ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 р.
№ 6-12/575-06-12839

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

Залізниці
Нікогосяна О.С. дов. №414 від 15.09.2005 р.

Судноплавної компанії
Подольної Т.А. дов. №8280 від 29.11.2006 р.

3-тьої особи
не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Одеської залізниці

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду  від 03.04.2007 р.

у справі
№6-12/575-06-12839 господарського суду Одеської області

за позовом
Одеської залізниці

до
Закритого акціонерного товариства Судноплавна компанія "Укрферрі"

про
визнання договору частково недійсним

та за позовом
Закритого акціонерного товариства Судноплавна компанія "Укрферрі"

до
Одеської залізниці

третя особа без самостійних вимог на предмет спору
Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт"

про
стягнення  збитків

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2006 року Закрите акціонерне товариство Судноплавна компанія "Укрферрі" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської залізниці про зобов'язання відповідача виконувати умови  пунктів 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 3.7.2 укладеного між сторонами договору від 30.12.2005 року щодо подачі до станції Іллічівськ - Паромна вагонів, їх викатки /накатки на пором та в частині обліку часу користування вагонами.

В подальшому позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути з залізниці збитки в розмірі 360 190,70 грн., завдані неналежним виконанням  останньою умов вищезазначеного договору.

Доповідач: Шаргало В.І.

За вказаною позовною заявою ухвалою господарського суду Одеської області від 05.12.2006 року порушене провадження у справі №12/572-06-12836.

В грудні 2006 року Одеська залізниця також звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Закритого акціонерного товариства Судноплавна компанія  (надалі ЗАТ СК)"Укрферрі" про визнання недійсними пунктів 2.7.5 та 3.7.2 укладеного між сторонами договору від 30.12.2005 року з тих підстав, що умови вказаних пунктів договору суперечать нормам п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затв. наказом Міністерства транспорту України  від 25.02.1999 року №113, зареєстрованим Мін'юстом України 15.03.1999р. за №165/3458 щодо ведення обліку часу користування вагонами, тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

За позовною заявою залізниці ухвалою господарського суду Одеської області від 05.12.2006 року порушене провадження у справі №12/575-06-12839.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.01.2007 року справу №12/572-06-12836 об'єднано зі справою №12/575-06-12839  у справу за №12/575-06-12839.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.01.2007 року (суддя Демешин О.А.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду  від 03.04.2007 року (судді: Гладишева Т.Я., Савицький Я.Ф., Лавренюк О.Т.), у задоволенні позову Одеської залізниці до ЗАТ СК "Укрферрі" відмовлено, позовні вимоги ЗАТ СК "Укрферрі" до Одеської залізниці задоволені у повному обсязі, з відповідача стягнуто на користь ЗАТ СК "Укрферрі" збитки в сумі 370 310,15 грн. та  відповідні судові витрати, витрати, а також 35 000,00 грн. витрат по оплаті послуг адвоката.

Судове рішення мотивоване мотивовано посиланням на  недоведеність суперечності пунктів 2.7.5 і 3.7.2 договору від 30.12.2005 р. в частині визначення початку обліку часу користування вагонами через 48 годин з моменту прибуття вагону на ст. Іллічівськ-Поромна  нормам пункту 4 Правил користування вагонами, оскільки: - ЗАТ СК "Укрферрі" не є вантажовласником, а є перевізником; - залізниця на ст. Іллічівськ-Поромна не здійснює навантаження вагонів, а здійснює накатку та викатку вагонів на поромні судна або з них; Одеською залізницею порушено господарське зобов'язання за вказаним договором, чим  спричинені збитки ЗАТ СК "Укрферрі", розмір яких є доведеним  Компанією, тому  ці збитки підлягають стягненню на підставі ст. ст. 22, 614 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Одеська залізниця звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на  порушення та неправильне судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Одеської залізниці до ЗАТ СК "Укрферрі" задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні позову ЗАТ СК "Укрферрі" до Одеської залізниці відмовити. Вимоги касаційної скарги мотивовані тими ж доводами, що і позовні вимоги залізниці.  Скаржник звертає увагу касаційної інстанції і на те, що  умовами пункту 4.5 договору від 30.12.2005 р. передбачено право Одеської залізниці припинити накатку/викатку вагонів у разі відсутності кредитового сальдо на рахунку, тому враховуючи, що станом на 24.11.2006 р. на рахунку ЗАТ СК "Укрферрі" було відсутнє кредитове сальдо і рахувалась заборгованість перед Одеською залізницею у розмірі 28 680,75 грн., Одеська залізниця правомірно, керуючись названим пунктом, припинила обробку вагонів.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши матеріали справи на предмет повноти  встановлення в рішенні господарського суду та постанові апеляційного господарського суду  обставин у даній справі, правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2005 року між Одеською залізницею (Дорога)  і ЗАТ СК "Укрферрі" (Судновласник)  укладений договір №ОД/М-05-811дНЮ про взаємодію й організацію роботи, пов'язаної з передачею вагонів, контейнерів на станції Іллічівськ-Поромна, і порядку розрахунків за користування вантажними вагонами, контейнерами й інших платежів в міжнародному прямому залізнично-поромному напряму Іллічівськ-Варна-Іллічівськ, Іллічівськ/Батумі при їхньому перебуванні на морській ділянці шляху, а також при перебуванні на станції Іллічівськ-Поромна незалежно від їхньої належності.

Вказаний договір регулює взаємодію та організацію роботи, пов'язаної з передачею вагонів, контейнерів на ст. Іллічівськ-Поромна та порядок розрахунків за користування вантажними вагонами, контейнерами та інших платежів у міжнародному прямому залізнично-поромному напрямку Іллічівськ - Варна - Іллічівськ, Іллічівськ - Поті/ Батумі.

За умовами договору  Судновласник  зобов'язався приймати від Дороги  навантажені та порожні вагони і контейнери, перевозити їх на поромі з порту Іллічівськ (Україна) до порту Варна (Республіка Болгарія) зі здачею їх Болгарським залізницям; приймати від них навантажені та порожні вагони й контейнери, перевозити їх на поромі з порту Варна (Республіка Болгарія) до порту Іллічівськ (Україна) зі здачею їх Дорозі. При цьому, Дорога сумісно  із Судновласником  здійснює планування перевозок та зобов'язана інформувати Судновласника про прибуття вагонів у міжнародному прямому залізнично-поромному напрямку на ст. Іллічівськ-Поромна (пункт 2.7.1). Відповідно до п. 2.7.5 договору Дорога здійснює облік часу користування вагонами Судновласника, зокрема, на ст. Іллічівськ-Поромна в експортному напрямку через 48 годин після прибуття вагону на ст. Іллічівськ-Поромна і до моменту накатки останнього вагону на пором в Іллічівському морському торговельному порту відповідно до Пам'ятки користування вагонами (контейнерами). Судновласник зобов'язався не менш ніж за 5 діб до початку декади надавати Дорозі розклад руху поромів на декаду та забезпечувати його виконання (п. 2.8.1). Згідно з п. 3.7.2 договору облік часу знаходження в користуванні вантажних вагонів (контейнерів) як навантажених, так і порожніх здійснюється в Іллічівському морському торговельному порту та на ст. Іллічівськ-Поромна: - в експортному напрямку - через 48 годин після моменту прибуття вагону на ст. Іллічівськ-Поромна й до моменту накатки останнього вагону на пором; - в імпортному напрямку - з моменту викатки останнього вагону з порому і до моменту приймання Дорогою по Пам'ятці користування вагонами (контейнерами), котра підписується представниками Дороги та Судновласника.

Розрахунки за договором здійснюються за кожним рейсом порому. Судновласник забезпечує наявність кредитового сальдо на особистому рахунку в Тех ПД-1 Одеської залізниці у розмірі суми платежів за два рейси порому при його повному навантаженні. У разі відсутності кредитового сальдо на рахунку Судновласника Дорога припиняє накатку/викатку поромів (пункт 4.1., 4.5).

Сторони виконували свої зобов'язання за договором до початку жовтня 2006 року, а 6 жовтня 2006 року Одеська залізниця своїм листом за вих. №НЗ1-1/685  повідомила ЗАТ СК "Укрферрі" про скасування пільг по обліку часу користування вагонами судновласників починаючи з 49-ої години від прибуття вагона на станцію Іллічівськ-Поромна, а також запропонувала Судновласнику  укласти додаткову угоду №1 до договору,  в якій пункти 2.7.5. і 3.7.2. договору №ОД/М-05-811д НЮ від 30.12.2005 р. викладені в новій редакції.

ЗАТ СК "Укрферрі" листом від 11.10.2006р. за вих. №8124 відмовило  Одеській залізниці в підписанні додаткової угоди №1.

20 жовтня 2006р. Одеська залізниця направила лист вих. №7131-1/732 на адресу ЗАТ СК "Укрферрі", яким інформувала про те, що розпорядженням Генерального директора Укрзалізниці від 15.09.2006 р. скасовані пільги по обліку часу користування вагонами починаючи з 49-ої години від прибуття на станцію Іллічівськ-Поромна. У зв'язку з цим пункти 2.7.5. і 3.7.2. договору не відповідають пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року. Цим листом Одеська залізниця також зазначила, що з 17:00 години 20 жовтня 2006 року облік часу користування вагонами Судновласника буде починатися через 2 (дві) години після прибуття на станцію Іллічівськ-Поромна, як передбачено пунктом 4 Правил користування вагонами і контейнерами. Разом з тим, Дорога, в односторонньому порядку, в порушення умов зазначених пунктів, почала обчислювати плату за користування вагонами з огляду на запропоновані нею в додатковій угоді №1 нові умови та відповідно списувати кошти з особового рахунку  Судновласника, у зв'язку з чим кредитне сальдо станом на 24.11.2006 року було відсутнє і Одеська залізниця припинила накатку/викатку вагонів в експортному напрямку. Такі дії залізниці призвели до скупчення вагонів на станції Іллічівськ –Поромна та, відповідно, до зміщення графіку руху поромів, що спричинило ЗАТ СК "Укрферрі" збитки у розмірі 370 310,15 грн., розрахунок яких визнаний судом обґрунтованим.

За правилами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу…

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства…

Норми пункту 4 Правил користування вагонами і контейнерами, на які послалася залізниця в обґрунтування своїх вимог та які розроблені відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України,  застосовуються до  правовідносин залізниці як перевізника з суб'єктами господарювання та регулюють питання плати за користування вагонами (контейнерами), що подаються під навантаження та вивантаження.

Однак, як встановлено господарськими судами  за умовами договору від 30.12.2005 р. №ОД/М-05-811д НЮ  Дорога здійснювала не перевезення, а накатку/викатку вже завантажених чи порожніх вагонів, перевізником яких на поромах був Судновласник, тобто правовідносини, що склалися між сторонами договору не підпадають під дію вказаної норми законодавства.

А відтак, суди попередніх інстанцій обґрунтовано  відмовили в задоволенні позову Одеської залізниці про визнання недійсними пунктів 2.7.5 та 3.7.2 укладеного між сторонами договору від 30.12.2005 року через відсутність визначених законом підстав.

За приписами частини 3  статті 216 Господарського кодексу України відшкодування збитків, завданих внаслідок правопорушення є  видом господарсько-правової відповідальності учасників господарських відносин.

Обов'язок відшкодування збитків стороною, що порушила господарське зобов'язання встановлений статтею 224 цього Кодексу. Склад та розмір збитків  визначається і розраховується за правилами ст. 225 Кодексу.

Господарське правопорушення –це винне, протиправне діяння, що завдає шкоди господарським відносинам, правам і законним інтересам суб'єктів господарювання  та інших учасників господарських відносин. Склад господарського правопорушення включає: 1. протиправну поведінку суб'єкта господарювання; 2. наявність шкідливих наслідків; 3. причинний зв'язок між протиправною поведінкою правопорушника і шкодою; 4. вину правопорушника. Зазначене випливає зі змісту статті 614 Цивільного кодексу України. При цьому  тягар доведення відсутності вини правопорушника покладається на самого правопорушника, останній повинен довести, що ним були прийняті всі заходи для недопущення правопорушення. Господарськими судами не встановлено, що Дорога довела відсутність своєї вини у вчиненні правопорушення.

Разом з тим, господарськими судами попередніх інстанцій встановлені всі складові вчиненого Одеською залізницею господарського правопорушення у вигляді односторонньої зміни умов  укладеного між сторонами договору та односторонньої відмови від виконання зобов'язань за договором, що прямо заборонено нормами ст. 525 Цивільного кодексу України. Крім того, згідно з вимогами статей 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням наведеного, господарські суди правомірно задовольнили позов ЗАТ СК "Укрферрі" про стягнення збитків у встановленому розмірі.

Згідно зі ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних  доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської залізниці залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду  від 03.04.2007р.  у справі №6-12/575-06-12839 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.