ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.04.07                                                                                       Справа №20/226/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Соколові А.А.

за участю представників:

позивача:          Залутіна Ю.Г., довіреність № 5/01-154 від 20.03.2007р.;

відповідача:      Усенко О.Ю., довіреність № 7 від 21.03.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Дочірнього підприємства «Імідж Холдинг»

Акціонерної компанії «Імідж Холдинг АпС»,

с. Нове Запоріжжя, Запорізького району, Запорізької обл.

на рішення                     господарського суду Запорізької області від 21.12.2006р.

у справі                              № 20/226/06

за первісним позовом     Відкритого акціонерного товариства «Запорізький

завод надпотужних трансформаторів», м. Запоріжжя

до відповідача             Дочірнього підприємства «Імідж Холдинг»

Акціонерної компанії «Імідж Холдинг АпС»,

с. Нове Запоріжжя, Запорізького району, Запорізької обл.

про                                     стягнення 39.600,00 грн. неустойки

за зустрічним позовом   Дочірнього підприємства «Імідж Холдинг»

Акціонерної компанії «Імідж Холдинг АпС»,

с. Нове Запоріжжя, Запорізького району, Запорізької обл.

до                                       Відкритого акціонерного товариства «Запорізький завод

надпотужних трансформаторів», м. Запоріжжя

про                                     визнання неправомірними зарахування в якості

неустойки грошових коштів в сумі 35.200,00 грн.,

зобов’язання внести зміни в особовий рахунок та

зарахувати грошові кошти в розмірі 35.200,00 грн.

в рахунок платежів по орендній платі

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством «Запорізький завод надпотужних трансформаторів», м. Запоріжжя було подано позов до Дочірнього підприємства «Імідж Холдинг» Акціонерної компанії «Імідж Холдинг АпС», с. Нове Запоріжжя Запорізького району Запорізької області про стягнення 39.600,00 грн. неустойки.

В ході судового розгляду справи ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» було подано зустрічний позов до ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» про визнання неправомірним зарахування відповідачем в якості неустойки грошових коштів в сумі 35.200,00 грн., отриманих від ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» з призначенням платежу: «Сплата за оренду обладнання у …… зг. уг. №514 від 01.08.02р…..», а також зобов’язати відповідача внести зміни у особовий рахунок і зарахувати грошові кошти в розмірі 35.200,00 грн. в рахунок платежів по орендній платі.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 21.12.2006р. у справі № 20/226/06 (суддя Гандюкова Л.П.) первісний позов задовольнив частково: стягнув з ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» на користь ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» суму 36.080,00 грн. неустойки. В іншій частині первісного позову відмовив. У задоволенні зустрічного позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС», відповідач за первісним позовом, вказує на те, що судом першої інстанції порушені матеріальні та процесуальні норми законодавства України; судом неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи; не звернуто уваги на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; висновки суду, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи. Зазначає, що позивач мав право лише вимагати сплати неустойки, але ні в якому разі не міг самостійно застосовувати штрафні санкції в односторонньому порядку у вигляді перекваліфікації орендних платежів на неустойку. Судом необґрунтовано відхилено клопотання відповідача про припинення провадження у справі № 20/226/06, оскільки є рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав. Вини відповідача в неповерненні позивачу майна немає (ст.614 ЦК України),  отже, нема підстав для сплати неустойки, оскільки відповідач був залучений у судовий процес по справі № 14/251 та займався відстоюванням своїх інтересів в суді; як наслідок, не було судового рішення про закінчення договору оренди № 514 і відповідач фактично користувався спірним майном та сплачував орендну плату, як добросовісний користувач. В рішенні господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251, яким зобов’язано ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» повернути майно за договором оренди позивачу, не вказана дата повернення майна, а тому слід зробити висновок, що датою повернення майна може служити дата набрання чинності даним рішенням – 26.01.2006р. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2006р. у справі № 20/226/06 скасувати та прийняти нове рішення.

ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів», позивач за первісним позовом, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти викладених в ній доводів. Зазначає зокрема, що фактичне користування відповідачем орендованим майном здійснювалося - до 18.04.2006р. Стаття 785 ЦК України надає стягувачу право отримати неустойку як плату за користування майном (з моменту його неправомірного використання і до фактичної передачі в порядку виконавчого провадження). Строк дії договору оренди № 514 сплив, і з серпня 2005р. у відповідача були відсутні достатні правові підстави для перерахування позивачу орендної плати. Доводи скаржника про те, що заявлена до стягнення сума неустойки є оперативно-господарською санкцією, є помилковими, оскільки підстави застосування оперативно-господарських санкцій істотно відрізняється від стягнення неустойки. Посилання відповідача на відсутність його вини в порушенні зобов’язання по поверненню майна є безпідставними. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2006р. у справі № 20/226/06 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні 23.03.2007р. представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 916 від 22.03.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кагітіної Л.П., Кричмаржевського В.А.

В судовому засіданні 23.03.2007р. від представника ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» надійшло усне клопотання про оголошення постанови Запорізького апеляційного господарського суду у повному обсязі. Вказане клопотання колегією суддів задоволено, у зв’язку з чим в порядку ст.77 ГПК України було оголошено перерву до 18.04.2007р.

В судовому засіданні 18.04.2007р. за згодою присутніх представників сторін (в тому числі  за згодою представника ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС») було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 01.08.2002р. між ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (орендодавець) і ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» (орендар) був укладений договір № 514. За вказаним договором, з урахуванням додаткових угод до нього (№ 2 від 05.05.2003р., № 4 від 01.01.2004р., № 5 від 31.07.2005р.), орендар прийняв у тимчасове платне користування без права подальшого викупу насосну станцію технічної води, насосну станцію другого підйому, резервуари у кількості 2 шт., водовід питної води (300 м), водовід технічної води (400 м), трансформатор силовий ТМ 250 кВа в кількості 1 шт., водовід питної води від точки врізки в існуючий водовід діаметром 700 мм. КП «Водоканал» до насосної станції питного водопостачання ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (1000 м), з подальшим ремонтом та реконструкцією; водовимірювальну камеру.

Строк дії договору встановлений з 01.08.2002р. по 01.08.2005р.

Згідно з додатковою угодою № 4 від 01.01.2004р. до договору оренди, сума орендної плати за обладнання і виробничу площу з 01.09.2003р. складає 4400,00 грн., у т.ч. ПДВ.

15.11.2005р. господарським судом Запорізької області у справі № 14/251 (за позовом ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» до ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» про спонукання до повернення майна та стягнення неустойки в розмірі 4400,00 грн.) було прийнято рішення, яким вказані позовні вимоги задоволені. Зобов’язано ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» повернути на користь ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» наступне майно: насосну станцію технічної води, інв. № 00102; насосну станцію другого підйому (насосну станцію питної води), інв. № 00107; резервуари у кількості 2 шт., інв. №№ 00210, 00214; водовід питної води (300 м), інв. № 00401; водовід технічної води (400 м), інв. № 00358; трансформатор силовий ТМ 250 кВА в кількості 1 шт., інв. № 50847; водовід питної води від точки врізки в існуючий водовід діаметром 700 мм КП «Водоканал» до насосної станції питного водопостачання ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» (1000 м), інв. №00340; кран-балку Q=3,2 тн, інв. № 30581. Стягнуто з ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» на користь ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» суму 4400,00 грн. неустойки та судові витрати.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 26.01.2006р. вищевказане рішення суду  в апеляційному порядку залишено без змін.

На примусове виконання рішення господарського суду у справі № 14/251 були видані відповідні накази. 21.02.2006р. державним виконавцем відкриті виконавчі провадження про примусове виконання рішення суду про повернення майна і про стягнення неустойки в розмірі 4400,00 грн. та судових витрат.

За актом приймання-передачі від 18.04.2006р. позивачу було передано майно, що раніше знаходилось у відповідача в орендному користуванні.

В період з жовтня 2005р. по травень 2006р. ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» були направлені на адресу  ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» рахунки-фактури, в яких зазначено, що фактично вони є вимогою про сплату неустойки за незаконне користування об’єктом оренди у вересні, жовтні, листопаді, грудні 2005р., січні, лютому, березні та квітні 2006р. (згідно до ч.2 ст.785 ЦК України).

За період з листопада 2005р. по квітень 2006р. відповідачем сплачено суму 30.800,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, банківськими виписками від 04.11.2005р. на суму 8800,00 грн., від 25.11.2005р. на суму 4400,00 грн., від 13.01.2006р. на суму 4400,00 грн., від 03.02.2006р. на суму 4400,00 грн., від 07.03.2006р. на суму 4400,00 грн., від 06.04.2006р. на суму 4400,00 грн. За вказаний період ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» повідомив ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» відповідними листами, що вищевказані суми зараховані в якості часткового погашення неустойки, зазначеної в рахунках-фактурах.

На виконання рішення господарського суду у справі № 14/251 відповідач платіжним дорученням від 25.05.2006р. сплатив суму 9609,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» посилається на те, що загальна сума заборгованості відповідача по сплаті неустойки за вісім місяців прострочення (з 01.09.2005р. по 18.04.2006р.) обов’язку щодо повернення майна за договором № 514 від 01.08.2002р. складає 70.400,00 грн. за наступним розрахунком: 8800,00 грн. (подвійна плата за оренду майна) х 8 місяців = 70.400,00 грн. Позивач зарахував перераховану відповідачем суму в розмірі 30.800,00 грн. в якості часткової оплати неустойки за зазначений період, внаслідок чого несплаченою залишилась сума в розмірі 39.600,00 грн., згідно до наступного розрахунку: 70.400,00 грн. – 30.800,00 грн. = 39.600,00 грн. У зв’язку з відмовою відповідача погасити залишок суми, ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» звернулось із позовом до суду про стягнення з відповідача суми 39.600,00 грн. неустойки. Позовна вимога за первісним позовом ґрунтується на приписах ст.785 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» посилається на те, що ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» без попереднього узгодження  зарахував отриману суму в розмірі 35.200,00 грн. не в якості орендної плати за договором, а у якості неустойки, чим, на думку ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС», безпідставно змінив призначення платежів і порушив право останнього на вільне розпорядження прибутком. У зв’язку з цим, в зустрічному позові ставиться вимога про визнання неправомірним зарахування ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» в якості неустойки грошових коштів в сумі 35.200,00 грн., отриманих від ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» з призначенням платежу: «Сплата за оренду обладнання у …… зг. уг. №514 від 01.08.02р…..», а також зобов’язати ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» внести зміни у особовий рахунок і зарахувати грошові кошти в розмірі 35.200,00 грн. - в рахунок платежів по орендній платі. Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 44, 147 ГК України.

Колегія суддів зазначає, що в основу спірних правовідносин сторін був покладений договір оренди № 514 від 01.08.2002р., укладений між сторонами, з урахуванням додаткових угод до вказаного договору. Як вказувалось вище, строк дії зазначеного договору встановлений з 01.08.2002р. по 01.08.2005р.

Факт припинення дії договору оренди № 514 від 01.08.2002р. саме з 01.08.2005р. встановлений рішенням господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251, яке залишено без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 26.01.2006р.

Згідно з ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, факти, встановлені господарським судом при розгляді справи № 14/251, звільнені від доказування у справі № 20/226/06.

Оскільки права та обов’язки сторін за договором оренди № 514 від 01.08.2002р. продовжували існувати після набрання чинності ЦК України, то до спірних правовідносин слід застосовувати положення цього Кодексу, у відповідності з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч.1 ст.763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст.785 ЦК України, яка покладена у підставу первісного позову, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вказувалось вище, розмір орендної плати за договором № 514 від 01.08.2002р., з урахуванням додаткової угоди до нього № 4 від 01.01.2004р., становив суму 4400,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Оскільки строк дії договору оренди №514 закінчився 01.08.2005р., то відповідач був зобов’язаний негайно повернути позивачу орендоване майно у стані, в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Обов’язок відповідача повернути майно орендодавцеві також випливає з приписів пунктів 2.1.6 і 2.2.5 договору оренди № 514. Проте, відповідач негайно не повернув орендоване майно позивачу, чим не виконав свого договірного зобов’язання, внаслідок чого рішенням господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251 відповідача було зобов’язано повернути таке майно позивачу; цим же рішенням з відповідача на користь позивача стягнута сума 4400,00 грн. неустойки за користування майном за серпень 2005р. При цьому, судом при розгляді справи № 14/251 було враховано те, що сплачену відповідачем 06.09.2005р. суму 4400,00 грн. за оренду обладнання за серпень 2005р. позивач зарахував в якості часткового погашення неустойки за серпень 2005р.

Фактично орендоване майно було повернуто відповідачем позивачу лише 18.04.2006р., що підтверджується відповідним актом приймання-передачі, підписаного обома сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З викладених обставин справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе договірні зобов’язання в частині своєчасного повернення орендованого майна після закінчення строку дії договору оренди № 514.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За період з вересня 2005р. по квітень 2006р. відповідачем було сплачено позивачу суму 30.800,00 грн., згідно до виставлених позивачем рахунків-фактур на оплату, в яких було посилання як на підставу для перерахування грошових коштів – «за незаконне користування об’єктом оренди, згідно ч.2 ст.785 ЦК України».

Часом прострочення повернення відповідачем позивачу орендованого майна, в межах заявлених позовних вимог у даній справі, є період з 01.09.2005р. по 18.04.2006р. (18.04.2006р. – дата фактичного повернення майна). Отже, в силу ч.2 ст.785 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування майном саме за вказаний час прострочення. У зв’язку з цим, місцевим господарським судом обґрунтовано зменшено період нарахування неустойки в частині стягнення за квітень 2006р. – до 18 днів, внаслідок чого загальний розмір несплаченої неустойки складає розмір 36.080,00 грн. Таким чином, позовна вимога за первісним позовом підлягає задоволенню частково: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 36.080,00 грн. неустойки. В частині стягнення суми 3520,00 грн. неустойки (за період з 19.04.2006р. по 30.04.2006р.) позовна вимога є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на приписи ч.6 ст.232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, вказана норма закону не є імперативною, а встановлює альтернативний варіант нарахування штрафних санкцій і надає можливість встановити порядок нарахування пені в залежності від приписів того чи іншого закону, або в залежності від умов договору. Частина 2 ст.785 ЦК України надає право наймодавцю вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення, і не обмежує такий час певним періодом, зокрема періодом в шість місяців.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено його клопотання про припинення провадження у справі № 20/226/06, оскільки є рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251, колегією суддів до уваги не приймається, як необґрунтовані. Так, предмет і підстави позову у справах № 14/251 і № 20/226/06 є різними (оскільки є різним період нарахування неустойки), у зв’язку з чим відсутні підстави для припинення провадження у справі № 20/226/06 в порядку п.2 ст.80 ГПК України.

Посилання скаржника на те, що неустойка за неповернення орендованого майна у справі № 20/226/06 вже стягнута з відповідача рішенням господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251, є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в межах розгляду справи № 14/251 з відповідача на користь позивача стягувалась неустойка за серпень 2005р., в той час, коли період стягнення неустойки у справі № 20/226/06 є вересень 2005р. – квітень 2006р., тобто за інший період.

Доводи відповідача, з посиланням на ст.614 ЦК України, про відсутність його вини в неповерненні позивачу майна із вказівкою про те, що відповідач був залучений у судовий процес по справі № 14/251 та займався відстоюванням своїх інтересів в суді і як наслідок, не було судового рішення про закінчення договору оренди № 514 та відповідач фактично користувався спірним майном і сплачував орендну плату як добросовісний користувач, колегією суддів до уваги не приймаються внаслідок наступного.

Відповідно до ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Встановлені при розгляді господарського спору обставини у справі № 14/251 свідчать про те, що відповідач необґрунтовано відмовлявся повернути майно позивачу після закінчення строку дії договору оренди № 514 від 01.08.2002р. Відповідачем не доведено у встановленому законом порядку та належними доказами того, що ним було вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов’язання з питання своєчасного повернення майна позивачу. Таким чином, відповідачем не доведено відсутність його вини у порушенні зобов’язанні.

Посилання скаржника на те, що в рішенні господарського суду Запорізької області від 15.11.2005р. у справі № 14/251 (яким зобов’язано ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» повернути майно за договором оренди позивачу), не вказана дата повернення майна, а тому слід зробити висновок, що датою повернення майна може служити дата набрання чинності даним рішенням – 26.01.2006р., колегією суддів до уваги також не приймаються у зв’язку з їх необґрунтованістю, оскільки в силу ч.1 ст.785 ЦК України наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві орендоване майно, чого у спірних правовідносинах відповідачем зроблено не було, і спір з питання повернення орендованого майна (справа № 14/251) був доведений до судового розгляду внаслідок неправильних дій ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС». З цих же підстав не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що у позивача виникло право вимоги до відповідача про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна лише з 26.01.2006р. Так, відповідач користувався майном і до дати 26.01.2006р. (дата прийняття постанови Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 14/251), а в силу ч.2 ст.785 ЦК України позивач має право вимагати сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення після закінчення строку дії договору оренди №514. Позивачем вказане право реалізовано.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, то слід зазначити наступне.

Правовою підставою позовних вимог ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» визначені норми ст.ст. 44, 147 ГК України.

Статтею 44 ГК України закріплені принципи підприємницької діяльності, а статтею 147 ГК України – гарантії та захист майнових прав суб’єктів господарювання.

Однією з позовних вимог за зустрічним позовом є вимога про визнання неправомірним зарахування ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» в якості неустойки грошових коштів в сумі 35.200,00 грн., отриманих від ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» з призначенням платежу: «Сплата за оренду обладнання у ….. зг. уг. № 514 від 01.08.02р…..». Проте, вказана вимога не відповідає встановленим способам та шляхам захисту цивільних прав, передбаченим статтею 16 ЦК України, ст.20 ГК України та іншими законами України. За своєю суттю така вимога спрямована на встановлення факту, який має юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або охоронюваного законом інтересу. Визнання неправомірним зарахування в якості неустойки грошових коштів є лише елементом оцінки фактичних обставин справи при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. З урахуванням наведеного слід дійти до висновку про те, що ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» обраний невірний спосіб захисту порушеного права (за вказаною позовною вимогою).

Іншою позовною вимогою за зустрічним позовом є вимога про зобов’язання ВАТ «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» внести зміни у особовий рахунок і зарахувати грошові кошти в розмірі 35.200,00 грн. в рахунок платежів по орендній платі. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За змістом ст.ст. 13, 14 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Як вказувалось вище, договір оренди № 514 від 01.08.2002р. припинив свою дію 01.08.2005р. Відповідно, на вказану дату припинились зобов’язання орендаря по здійсненню орендних платежів на підставі вказаного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що платежі, які здійснювались ДП «Імідж Холдинг» АК «Імідж Холдинг АпС» після дати 01.08.2005р. є саме платежами по орендній платі. З урахуванням мотивів вирішення спору за первісним позовом, слід зазначити, що грошові кошти, які перераховувались відповідачем позивачу після дати 01.08.2005р. є частковим погашенням неустойки за користування майном за час прострочення, правом вимоги якої (неустойки) скористався позивач, шляхом пред’явлення відповідних рахунків-фактур на оплату з посиланням на ч.2 ст.785 ЦК України. До того ж, після здійснення відповідачем оплат (частково або повністю) по виставленим позивачем рахункам-фактурам, останній повідомляв відповідача листами про те, що така оплата зараховується в якості оплати неустойки, проти чого не заперечував відповідач до моменту звернення з позовом в суд по даній справі.

З наведених вище підстав судом не приймається до уваги посилання відповідача на «Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затверджену Постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. № 22. Так, згідно з п.3.8 вказаної Інструкції, реквізит «Призначення  платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Відповідачем не вказано, на підставі яких документів після дати 01.08.2005р. в реквізиті платіжних доручень «Призначення платежу» ним робились посилання на «сплату за оренду обладнання», з огляду на те, що договір оренди № 514 припинив свою дію з 01.08.2005р. Отже, відповідач безпосередньо сам несе відповідальність за дані, що зазначені в реквізиті платіжних доручень «Призначення платежу».

Таким чином, позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Імідж Холдинг» Акціонерної компанії «Імідж Холдинг АпС», с. Нове Запоріжжя, Запорізького району, Запорізької області  залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2006р. у справі № 20/226/06 – без змін.