ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2007 р.
№ 7/193-7/90

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу
ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління

на постанову

та ухвалу
від 02.04.2007 р. Львівського апеляційного господарського суду
від 31.01.2007 р. господарського суду Львівської області

у справі
№ 7/193-7/90 господарського суду Львівської області

за заявою
ВАТ “Львівторгресурс”, м. Львів

до
ВАТ “Маслосоюз”, с. Слобідка

про
банкрутство

арбітражний керуючий
Тесля О.З.

в судовому засіданні взяли участь представники:

кредитора
Рондяк Ю.Г., довір.; Шкіль М.І., довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Львівської області знаходиться справа № 7/193-7/90 про банкрутство ВАТ “Маслосоюз”.

23.08.2006 р. до господарського суду Львівської області надійшло клопотання керуючого санацією ВАТ “Маслосоюз” № 56 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі.

30.01.2007 р. до господарського суду Львівської області надійшло повторне клопотання керуючого санацією ВАТ “Маслосоюз” № 18 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 31.01.2007 р. (суддя Білоус Б.О.) клопотання керуючого санацією ВАТ “Маслосоюз” № 56 від 23.08.2006 р. та повторне клопотання № 18 від 30.01.2007 р. задоволено, затверджено мирову угоду, укладену між кредиторами і боржником, та припинено провадження у справі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2007 р. (судді: Михалюк О.В. –головуючий, Новосад Д.Ф., Мельник Г.І.) апеляційну скаргу кредитора - ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Львівської області від 31.01.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі філії Львівського обласного управління звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2007 р. і ухвалу господарського суду Львівської області від 31.01.2007 р. та визнати мирову угоду недійсною.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 1, 18, 35, 38 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон) та ст. ст. 43, 105 ГПК України.

В касаційній скарзі кредитор посилається, зокрема, на те, що на день затвердження судом мирової угоди його грошові вимоги до боржника були забезпечені заставою, тому мирова угода могла бути укладена лише за умови письмової згоди банку, яка ним надана не була.

Також, заявник скарги стверджує, що згоди на укладання договору про заміну боржника у зобов'язанні він не давав.

Заслухавши пояснення представників сторони, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 38 Закону, господарський суд при розгляді мирової угоди зобов’язаний перевірити встановлений Законом порядок укладення мирової угоди та дослідити умови мирової угоди на предмет їх відповідності чинному законодавству.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення щодо укладання мирової угоди прийнято комітетом кредиторів, про що свідчить протокол засідання комітету кредиторів від 21.08.2006 р.

Мирова угода від імені кредиторів підписана Головою комітету кредиторів –представником  ТОВ “Львівторгресурс” Овчарук В.І., а від імені боржника –керуючим санацією Теслею О.З.

Також, судом першої інстанції встановлено, що мирова угода передбачає відстрочку та розстрочку заборгованості боржника перед кредиторами, включену до реєстру вимог кредиторів.

При цьому, мировою угодою встановлені рівні умови для кредиторів, вимоги яких віднесені до однієї черги.

Між тим, погашення зобов'язань боржника перед кредиторами здійснюється третьою особою –ЗАТ "Маслосоюз", що відповідає вимогам ч. 4 ст. 37 Закону.

Мирова угода не передбачає будь-якого переходу права власності на майно боржника до третьої особи. У зв'язку з чим, доводи заявника касаційної скарги про те, що у мировій угоді вирішені питання, які повинні розглядатися за планом санації, є безпідставними.

Таким чином, з’ясувавши порядок укладання мирової угоди, перевіривши відповідність умов мирової угоди чинному законодавству та надавши цим обставинам справи обґрунтовану правову оцінку, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сторонами дотриманий порядок укладання мирової угоди та умови даної угоди відповідають нормам чинного законодавства.

Посилання заявника касаційної скарги на те, що внаслідок набрання законної сили рішенням господарського суду Львівської області від 06.12.2006 р. у справі № 1/807-24/226 (1/646-2/199) про визнання недійсними аукціонних торгів з продажу цілісного майнового комплексу ВАТ "Маслосоюз"  предмет застави кредитора став власністю боржника, тому його грошові вимоги знову стали забезпечені заставою майна, а кредитор –заставним, визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Враховуючи те, що ухвала про затвердження мирової угоди винесена судом першої інстанції 31.01.2007 р., а вказане рішення у справі № 1/807-24/226 (1/646-2/199) набрало законної сили 16.04.2007 р., зазначені обставини не могли бути відомі суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування цієї ухвали суду.

Що стосується прав кредитора, як заставодержателя, то ці питання необхідно було вирішувати в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, виходячи зі змісту ст. ст. 1, 4, 35 Закону мирова угода одночасно є і цивільно-правовою угодою (правочином), і судовою процедурою у справі про банкрутство.

Отже, мирова угода у справі про банкрутство є конкурсною (загальною) угодою, яка охоплює всіх кредиторів боржника.

При проведенні процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, створений відповідно до цього Закону (ч. 9 ст. 7 Закону).

У зв'язку з чим, від імені кредиторів мирову угоду підписує голова комітету кредиторів (ч. 5 ст. 35 Закону).

За таких обставин згода окремого кредитора на переведення боргу при затвердженні мирової угоди, яка передбачає виконання зобов'язань боржника третьою особою, у справі про банкрутство не вимагається.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Беручи до уваги все вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвала суду першої інстанції про затвердження мирової угоди та постанова суду апеляційної інстанції про залишення її без змін винесені у відповідності з положеннями діючого законодавства та підстави для їх скасування відсутні.

З урахуванням вказаного та керуючись ст. ст.  7, 35 –38 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ВАТ “Державний ощадний банк України” в особі філії  Львівського обласного управління залишити без задоволення.

2.          Постанову Львівського апеляційного господарського суду від   02.04.2007 р. та ухвалу господарського суду Львівської області від 31.01.2007 р. у справі № 7/193-7/90   залишити без змін.

Головуючий                                                                           Б.М. Поляков

Судді                                                                                       Н.Г. Ткаченко

Л.Й. Катеринчук