ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"06" червня 2007 р.
Справа №  9/103

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б.,розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 9/103

за позовом: державного підприємства "Голованівське лісомисливське господарство", Кіровоградська область, смт. Голованівськ, вул. Леніна, 87,

до відповідача: приватного підприємства "Дніпро", Кіровоградська область, смт. Голованівськ, вул. Енгельса, 30,

про визнання  недійсним договору,

Представники сторін:

від позивача - Лапа В.М., довіреність № 01-08/296  від 02.11.06р., представник;

від відповідача - Бурковський В.Т., довіреність б/н  від 20.02.07р., представник;

Подано позов  про визнання недійсним, укладеного сторонами,   договору  оренди приміщення №1 від 06.05.2001 р. з підстав невідповідності його вимогам  чинного законодавства України.

Відповідач позов не визнав, просить в задоволенні позову  відмовити.

В судовому засіданні 06.06.2007 р. позивачем заявлено клопотання про призначення  у справі  судової криміналістичної експертизи договору оренди №1 від 06.05.2001 р., а також  клопотання  про вжиття заходів до забезпечення позову та заборонити приватному підприємству "Дніпро" проводити дії, направлені на перешкоджання нормальної виробничої діяльності  Ємилівського цеху по переробці деревини та Ємилівського лісництва шляхом вимагання від працівників Ємилівського лісництва звільнити приміщення цеху та приміщення  лісництва, зачиняти на замки вхідні двері цеху, лісництва та в'їзні ворота.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до  ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства,  установи,  організації та інші юридичні особи  а також   громадяни,  які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули   статусу   суб'єкта  підприємницької  діяльності     мають   право   звертатися   до господарського    суду     за захистом своїх  порушених  або  оспорюваних прав   і  охоронюваних  законом  інтересів.

Одним із способів захисту  порушених прав  суб’єктів господарювання є визнання господарської угоди недійсною.

06.05.2001 року  між приватним підприємством „Дніпро” та  Голованівським державним  лісомисливським господарством,  яке перейменоване у   державне підприємство  „Голованівське лісомисливське господарство”, укладено  договір оренди приміщення №1.

За умовами цього договору  Орендодавець (відповідач)  зобов'язався передати в оренду, а  Орендар (позивач)  зобов'язався прийняти за плату та на обумовлений строк  для здійснення  господарської діяльності  приміщення, яке знаходиться  за адресою: ст. Ємилівка, вул. Щорса, 16,  Голованівського району, Кіровоградської області, має площу 2073,85 кв. м. і складається з адміністративного та складського приміщення.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2.  цього договору  приміщення   передається Орендодавцем і приймається в оренду Орендарем на умовах сплати останнім орендодавцю плати  за користування приміщенням  шляхом перерахування грошових  коштів на банківський рахунок, зазначений Орендодавцем в п.  9 цього договору.  Оренда  плата проводиться одноразово у вигляді передоплати за  60 місяців оренди, із розрахунку  0,129 грн.  за 1 кв.  м., ПДВ  0,022 грн., всього 16000 грн. за 60 місяців оренди.

Відповідно до умов  п.7.1. цей договір набуває чинності з моменту  його підписання і діє до  06.05.2006 р.

За актом  здачі-приймання приміщення від 06.05.2001 р.  (т.1, а.с.72) відповідачем передано в оренду  приміщення позивачу.

Позивач вважає, що  даний договір  укладений з порушенням норм чинного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним.

Вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вiдповiдно до положень частин 1 та 2 статтi 4 Закону України  "Про власнiсть" власник на свiй розсуд володiє, користується i розпоряджається належним йому майном.  Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якi дiї, що не суперечать закону.

При цьому слід зазначити, що згідно ст. 49 цього Закону володіння майном вважається правомірним, якщо  інше  не  буде встановлено судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності  вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не  встановлена судом.

Із матеріалів справи вбачається, що  відповідач  набув право власності  на  будівлю спеціалізованої майстерні з технологічним обладнанням, що розташована на станції Ємилівка, вул. Щорса, 16, Голованівського району, Кіровоградської  області на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2001 р. (т.1., а.с.71).  Дана будівля загальною площею  2979, 60  кв.м.  передана відповідачу  на підставі акту передачі нежилого приміщення від 26.04.2001  р. (т.1, а.с.73).

Частину  приміщень  загальною площею 2073,85 кв. відповідачем передано в оренду  позивачу згідно спірного договору оренди.

За умовами ст. 48 ЦК УРСР, в редакції 1963 р., недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює  особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до  ч.1  ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами  першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що спірний договір оренди  приміщення №1 від 06.05.2001 р.  в порушення  ч.2 ст.793 ЦК України  не посвідчений нотаріально, а тому в силу  ст.220 ЦК України є нікчемним. А відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його  недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд  враховує, що спірний договір укладений сторонами  06.05.2001 р.

На момент   укладення  цього договору  діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року.  Даним кодексом не було передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договору оренди нерухомого майна, укладеного на строк більше  1 року, чим спростовуються доводи позивача  щодо недійсності   спірного договору   з підстав недотримання відповідачем  вимог щодо  форми  договору.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, в редакції 1963 р., недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно приписів статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є  недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою – третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У позовній заяві не зазначено, з порушенням яких норм чинного законодавства укладено договір оренди приміщення №1 від 06.05.2001 р.; не зазначено жодної з перелічених вище підстав для визнання  цього договору недійсним. Тобто, позивачем не доведено, як того вимагає ст.33 Господарського процесуального кодексу України, яким нормам чинного законодавства не  відповідає  спірний договір оренди.

Господарським судом при розгляді даного спору таких підстав не встановлено.

За викладених обставин позов задоволенню не підлягає.

Клопотання про призначення  у справі  судової криміналістичної експертизи договору оренди №1 від 06.05.2001 р.  відхиляється  господарським судом як  необґрунтоване.

Клопотання позивача  про вжиття заходів до забезпечення позову та заборонити приватному підприємству "Дніпро" проводити дії, направлені на перешкоджання нормальної виробничої діяльності  Ємилівського цеху по переробці деревини та Ємилівського лісництва шляхом вимагання від працівників Ємилівського лісництва звільнити приміщення цеху та приміщення  лісництва, зачиняти на замки вхідні двері цеху, лісництва та в'їзні ворота, з огляду на вимоги ст. ст. 66, 67 ГПК України та   відсутність підстав для задоволення позову не підлягає задоволенню господарським  судом.

Витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічних послуг відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на  позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44,  49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні клопотання про  призначення судової криміналістичної експертизи відмовити.

У задоволенні клопотання про вжиття заходів до  забезпечення  позову  відмовити.

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського  суду  набирає  законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

Дата підписання рішення: 11.06.2007 р.