ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
№ 2/210-05

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу
Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Сумської дирекції

на рішення
від 30.10.06  господарського суду Сумської області

у справі
№ 2/210-05

за позовом
Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” в особі Сумської дирекції

до
-Комунального підприємства “Сумське міське бюро технічної інвентаризації”
-ТзОВ Комерційний банк “Володимирський”
-Департамент комунальної власності Сумської міської Ради

3-тя особа
РВ ФДМУ в Сумської області

про
визнання права власності  та спонукання виконати певні дії

У справі взяли участь представники

позивача: Літвіненко В.І., довір. №104 від 06.02.07,Метенко Т.І., довір. №104-52 від 07.02.07

ТзОВ Комерційний банк “Володимирський” –Пииходько Д. довір. у справі

ВСТАНОВИВ:

Справа неодноразово поверталася Вищим господарським судом України до господарського суду Сумської області для розгляду по суті.

Рішенням місцевого суду від 30.10.2006 в задоволенні вимог до трьох відповідачів:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом  викупу ТОВ КБ “Володимирський” за адресою                         м. Суми, вул. Воскресенська, 17/3;

2) визнати за позивачем право власності на частину будівлі по вказаній вище адресі загальною площею 1191,9 кв.м.;

3) зобов’язати КП Сумське МБТІ зареєструвати право власності на нерухоме майно за позивачем, - судом відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не подав доказів, що спірне майно є його власністю. Рішенням господарського суду Сумської області від 14.07.2005 по справі № 17/246-05 було встановлено, що ТОВ КБ “Володимирський” законно володіє спірним нежилим приміщенням по договору купівлі-продажу від 25.06.2004, укладеному на підставі рішення Сумської міської ради № 738-МР.

В поданій касаційній скарзі позивач просить скасувати прийняте у справі рішення суду і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаржник вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом порушені його права передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд прийняв рішення за відсутності представника позивача. Судом надана неправильна юридичні оцінка тому факту, що позивач з 1995 року спільно з ВАТ “Укртелеком” користується будинком,  належними до нього спорудами і прибудинковою територією та приймає дольову участь у витратах. Рішенням господарського суду Сумської області від 14.04.2005 по справі № 9/537-04  встановлені законні підстави володіння позивачем нерухомим майном площею 1191,9 кв. м. за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, 13/7. З огляду на зазначене скаржник вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: п.2 ч.1 ст. 3; ч.1 ст. 316; ст. 317; ч.1 ст. 319; ч.1 ст. 321 ЦК України, якими встановлено основні засади прав власності, а також Закону України “Про власність”. Судом безпідставно не застосована до спірних правовідносин ст. 344 ЦК України про набувальну давність,  оскільки  позивач є співкористувачем спірної будівлі з 1995 р., а володіє спірним приміщенням з 1985 року.

Суд безпідставно відмовив в частині позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу приміщення площею 75 кв. м. ТОВ КБ “Володимирський” шляхом викупу, оскільки договір не відповідає вимогам Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств”, де в п.3 ст. 2 зазначено, що не можуть бути об’єктами малої приватизації будівлі (споруди, приміщення) або їх відокремлені частини, які представляють собою національну, культурну та історичну цінність та знаходяться під охороною держави. Спірна будівля, як встановлено судами, є пам’яткою архітектури та містобудування місцевого значення, взята на облік та має охоронний номер.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  підлягає задоволенню   з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом першої інстанції встановлене наступне.

Відповідно до Статуту УДППЗ “Укрпошта” в редакції 2001 року останнє засноване на державній власності і належить до сфери управління Державного комітету зв’язку  та інформації України. Майно підприємства, вартість якого відображена у балансі належить йому на праві повного господарського відання.

Згідно із угодою №1 від 01.01.1995 будівля за  адресою: м. Суми,                   вул. Фрунзе (Воскресенська), 13/7 знаходилась у спільному користуванні та на балансовому обліку ОППЗ “Укрпошта”, РВЕЗ “Сумирайтелеком” та Сумського РВЗ.

Рішення органу, уповноваженого управляти державним майном, про передачу зазначеної вище будівлі у комунальну власність не існує.

Рішенням господарського суду Сумської області по справі № 9/537-04 від 14.04.2005  було визнано право власності ВАТ “Укртелеком” на частину будівлі по вул. Воскресенська, 13/7 в розмірі 692,8 кв.м. Право власності на майно ВАТ “Укртелеком” набуло в процесі корпоратизації із УДПЕЗ  “Укртелеком” в господарське товариство.

Крім  цього було визнано недійсним рішення Сумської міської ради    № 48-МР від 19.06.2002 про передачу зазначеного будинку у комунальну власність.

Протягом 2005 року позивач неодноразово звертався до відповідача щодо оформлення документів на право власності на свою частину будівлі площею 1191,9 кв.м., але в оформленні документів було відмовлено.

Частину спірної будівлі площею 75 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 25.06.2004, придбав у власність ТОВ КБ “Володимирський”. Договір був укладений на підставі рішення Сумської міської ради № 738-М від 24.03.2004. Судом встановлено, що не зважаючи на декілька позовів про визнання рішення Сумської міської ради № 738-МР від 24.03.2004 недійсним, воно залишилось чинним з посиланням на рішення господарського суду Сумської області від 14.07.2005 по справі № 17/246-05 та ухвалу від 26.06.2005 у справі № 3/3571-05. Рішенням № 738-МР від 24.03.2004 затверджений перелік об’єктів комунальної власності територіальної громади міста Суми, які підлягають приватизації (т.2 срк. 27).

Судом встановлено, що відповідно Статуту УДППЗ “Укрпошта” в редакції 2001 року позивача засновано на державній власності, що належить до сфери управління Державного комітету зв’язку та інформації України. Вартість державного майна відображена у балансі підприємства і належить йому на праві повного господарського відання. Позивач не надав доказів, що спірне майно є його власністю.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, а саме, що УДППЗ “Укрпошта” на відміну від ВАТ “Укртелеком”, залишилось державним підприємством, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивач не є власником майна, що знаходиться у нього на балансі. Власником майна є держава. Таким чином, судом не порушені норми матеріального права, які регулюють основні засади прав власності. Для застосування судом ст. 344 ЦК України відсутні підстави. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. У даному випадку державне майно передано позивачу у повне господарське відання, тобто воно опинилось на балансі державного підприємства законно. Відповідно ст. 345 ЦК України юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна  та майна, що є в комунальній власності.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням суду від 14.04.2005 по справі № 9/539-04 визнано недійсним рішення Сумської міської ради                  № 48-МР від 09.06.2002, тобто нерухоме майно за адресою: м. Суми,                       вул. Фрунзе (Воскресенська), 13 є державним майном.

Договір купівлі-продажу частини цього майна від 25.06.2004  Банку “Володимирський” укладався на підставі рішень Сумської міськради                        № 48-МР від 19.06.2002 (визнано недійсним) і № 738-МР від 24.03.2004                 (том 1, арк. 49). Останнім рішенням (№ 738-МР) затверджений перелік об’єктів комунальної власності,  що підлягають приватизації у 2004 році і серед них спірна будівля по вул. Воскресенська, 13/7. З посиланням на судові акти суд першої інстанції в рішенні від 30.10.2006 вказав, що рішення № 738-МР від 24.03.2004 Сумської міської ради є чинним.

Касаційна інстанція дійшла висновку, що це твердження в порушення вимог ст. 34, 35 Господарського процесуального кодексу України не підтверджено певними засобами доказування.  Судові рішення, на які посилається суд у справі, відсутні. Крім цього, слід зазначити, що відповідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

З огляду на зазначене, місцевий суд відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу від 25.06.2004 недійсним без повного, всебічного, об’єктивного дослідження в судовому засіданні доказів у справі, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судом першої інстанції розгляд даної справи неодноразово відкладався по різним мотивам. 12 жовтня 2006 року справа була відкладена, оскільки суд задовольнив клопотання другого відповідача залучити до участі у справі третього відповідача - Департамент комунальної власності Сумської області, який уклав з банком договір на продаж частки спірного майна. Ухвалою суду від 12.10.2006 позивач був зобов’язаний надіслати на адресу третього відповідача копію позовної заяви і докази його відправлення представити суду;  сторони зобов’язані надати додаткові документи. Явка представників сторін була визнана обов’язковою на 30.10.2006.

В матеріалах справи відсутні докази направлення копії позовної заяви на адресу третього відповідача. Рішення винесено 30.10.2006 без участі в судовому засіданні представників позивача, першого та третього відповідача в той час як їх явка в засідання була визнана обов’язковою.

Згідно п.1 ч.1 ст.77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, і, зокрема, такою обставиною є нез'явлення в засідання представників сторін.

Таким чином суд, розглянувши справу за відсутності позивача та відповідачів 1 і 3,  позбавив  сторони можливості взяти участь в засіданні, подавати докази, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти доводів інших учасників судового процесу відповідно до ст.22 ГПК України, чим порушили принципи змагальності та рівності учасників судового процесу перед законом і судом, що встановлені ст.ст. 42 та 43 ГПК України.

За вимогами п.2 ч.2 ст. 111 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду , якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду.

Однією з позовних вимог в даній справі є зобов’язання  Сумського міського  бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності.

Реєстрація прав власності згідно п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав  власності на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року № 615, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003  року                         № 66/7387, здійснюється у комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації  (далі - БТІ).

Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Таким чином БТІ в розумінні п.7 ст.4 КАС України є суб'єктом владних повноважень.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення у даній частині позову не звернув на це уваги.

Зміст рішення суду не відповідає вимогам  ст.34 ГПК України . Якщо у справі беруть участь кілька позивачів і відповідачів, в рішенні повинно бути вказано, як вирішено спір щодо кожного з них.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню.

При повторному розгляді справи необхідно усунути зазначені порушення, повно, ретельно, всебічно з’ясувати обставини справи; дослідити належні докази по справі, залучити до розгляду справи спеціалістів підприємств, державних органів для дачі пояснень з  питань, що виникають під час розгляду справи, скориставшись правами, наданими суду ст. 30 Господарського процесуального кодексу України. До встановлених обставин правильно застосувати законодавство, що регулює спірні правовідносини та винести обгрунтоване рішення.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу УДППЗ “Укрпошта” в особі Сумської дирекції УДППЗ “Укрпошта” задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.10.2006 скасувати, справу № 2/210-05 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун