ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2007                                                                                   Справа № 11/10

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сизько І.А.(доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Тищик І.В.

при секретарі судового засідання:  Чоха Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача:  Антонець О.А.(був присутній 06.06.07р та 18.06.07р.) юрисконсульт, довіреність №12/12  від 15.02.06;

від відповідача:  Звіздун А.М.(був присутній 06.06.07 та 18.06.07р.) представник, довіреність №б/н  від 26.01.07;

25.06.07. представники сторін у судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Пивний Дім” м.Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.03.07р.

у справі №11/10

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю “Пивний Дім” м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю фірма  “СД ЛТД” м. Кіровоград

про  стягнення 20 491, 42грн

ВСТАНОВИВ:

10.01.2005 року ТОВ “Пивний Дім” пред'явило в господарському суді позов до ТОВ фірма “СД ЛТД” про стягнення 20491,42 грн., у т.ч. 15603грн. основного боргу, 2039,94грн. пені, 1381,80грн. 10% річних та 1381,80грн. інфляційних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору від 01.12.2003р.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 07.06.2006р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.08.2006р., в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2006р. касаційну скаргу ТОВ “Пивний Дім” задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.08.2006р. та рішення господарського суду Кіровоградської області від 07.06.2006р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2007р. (суддя Коротченко Л.С.) в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2425,45грн. провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, в іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в позові, господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено факт поставки відповідачу товару, який передбачено по договору, то у відповідача відсутній обов’язок оплатити фактично одержаний товар; вина відповідача у порушенні зобов’язання щодо оплати отриманого ним товару відсутня, оскільки товар був вилучений із обігу відповідача податковою міліцією як неякісний, тобто вибув з володіння з незалежних від відповідача причин.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати рішення суду по справі, прийняти нове рішення по суті заявлених позивачем вимог.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що на партію товару за накладною №20047 було передано посвідчення про якість №153 від 21.10.2003р., а посвідчення якості представлені відповідачем є недійсними; відповідачем не доведено, що вилучена партія товару є партією, що була поставлена позивачем; судом першої інстанції порушено ст.ст. 34, 41, 43 ГПК України.

Відповідач в своїх запереченнях вважає доводи апеляційної скарги безпідставними і необґрунтованими, просить залишити рішення суду - без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню в силу наступного.

01.12.2003р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару  №13/11. Відповідно до п.1.1 договору Постачальник (позивач) зобов’язується передати у власність Покупця (відповідача) товар відповідно до накладних, а Покупець зобов’язується прийняти цей товар та сплатити його вартість у строк обумовлений договором.

Відповідно до ст. 193  ГК України суб'єкти господарювання  та  інші учасники господарських відносин  повинні  виконувати  господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів, договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До    виконання  господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

По накладній №20047 від 09.01.2004р. на адресу відповідача поставлено товар –горілка виробництва Кременчуцького лікеро-горілчаного заводу на суму 15603,00грн.

12 січня 2004р. податковою міліцією ДПІ в м. Кіровограді здійснено відбір зразків горілки та направлено їх для дослідження до Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз. ТОВ фірма „СД ЛТД" також здійснило відбір зразків  і направило на дослідження до цієї ж установи.

Згідно висновків №39-40/13 від 19 січня 2004р. та № 92/13 від 30 січня 2004р. надані на дослідження горілки „Московська", „Пшенична", „Руська" та „Столична" не відповідають вимогам ДСТУ і є кустарно виготовленими водно-спиртними сумішами.

Відповідно до накладної №20047 від 09.01.2004р. ТОВ „Пивний Дім" поставив ТОВ  фірма „СД ЛТД" саме ці види горілки.

Зобов'язання щодо поставки якісного товару, що відповідає ДСТУ та ТУ згідно п.3.2 договору покладалось на позивача. Згідно цього ж пункту договору підтвердженням якості товару являються копії сертифікатів відповідності та інших документів, що підтверджують їх якість, засвідчені печаткою Постачальника, які видаються на вимогу покупця.

Позивач посилається на посвідчення якості № 153 від 21.10.2003р. як на доказ поставки якісної лікеро-горілчаної продукції.

Проте, ТОВ фірма „СД ЛТД" надані зовсім інші посвідчення якості: №186 від 16.06.2003р., №189 від 26.06.2003р., №629 від 14.11.2003р., №629 від 26.11.2003р., №752 від 29.12.2003р., №753 від 29.12.2003р. Зазначені посвідчення якості завірені печаткою ТОВ „Пивний Дім", оригінали цих посвідчень оглянуті в судовому засіданні.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав доказів того, що до партії лікеро-горілчаних виробів поставлених за накладною №20047 від 09.01.2004р. було надано саме посвідчення якості № 153 від 21.10.2003р.

За договором поставки від 01.12.2003р. №13/11, з підстав якого заявлено позов, сторони передбачили, що приймання товару за кількістю і якістю проводиться у відповідності з діючим на момент приймання товару законодавством України (п. 3.3).

Господарським судом цілком обґрунтовано були застосовані положення Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджені постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р.  №П-7, яка відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991р. “Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР” діяла та підлягала застосуванню під час прийняття товару 09.01.2004р.

Пунктом в). п.2 Інструкції визначено, що з метою збереження якості товару, що поставляється, виробник (відправник) зобов'язаний забезпечити чітке та правильне оформлення документів, що посвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення   якості, т. і.) відвантажних та розрахункових документів, відповідність вказаних ним даних про якість і комплектність продукції фактичній якості та комплектності товару.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити, що дійсно, по договору поставки №13/11 від 01.12.2003р. ТОВ „Пивний Дім" поставлено дві партії горілки: по накладній №17916 від 04.12.2003р. та  по накладній №20047 від 09.01.2004р.

І в першій і в другій партіях була поставлена горілка під назвами „Московська", „Пшенична" і „Столична". В той же час між партіями була і відмінність в найменуваннях поставленої горілки. 09 січня 2004р. крім зазначених трьох спільних для обох партій найменувань горілки була поставлена також горілка “Російська”, якої в першій партії не було. Саме ця обставина свідчить, що партія горілки, яка не відповідає ДСТУ, відноситься саме до поставки, що мала місце згідно накладної від 09.01.2004р., оскільки тільки в цій партії була горілка „Російська".

Має значення і кількість поставленої горілки. 04 грудня 2003р. була поставлена горілка „Столична" та „Московська" в кількості по 181 пляшці кожної. В той же час, згідно акту від 26 січня 2004р. податкова міліція вилучила у ТОВ фірма „СД ЛТД" горілку „Московська" в кількості 659 пляшок і горілку „Столична" в кількості 635 пляшок, тобто, вилучена неякісна горілка відноситься до партії горілки поставленої за накладною №20047 від 09.01.2004р.

Враховуючі наявні у справі докази, на підставі аналізу умов договору поставки та норм ст.ст. 655, 673, 712 Цивільного кодексу України  господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки відсутні належні докази виконання позивачем взятого на себе зобов’язання за договором поставки щодо належної та відповідної якості поставленого товару, то відсутні правові підстави для зобов’язання відповідача виконати  зобов’язання щодо оплати отриманого від позивача товару.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються  колегією суддів до уваги, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства та спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно підписаної повноважними представниками відповідача відомості детального руху партії товару, отриманого від позивача за накладною №20047 від 09.01.2004р. відповідачем реалізовано 454 пляшки горілки (т.2 а.с.85).

Відповідачем 10.01.2007р. здійснено оплату вартості зазначеної реалізованої горілки в сумі 2425,45грн., що підтверджується платіжним дорученням №15 від 10.01.2007р. (т.2 а.с.84). Провадження в цій частині судом припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що борг в сумі 2425,45грн.  визнано відповідачем, але сплачено з прострочкою, тобто, з порушенням умов договору. Докази протилежного відсутні.

Майнова відповідальність за несвоєчасне виконання зобов’язань передбачена п.4.1 та п.4.2 договору поставки №13/11 від 01.12.2003р.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконаним.

Враховуючи дату звернення з позовом до суду, суму боргу та позовні вимоги в частині стягнення пені за вказаний в позові період, а також вимоги закону, обґрунтованим є нарахування пені в сумі 172,84грн.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов’язаний  сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Збитки від інфляції в зв’язку з несвоєчасною оплатою боргу в сумі 2425,45грн. за період з січня 2004р. по листопад 2004р. включно становлять 228,000грн., а 10% річних з суми боргу 2425,45грн. за період з 31.01.2004р. по 24.12.2004р. становлять 217,96грн. і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо розрахунку скаржником 10% річних та індексу інфляції станом на січень 2007р. треба зауважити, що згідно ст.101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. За матеріалами справи заява про доповнення позовних вимог щодо розрахунку 10% річних та індексу інфляції станом на січень 2007р. суду першої інстанції не надавалась. За позовною заявою розрахунок 10% річних та індексу інфляції зроблено станом на грудень 2004р.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського  процесуального кодексу  України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Пивний Дім”, м.Дніпропетровськ  задовольнити частково.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2007р. у справі №11/10  змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення господарського суду абзацами першим та другим наступного змісту:

“Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства  з обмеженою  відповідальністю фірма “СД ЛТД”,  м.Кіровоград на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Пивний Дім”, м.Дніпропетровськ 172,84грн. пені, 217,96грн. 10% річних, 228,00грн. збитків від інфляції, 30,44грн. державного мита, 17,53грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати наказ.”

Абзаци перший, другий, третій резолютивної частини рішення вважати відповідно абзацами третім, четвертим, п’ятим та залишити без змін.

Стягнути з товариства  з обмеженою  відповідальністю фірми “СД ЛТД”, м.Кіровоград на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Пивний Дім”, м.Дніпропетровськ 15,22грн. державного мита за перегляд справи по апеляційній скарзі, видати наказ.

Виконання постанови доручити господарському суду Кіровоградської  області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                          І.А.Сизько

Суддя                                                                                 Т.А.Верхогляд

Суддя                                                                                 І.В.Тищик