ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/341

12.09.07

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа супермаркетів електроніки "Домотехніка"

До:
Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ - Електронік"

Про
визнання недійсним договору та відшкодування моральних збитків

Суддя Балац С.В.

Представники

позивача:
Литвиненко Ю.М., дов. Від 02.07.2007 № 2/07

відповідача:
Пшенько С.М., дов.від 18.07.2007 року № 18/707-01Д

Суть спору: визнання недійсним договору поставки від 05.07.2006 № АВ-54 в частині поставки партій товару за рахунком-фактурою № СФ-0000408 від 23.04.2007, рахунком-фактурою № СФ-0000410 від 25.04.1007, видатковою накладною № РН-0000408 від 23.04.2007 та № РН-0000410 від 25.04.2007 на загальну суму 1.069.707, 5 грн. з моменту їх укладення та стягнення моральної шкоди в розмірі 10.000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач за оспорюваним договором придбав товар, який раніше належав позивачеві і останній передав його для реалізації на умовах комісії ТОВ "Домотехніка-дистриб’юшн". На думку позивача, в оспорюваній частині договір є недійсним, оскільки укладений під впливом обману, а саме в веденні в оману щодо природи правочину та властивостей товару. На думку позивача, введення останнього в оману щодо природи договору  полягає в тому, що позивач за цим договором не отримав прибутку. Позивач вважає, що  введення останнього в оману щодо властивостей речей, які знижують їх цінність, полягає в тому що позивач за оспорюваним договором придбав товар, який раніше належав позивачеві і останній сам передав цей товар на умовах комісії іншій особі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що не було факту обману  з боку відповідача та не існувало обставин, які б могли перешкодити вчиненню договору поставки.

Ухвалою від 23.07.2007 порушено провадження у справі № 45/341 та призначено її до розгляду на 20.08.2007.

Ухвалою від 20.08.2007 розгляд справи відкладався на 06.09.2007.

В судовому засіданні 06.09.2007 оголошувалася перерва до 12.09.2007.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

20.11.2006 між ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка" та ТОВ "Домотехніка-Дистриб’юшн"  укладено договір комісії на продаж продукції № 29/11/06. За умовами цього договору комісіонер (ТОВ "Домотехніка-Дистриб’юшн")  зобов’язувався  за дорученням комітента (ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка") здійснити в інтересах останнього від свого імені угоду з продажу продукції, яка належить комітенту (ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка") (п. 1.1. договору комісії на продаж продукції № 29/11/06).

12.09.2005 між  ТОВ "Домотехніка-Дистриб’юшн" та ТОВ "ТПК-Електронікс" укладено договір № 41/09-ЮР, за яким продавець  (ТОВ "Домотехніка-Дистриб’юшн") передає у власність, а покупець (ТОВ "ТПК-Електронікс") приймає та оплачує товар вказаний у накладних, які є невід’ємними частинами цього договору і прирівнюються до специфікацій (п. 1. договору від 12.09.2005 № 41/09-ЮР).

04.04.2007 між ТОВ "ТПК-Електронікс" та ТОВ "АВ-Електронік" укладено договір поставки № 04,04/01. За умовами вказаного договору ТОВ "ТПК-Електронікс" (постачальник) зобов’язувався передати ТОВ "АВ-Електронік" (покупцеві)товар, а покупець зобов’язувався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом поставки є електро-технічне обладнання з найменуванням, зазначеним у накладних, які є невід’ємною частиною договору (п.1.1., 1.3. договору від 04.04.2007№ 04,04/01).

В наступному, 05.07.2006 між ТОВ "АВ-Електронік" та ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка" укладено договір поставки № АВ-54 (далі – оспорюваний договір).

Відповідно до п.1.1. оспорюваного договору постачальник (ТОВ "АВ-Електронік") зобов’язався поставити і передати у власність покупця (ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка") товар, найменування, кількість, комплектність та ціна якого вказується в заявці  покупця, специфікації та супровідних документах.

На підставі рахунків-фактур від 23.04.2007 № СФ-0000408, від 25.04.2007 № СФ-0000410,  видаткових накладних від 23.04.2007 № РН-0000408, від 25.04.2007 № РН-0000410 відповідач передав, а позивач отримав товар на загальну суму 1019707,50 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "АВ-Електронік" (відповідач) продав ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка" (позивачеві) товар, який відповідач, в свою чергу, придбав у ТОВ "Електроторг" за договором від 15.02.2006 № 15/02, що підтверджується видатковими накладними від 23.04.2007 № РН-0000408, від 25.04.2007 № РН-0000410, складеними на виконання оспорюваного договору, та  накладними  від 16.04.2007 № 65, від  16.04.2007 № 66, складеними на виконання договору № 15/02.

Спір між сторонами виник внаслідок того, що  позивач вважає в оспорюваній частині договір є недійсним, оскільки укладений під впливом обману, а саме в веденні в оману щодо природи правочину та властивостей товару.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.  Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення  в оману   учасника  угоди  шляхом  повідомлення  відомостей,  що  не відповідають  дійсності,  або  замовчування  обставин,  що   мають істотне значення для угоди, що укладається (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”).

Позивач вказує, що його введено в оману шляхом замовчування обставин, які мають істотне значення, а саме введення останнього в оману щодо природи договору  полягає в тому, що позивач за цим договором не отримав прибутку та  введення останнього в оману щодо властивостей речей, які знижують їх цінність, що полягає в тому що позивач за оспорюваним договором придбав товар, який раніше належав позивачеві.

Щодо введення позивача в оману шляхом замовчування обставин, які мають істотне значення, а саме введення позивача в оману щодо природи договору  що полягає в тому, що позивач за цим договором не отримав прибутку, то відповідно до п.4.8. Статуту ТОВ "Мережа супермаркетів "Домотехніка" останнє здійснює будь-які види господарської діяльності, якщо вони не заборонені чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, позивач здійснюючи господарську діяльність, зокрема по придбанню товарів, здійснює її на власний ризик, і здійснення такої господарської діяльності не перебуває у необхідному причинно-наслідковому зв’язку з отриманням позивачем від такої господарської діяльності  прибутку.

Відповідно позивач помилково ототожнює природу договору та мету яку переслідував позивач укладаючи спірний договір. Так природою договору є поставка товару, а метою останнього є досягнення позивачем господарських цілей.

Крім того, метою договору поставки є перехід права власності на товар, а не отримання покупцем товару прибутку.

Твердження позивача про введення його в оману щодо властивостей речей, які знижують їх цінність, що полягає в тому що позивач за оспорюваним договором придбав товар, який раніше належав йому самому (позивачеві) і останній сам передав цей товар на умовах комісії іншій особі судом відхиляються виходячи з наступного.

Під властивістю речі слід розуміти якісні характеристики останньої, які визначають мету та спосіб її використання для задоволення тих потреб особи,  для  яких призначена така річ.

Як вбачається з матеріалів справи позивач придбав у відповідача електротехніку, і властивістю останньої не є її  правовий режим (зокрема, належність тому чи іншому суб’єкту на праві власності). Відповідно, та обставина, що придбаний позивачем товар належав раніше які-небудь іншій особі не є властивістю речі та не впливає на дійсність договору.

Отже, відповідач не вводив позивача в оману щодо природи правочину та властивостей товару. Відповідно обман, на який посилається позивач, не мав місця, а  позивач не довів факту обману з боку відповідача.

Крім того,  первинними документами не підтверджується той факт, що ТОВ "Домотехніка-Дистриб’юшн"  передала  ТОВ "ТПК-Електронікс" а останнє передало  ТОВ "АВ-Електронік" той товар, який в наступному придбав позивач у відповідача за оспорюваним договором. Натомість відповідач надав суду первинні документи, якими підтверджується факт придбання відповідачем товару, проданого в наступному позивачеві, у ТОВ  "Електроторг" за договором від 15.02.2006 № 15/02, що підтверджується  видатковими накладними від 23.04.2007 № РН-0000408, від 25.04.2007 № РН-0000410.

Отже вимоги  про визнання недійсним договору поставки від 05.07.2006 № АВ-54 в частині поставки партій товару за рахунком-фактурою № СФ-0000408 від 23.04.2007, рахунком-фактурою № СФ-0000410 від 25.04.1007, видатковою накладною № РН-0000408 від 23.04.2007 та № РН-0000410 від 25.04.2007 є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 10.000,00 грн. моральної шкоди, яка полягає у приниженні ділової репутації позивача і завдана ця шкода  шляхом подання відповідачем позову до позивача в іншому судовому процесі судом відхиляються виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже встановлені Цивільним кодексом України гарантії та реалізація права особи на звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів не може вважатися діями, які завдають моральної шкоди.

Отже позовні вимоги  є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Всі інші доводи та надані на їх підтвердження докази  судом не приймаються, на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають  значення для справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-84 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні  позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня  прийняття рішення.

Суддя                                                            С. Балац