ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  27/338

11.09.07

За первісним

позовом          Приватного підприємства «Веста –Сервіс»

до          Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»

про                              стягнення 338 826 грн. 43 коп.

За зустрічним

позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»

до                               Приватного підприємства «Веста – Сервіс»

про                             визнання недійсним договору

Суддя  Дідиченко М.А.

Секретар: Приходько Є.П.

Представники:

від позивача:       Чурікова Т.Ю. –пред. за довірен.  від 12.07.2007 року, Поліщук В.В. –

пред. за довірен. від 13.08.2007 року

від відповідача:   Пукас А.Ю. пред. за довірен. від 17.08.07 року, Буланова О.М.. пред. за

довірен. від 01.03.07 року, Пономарьов П.О. пред. за  довірен. від 01.12.06;

Обставини справи:

Позивач  звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року у розмірі 338 826 грн. 43 коп., яка складається з  296 556 грн. 02 коп. основного боргу, 30911 грн. 91 коп. інфляційних витрат та 3% річних у сумі 11 358 грн. 50 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.07р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи  на 17.08.07р.

Позивач у судовому засіданні 17.08.07р. підтримав  заявлені позовні вимоги, відповідно до яких зазначив, що згідно Договору уступки права вимоги № 02-06/7 від 02.06.2007 року він набув права вимагати від божника сплати заборгованості за Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»та Приватним підприємством «Будівельна компанія «Олександрія», яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань.

Також позивач зауважив на тому, що за Договором уступки права вимоги № 02-06/7 від 02.06.2007 року первісний кредитор передав новому кредитору право вимагати не лише оплату заборгованості за Договором поставки, а й право вимагати заборгованість  з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення боржника.

Відповідач у судовому засіданні 17.08.2007 року заперечив проти заявлених позовних вимог та зазначив, що позивач, в порушення  вимог ст. 517 ЦК України, не надав належних доказів переходу до нього, як до нового кредитора, прав у зобов’язанні, що виникло відповідно до   Договору 02/11/05-РА від 02.11.2005 року та, у зв’язку з викладеним, заявив клопотання про витребування у позивача  зазначених доказів.

З метою повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд визнав  заявлене клопотання відповідача таким, що підлягає задоволенню.

Окрім того, відповідач звернувся до суду з клопотанням про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 1 ст. 81 1 ГПК України передбачено, що на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи вищезазначені приписи ст. 81 1 ГПК України, а також й те, що  повне фіксування технічними засобами є однією з конституційних засад судочинства, перелічених у ст. 129 Конституції України, а організація фіксування судового процесу технічними засобами є прерогативою суду, суд задовольнив заявлене клопотання відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини, з метою виконання відповідачем   вимог ухали  суду від 06.08.2007 року та надання позивачем  належних доказів на підтвердження  переходу до нього, як до нового кредитора, прав у зобов’язанні, що виникли відповідно до   Договору підряду 02/11/05-РА від 02.11.2005 року, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 31.08.2007 року на 12 год.30 хв.

31.08.2007 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва о 09:29 год. від відповідача надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Ухвалою Голови господарського суду міста Києва від 31.08.2007 року клопотання  Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл»про призначення колегіального розгляду справи № 27/338 залишено без задоволення.

Враховуючи той факт, що зазначене вище клопотання було подане відповідачем до початку судового засідання, суд повідомив сторонам про результат  його розгляду на початку слухання справи.

Сторони  у судовому засідання 31.08.2007 року підтримали свої правові позиції  та надали пояснення по справі.

Під час розгляду справи відповідач звернувся до суду із клопотанням, поданим ним через канцелярію Господарського суду міста Києва, про припинення провадження у справі. Зазначене клопотання мотивоване тим, що на момент подання позовної заяви та під час розгляду справи, предмет спору був відсутній в силу п. 2 ст. 517 ЦК України, що є матеріально –правовою нормою, яка регулює спірні правовідносини, виконання приписів якої є передумовою реалізації права на пред’явлення позову.

Позивач заперечив проти задоволення заявленого клопотання відповідача.

Суд, за наявності викладених у  ст. 80 ГПК України підстав, зобов’язаний припинити провадження у справі, що представляє собою форму завершення справи, яка зумовлена передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмету спору (п. 1-1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмету спору, якщо між сторонами у зв’язку з цим не залишилося неврегульованих питань та, якщо спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відсутність предмету спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами. Заявляючи клопотання про припинення провадження у справі, відповідач помилково ототожнив предмет спору та предмет позову, тобто певну матеріальну правову вимогу нового кредитора  до боржника.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі.

Не погоджуючись з прийнятим судом рішенням, відповідач звернувся до суду із заявою про відвід судді Дідиченко  М.А., оскільки вважає відмову в задоволенні  зазначеного вище клопотання безпідставною, а дії судді неупередженими.

Для вирішення Головою господарського суду міста Києва  питання про відвід судді Дідиченко  М.А. у судовому засіданні 31.08.2007 року оголошено тимчасову перерву.

Ухвалою  Голови  господарського суду міста Києва  від 31.08.2007 заяву Товариства  з  обмеженою відповідальністю  «Русь - Інтернешнл» про  відвід  судді  Дідиченко М.А. залишено без задоволення.

На підставі вищезазначеного судове засідання було продовжено.

Підтримуючи свої заперечення на заявлені позовні вимоги, відповідач посилався на те, що  мав право не виконувати свої обов’язки перед новим кредитором, оскільки останнім всупереч вимог ст. 517 ЦК України не надано боржнику доказів переходу до нього прав у зобов’язанні, чим обумовлюється наявність, у разі надання таких доказів, чи відсутність, у разі ненадання їх, права нового кредитора вимагати від боржника виконання зобов’язання.

Окрім того, відповідач наголошував на тому, що довіреності головному інженеру Білойвану А.Г.  не видавав, що може бути підтверджено тільки довідкою керівництва, яке на час укладання Договору № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року не працювало на підприємстві.

Позивач не погодився з вищевикладеною позицією відповідача та зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків лише в тому випадку, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов’язанні.

На думку позивача зазначена норма права  позбавляє боржника необхідності вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором, оскільки знімає з нього ризик виконання зобов’язання неналежній стороні. Окрім того, позивач звернув увагу суду на те, що діючим законодавством України не встановлено вимог щодо змісту повідомлення, яке надсилається (передається) боржнику у випадку заміни кредитора у зобов’язанні, а тому з точки зору позивача, воно може бути зроблено у добровільній формі.

В обґрунтування вищевикладеного,  позивач надав суду  в якості  доказу повідомлення відповідача про перехід до нього прав у зобов’язанні лист вих.. № 10/07 від 10.07.2007 року, який було відправлено на адресу відповідача заказаною кореспонденцією, про що свідчить  належним чином засвідчена копія опису вкладання та фіскального чеку № 8544 від 10.07.2007 року, які знаходяться в матеріалах справи. Окрім того, позивач зобов’язався у наступне судове засідання надати копію довіреності від 12.01.2006 року.

У судовому засіданні 31.08.2007 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 05.09.2007 року з метою надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог чи заперечень. Так, судом було зобов’язано позивача та відповідача надати суду оригінал для огляду та належним чином завірену копію довіреності від 12.01.2006 року на  ім’я Білойвана А.Г., яка б засвідчила його право діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл». Також судом було зобов’язано відповідача надати у наступне судове засідання  реєстр видачі довіреностей за 2005 рік.

05.09.2007 року о 12:40 год. через канцелярію Господарського суду міста Києва відповідачем була подана зустрічна позовна заява, відповідно до якої він просить суд визнати Договір 02/11/05-РА від 02.11.2005 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»та Приватним підприємством «Будівельна компанія «Олександрія»,  недійсним  з моменту  його укладення.

Розглянувши подану зустрічну позовну заяву, суд визнав її такою, що відповідає вимогам ст.ст. 1, 2, 3, 12, 21, 32-38, 45, 54-58, 60 Господарського процесуального кодексу України та  прийняв  до розгляду.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані  тим, що  Товариство з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»не уповноважувало головного інженера Білойвана А.Г. на підписання Договору № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року ,  та не видавало йому довіреності від 12.01.2005 року, у зв’язку з чим  позивач за зустрічним позовом вважає, що зазначений  договір суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 203 ЦК України.

Сторони у судове засідання 05.09.2007 року з’явилися,  позивач  за зустрічним позовом підтримав заявлені позовні вимоги та заперечив проти первісних позовних вимог.

Відповідач за зустрічним позовом, усно заперечив проти заявлених до нього зустрічних позовних вимог та  на виконання вимог суду,  та спростування  наведених Товариством з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл»обставин, надав  у судовому засіданні належним чином завірену копію довіреності вих. № 17 від 12.01.2005 року, яка підтверджує повноваження головного інженера Білойвана А.Г. представляти інтереси відповідача перед третіми особами з питань забезпечення діяльності Готельного комплексу «Русь»та акт приймання передачі документів за Договором уступки права вимоги № 02-06/7 від 02.06.2007 року.

Враховуючи  складність справи, а також й те, що відповідач не дав згоду на оголошення,  відповідно до  вимог ч. 2 ст. 85 ГПК України, вступної та резолютивної частини рішення, суд оголосив у  судовому засіданні перерву до 07.09.2007 року.

Оскільки здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 07.09.2007 року  виявилося  не можливим, судове засідання перенесено на іншу дату, про що сторін було повідомлено під розписку.

На підставі ст. 75 ГПК України, суд розглядає  справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.07 р. між Приватним підприємством “Веста –сервіс” (надалі - новий кредитор) та Приватним підприємством «Будівельна компанія «Олександрія» (надалі –первісний кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги № 02-06/7 (надалі Договір), за умовами якого до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі та на умовах, що існують на момент  переходу цих прав.

Відповідно до п. 1.2 Договору, новий кредитор набув права вимагати від боржника сплати заборгованості, у розмірі  296 556 грн. 02 коп.,  за неналежне виконання останнім зобов’язань за  Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року, у тому числі  з урахуванням штрафних санкцій та інфляційних витрат.

Сторони узгодили, що право вимоги перейшло  до нового кредитора  з моменту підписання уповноваженими представниками сторін Договору, тобто з 02.06.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи,  02.11.2005 року між Приватним підприємством «Будівельна Компанія «Олександрія»(надалі –підрядник) в особі директора Маклакова А. А. та Товариством з обмеженою відповідальністю “Русь Інтернешнл” (надалі –замовник) в особі головного інженера Білойвана А.Г., який діяв на підставі Довіреності від 12.01.2006 року, було укладено Договір № 02/11/05-РА, який за своєю правовою природою відносить до договору підряду.

На виконання умов зазначеного Договору підрядник за дорученням  замовника  здійснив ремонтні роботи по ремонту 5-го поверху, номерів 502, 503, 525, 529, 527, 526, 501, 505, 530 готкльного комплексу «Русь», про що було складено акт приймання-передачі підрядних робіт №15/11 від 30.11.06 р. (за формою КБ-2в) та Довідку про вартість виконаних підрядних робіт №15/11 від 30.11.05 р. (за формою КБ3).

Відповідно до пункту 4.2 Договору № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року, оплата виконаних  ремонтних робіт, вартість яких згідно п.2.1 договору склала  458 445 грн. 00 коп. в тому числі ПДВ –91 689 грн., повинна бути  здійснена підрядником на підставі Актів прийому виконаних підрядних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт  на протязі 60 днів з дня їх підписання.

Враховуючи те, що Акт приймання-передачі підрядних робіт №15/11 від 30.11.05 р. та Довідку про вартість виконаних підрядних робіт №15/11 від 30.11.05 р. підписано сторонами 30.11.05 р., то суд дійшов висновку, що  кінцевий строк оплати боржником  виконаних  підрядником ремонтних робіт  настав 01.03.06 року.

Відповідач за виконані ремонті роботи з позивачем  розрахувався частково у розмірі 253 577 грн. 98 коп., що підтверджується копіями з банківського рахунку Приватного підприємства «Будівельна компанія «Олександрія». Таким чином, станом на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 296 556 грн. 02 коп.

Спір по справі виник внаслідок того, що боржник  не сплачує новому кредитору  заборгованість за виконані підрядником ремонтні  роботи за Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року,  оскільки відповідач  вважає, що позивач всупереч вимог ст. 517 ЦК України не надав йому  належних доказів переходу до нового кредитора прав у зобов’язанні за Договором відступлення права вимоги № 02-06/7 від 02.06.2007 року, що в свою чергу  обумовлює наявність, у разі надання таких доказів, чи відсутність, у разі ненадання їх, права нового кредитора вимагати від боржника виконання зобов’язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2007 року Приватне підприємство «Будівельна Компанія «Олександрія»листом вих. № 10/07 повідомило боржника  про укладання з Приватним підприємством «Веста - Сервіс»Договору відступлення права вимоги № 02-06/7 від 02.06.07 року, що підтверджується   належним чином засвідченими копіями опису вкладання та фіскального чеку № 8544 від 10.07.2007 року.

Проте, відповідач, посилаючись на приписи ст. 517 ЦК України,  не вважає зазначений вище лист належним  доказом прав нового кредитора у зобов’язанні.

Позивач не погодився з вищевикладеною позицією відповідача та зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків лише в тому випадку, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов’язанні. Позивач вважає, що зазначеною нормою права не передбачено обов’язку нового кредитора  направляти боржникові копій договору уступки права вимоги та доказів передачі новому кредиторові документів, необхідних для реалізації отриманого права вимоги.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов’язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов’язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов’язанні.

Стаття 516 ЦК України визначає порядок заміни кредитора у зобов’язанні. Так,  відповідно до приписів зазначеної норми права, заміна кредитора у зобов’язанні   здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов’язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому випадку виконання боржником свого обов’язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зазначеною нормою права, на яку посилається відповідач в запереченнях на заявлені позовні вимоги, передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що у випадку, коли у боржника була інформація про здійснену заміну кредитора, боржник, керуючись принципом добросовісності не має право виконувати зобов’язання первісному кредиторові до з’ясування обставин, пов’язаних із заміною кредитора.

Враховуючи те, що Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року   не передбачено згоди боржника на заміну кредитора у зобов’язанні, а також й те, що діючим законодавством України не встановлено вимог щодо змісту повідомлення, яке надсилається (передається) боржнику у випадку заміни кредитора у зобов’язанні, суд дійшов висновку, що відповідача було належним чином  повідомлено про заміну кредитора у зобов’язанні, проте  відповідач  всупереч вищевикладеним обставинам не скористався  наданим  йому правом та  не  з’ясував обставин, пов’язаних із заміною кредитора.

В процесі розгляду справи, відповідач звернувся до суду з зустрічними позовними  вимогами обґрунтованими  тим, що  Товариство з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»не уповноважувало головного інженера Білойвана А.Г. на підписання Договору № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року,  та не видавало йому довіреності від 12.01.2005 року, у зв’язку з чим  позивач за зустрічним позовом вважає, що зазначений  договір суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 203 ЦК України та просить суд визнати його недійсним з моменту його укладання.

Судом встановлено, що Договір № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року,  Договірна ціна (додаток № 1 до договору), Акт приймання-передачі підрядних робіт № 15/11 від 30.11.05р. та Довідка про вартість виконаних підрядних робіт №15/11 від 30.11.05р. засвідчені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»та  підписано від імені відповідача  головним інженером Білойваном А.Г., який діяв на підставі Довіреності від 12.01.2005 року.

Стаття 203 ЦК України встановлює умови чинності правочинів, а саме: законність змісту правочину,  наявність   у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об’єктивно  вираженого волевиявлення учасника правочину,  його адекватність   внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Стаття 215 ЦК України визначає загальні  правові підстави  визнання правочину недійсним, які відповідно до частини першої зазначеної норми права безпосередньо пов’язані з дотриманням у момент вчинення правочину вимог, передбачених ч.ч. 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог Цивільного кодексу України вчиняти правочини  мають право суб’єкти цивільних прав, які становлять в свою чергу елемент їх правового статусу.

На підтвердження  повноважень  головного інженера  Білойвана А.Г. діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»,  позивач на вимогу суду  та на підтвердження заявлених позовних вимог  надав копію довіреності № 17 від 12.01.05 року, засвідчену печаткою Приватного підприємства «Будівельна компанія «Олександрія», оскільки у останнього  в наявності є лише звичайна фотокопія довіреності, оригінал якої, як зазначає позивач, пред’являвся при підписанні основного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена  довіреність видана за підписом Генерального директора Байдан В.М. та засвідчена печаткою відповідача.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, згідно з вказаними нормами права, сторони повинні довести суду належними та допустимими доказами обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги чи заперечення на них.

Відповідач не вважає  довіреність № 17 від 12.01.2005 року належним доказом, який підтверджує повноваження головного інженера  Білойвана А.Г. діяти від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь  Інтернешнл»та наполягає на тому, що таку довіреність  ним  видано не було, проте підтвердити своє твердження іншими доказами ніж власними  поясненнями не може, оскільки він не вів реєстру виданих довіреностей.

Окрім того, відповідач  ставить під сумнів виконання Приватним підприємством «Будівельна Компанія «Олександрія» передбачених договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року  ремонтних  робіт.

Позивач в заперечення на заявлені зустрічні позовні вимоги зазначив, що підтвердженням виконаннях ремонтних робіт за Договором  № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року, є  підписані  обома сторонами та скріплені печатками підприємств  акт приймання-передачі виконаних робіт №15/11 від 30.11.05 р., Довідка про вартість виконаних підрядних робіт №15/11 від 30.11.05 р. Також позивач звернув увагу суду на те, що якби роботи не були проведені підрядником  зі свого боку, то ним би не було підписано і   зазначеного акту приймання-передачі виконаних робіт, оскільки з цього ж дня відповідно до вимог чинного законодавства України у Приватного підприємства «Будівельна Компанія «Олександрія»  виникає зобов’язання зі сплати податку на додану вартість 91 689 грн. 00 коп.

На підтвердження своїх  заперечень, позивач надав суду копію податкової накладної № 138 від 30.11.05 р., згідно якої визначено суму податкового зобов’язання ПП «БК «Олександрія»зі сплати податку на додану вартість за договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Статтею  92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Крім того, правовідносини щодо представництва регламентуються главою 17 Цивільного кодексу України. Стаття 246 Цивільного кодексу України встановлює, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Як встановлено зазначеною нормою права, суб’єктом, який має право видавати довіреність від імені юридичної особи може бути орган юридичної особи або інша особа, уповноважена на це її установчими документами.

Статтею 241 встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Перевищення повноваження –це доцільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками того, кого представляють, або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ від довірителя. При визначені обсягу повноважень слід ураховувати вказівки закону, зміст довіреності, яку представляють.

Як вбачається з Довіреності № 17 від 12.01.05 року головного інженера Білойвана А.Г. було уповноважено генеральним директором В.М. Байдан  від імені товариства укладати і підписувати власним підписом: господарські договори та цивільно –правові договори (підряду, будівельного підряду, про надання послуг та поставки), що стосуються забезпечення функціонування готельного комплексу “Русь”; акти приймання –передачі виконаних робіт (надання послуг), довідки про вартість виконаних робіт та інші документи, що стосуються виконання вищезазначених договорів, а також вчиняти інші дії для виконання цієї довіреності.

Зазначена довіреність містить єдине обмеження, а саме в частині заборони представникові вчиняти правочини, згідно з якими відчужується власність відповідача.

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що головним інженером Білойваном А.Г.  вчинено від імені  Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл» правочин, в межах наданих йому повноважень. Пропуском робітників ПП «БК «Олександрія»на територію Готельного комплексу «Русь»і не забороною проводити ремонтні роботи, замовник  схвалив дії підрядника, які не могли проводитись без відома органу управління відповідача протягом строку, який необхідний для їх виконання.

У зв’язку із недоведеністю, судом не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що ПП «Будівельна компанія «Олександрія»знала або могла знати про відсутність у головного інженера Білойвана А.Г. відповідних повноважень на укладання основного договору. Також, суд не погоджується з твердженням відповідача відносно того, що на позивача було покладено обов’язок перевіряти наявність у  головного інженера Білойвана А.Г.  зазначених вище повноважень, оскільки  довіреність № 17 від 12.01.05 року, видана особою, уповноваженою на це статутом відповідача.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що   Договір №  02/11/05-РА від 02.11.2005 року,  укладено сторонами з дотриманням  вимог ст. 203 ЦК України, оскільки головного інженера Білойвана А.Г.  довіреністю № 17 від 12.01.2005 року  керівництво відповідача уповноважило на підписання зазначеного договору, що свідчить в свою чергу про схвалення замовником і прийняття   до виконання основного договору.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає заперечення відповідача не обґрунтованими, а заявлені  зустрічні позовні вимоги, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Стаття 174 ГК України встановлює, що господарські зобов'язання можуть виникати, в тому числі, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 ГК України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк (термін). Статтями 599 Цивільного кодексу України і 202 ГК України  передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 854 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Стаття 514 Цивільного кодексу України регламентує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З доказів по справі вбачається, що підрядник виконав свої зобов’язання за Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року,  в повному обсязі та належним чином, претензій щодо якості наданих робіт від відповідача не надходило.

Факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено та по суті ним  не спростовано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягають задоволенню в повному розмірі в сумі 296 556 грн. 02 коп..

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань за  Договором № 02/11/05-РА від 02.11.2005 року , позивач просить суд стягнути з останнього 3% річних  у сумі 11 358 грн. 50 коп. та  30 911  грн. 91 коп.  інфляційних витрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, розмір 3% річних становить 11358 грн. 50 коп.: (296 556 грн. 02 коп. сума основного боргу х 3% річних : 365 днів х 466 днів (з 02.03.2006 року по 10.07.2007 року).

Індекс інфляції за період з березня 2006 року по травень 2007 року складає 110,42365%,  сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції становить 327 467 грн. 93 коп.

Розмір індексу інфляції становить 30911грн. 91 коп.: (327467 грн. 93 коп. – 296556 грн. 02 коп.)

З огляду на зазначене вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 11 358грн. 50 коп. та інфляційних витрат у сумі 30911 грн. 91 коп. підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем  за первісним позовом понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та сплати державного мита, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача (ст. 49 ГПК України).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню в повному розмірі, з поточного рахунку відповідача стягненню підлягає  основний борг у сумі 600 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 57 305 грн. 81 коп., 3% річних в сумі 15 534 грн. 25 коп., державне мито в сумі 6 728 грн. 40 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

В задоволені зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, Договорами сторін, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1.          Первісний позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Русь Інтернешнл»(01023, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4, код 32380281) на користь Приватного підприємства «Веста - Сервіс»(01030, м. Київ, вул. Чапаєва, 10, код 35134978) - з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, - основний  борг у сумі  296 556 грн. 02 коп.,  інфляційні втрати в сумі 30911 грн. 91 коп., 3 %  річних в сумі 11 358 грн. 50 коп., державне мито в сумі 3388 грн. 26 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

3.          В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                          М.А.Дідиченко