ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.09.07 р.                                                                               Справа № 32/188

Господарський суд Донецької області у складі судді О.М. Сковородіної при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Козюменко В.М. – довіреність від 25.04.07р.

від відповідача: Жигулін В.Д. – довіреність від 01.01.07р.

розглянув у відкритому судовому засіданні  в  м. Донецьку справу

за позовом: Приватного підприємства „Текстиль-Контакт”  м. Донецьк

до відповідача: Приватного малого підприємства „Фея” м. Сніжне

про стягнення заборгованості, пені, неустойки в сумі 37898,61грн.

в судових засіданнях оголошені

перерви з 30.07.-09.08.07р.,

з 23.08.-03.09.07р.

Позивач, Приватне підприємство „Текстиль-Контакт”  м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного малого підприємства „Фея” м. Сніжне про стягнення заборгованості, пені, неустойки в сумі 37898,61грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на договір купівлі-продажу від 03.01.06р., витратні накладні № 4378 від 12.10.06р., 4027 від 07.09.06р., № 4379 від 12.10.06р., № 4434 від 18.10.06р., № 4471 від 23.10.06р., № 4470 від 23.10.06р., № 4469 від 23.10.06р., № 4522 від 26.10.06р., довіреності № 992137 від 18.10.06р.,  № 992133 від 07.09.06р., № 992140 від 12.10.06р. серії ЯМД.

Відповідач вимоги позивача не визнає, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, вказував на те, що: 1) позивач порушив вимоги п. 6.4 договору щодо досудового врегулювання спору; 2) позивачем порушені вимоги п. 6 ст. 232 ГК України щодо нарахування штрафних санкцій; 3) договором не обумовлений строк оплати, позивач не пред’являв письмової вимоги в порядку ст. 530 ЦК України; 4) витратні накладні не містять запису про те, що вони є невід’ємною частиною договору від 03.01.06р.; 5) з акту звірки вбачається, що сторони продовжували здійснювати торгові угоди, тобто на підставі разової купівлі-продажу, не на підставі договору від 03.01.06р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що між позивачем та відповідачем був підписаний договір купівлі-продажу від 03.01.06р.,  згідно з яким позивач був зобов’язаний продавати, а відповідач приймати та сплачувати товари згідно замовленням на умовах EXW (склад продавця в м. Донецьк). За погодженням між сторонами в окремих випадках можуть застосовуватись і інші умови поставки.

Позивачем був переданий відповідачу товар на загальну суму 28885,60грн. Факт передання позивачем товару, а також обсяг і вартість товару та відповідно прийняття відповідачем товару у власність підтверджується витратними накладними № 4378 від 12.10.06р., 4027 від 07.09.06р., № 4379 від 12.10.06р., № 4434 від 18.10.06р., № 4471 від 23.10.06р., № 4470 від 23.10.06р.,  № 4469 від 23.10.06р., № 4522 від 26.10.06р., довіреностями № 992137 від 18.10.06р., № 992133 від 07.09.06р., № 992140 від 12.10.06р. серії ЯМД.

Але, за результатами аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу від 03.01.06р. – є неукладеним, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 638 України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 3 ст. 180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 180 ГК України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Проте, предмет договору, а саме вид товару, його кількість та/або інше сторонами не визначений.

Не містять у собі посилання на цей договір ані витратні накладні, за якими здійснювалась передача товару між сторонами, ані довіреності, за якими отримувався товар, ані розрахункові документи, за якими здійснювалась оплата товару.

Також, при складанні акту звірки, відповідач не вказує, що звіряння розрахунків здійснено в межах договору купівлі-продажу від 03.01.06р.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не підтвердив укладення договору і власними конклюдентними діями.

Таким чином, підписаний між сторонами договір - не відбувся.

Постачання товару, яке здійснювалось між сторонами за витратними накладними  № 4378 від 12.10.06р., 4027 від 07.09.06р., № 4379 від 12.10.06р., № 4434 від 18.10.06р., № 4471 від 23.10.06р., № 4470 від 23.10.06р.,  № 4469 від 23.10.06р.,  № 4522 від 26.10.06р., є нічим іншим, як окремими, самостійними правочинами.

Та, з огляду на те, що строк виконання зобов’язань за цими правочинами не визначений, позивач не звертався до відповідача з вимогою про оплату товару в порядку ст. 530 ЦК України, не можна вважати, що строк виконання зобов’язань для відповідача є таким, що настав.

Як слід, право позивача не є таким, що порушено.

Таким чином, позивач не довів суду, що на момент звернення з позовом у нього виникло право вимоги оплати переданого товару, і таке право порушене відповідачем.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 28885,60грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 2448,55грн., та 40% річних в сумі 6564,46грн., з огляду на те, що зазначені нараховані санкції проведено позивачем на підставі п.п. 6.1, 6.2 договору.

Проте, як встановлено судом вище, самий договір є неукладеним, і тому, у позивача не має правових підстав для застосування санкцій за неіснуючим договором.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. 180 ГК України, ст.ст. 530, 638 ЦК України, керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства „Текстиль-Контакт”  м. Донецьк до Приватного малого підприємства „Фея” м. Сніжне про стягнення заборгованості, пені, неустойки в сумі 37898,61грн.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 03.09.07р.

Рішення набирає законної сили 14.09.07р.

Суддя