ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 3/332
26.07.07

За позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю  «Виробниче

підприємство «РЕЗОН»

До                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий-луга-сервіс»

(відповідач 1)

Регіонального відділення Фонду державного майна України по

місту Києву (відповідач 2)

Про                      визнання недійсним договору оренди № 2960 від 30.03.2006

нерухомого майна

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

від позивача                Косогубова М.Г. –по дов. № б/н від 17.07.2007

від відповідача 1          Рижий В.І. –по дов. № 12/06-07 від 12.06.2007

від відповідача 2              Сіпунова С.С. –по дов. № 44 від 26.06.2007

У засіданні брали участь

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю  «Виробниче підприємство «РЕЗОН»про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 2960 від 30.03.2006, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кий-луга-сервіс»і Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву.

Позовні вимоги мотивовані наступним. ТОВ «Виробниче підприємство «РЕЗОН», має на своєму балансі водний транспортний засіб - моторну яхту, що використовується позивачем на водах р. Дніпро в оздоровчих, рекреаційних та спортивних цілях в порядку загального водокористування, в тому числі і в межах м. Києва. В травні місяці 2007 року ТОВ «Кий-луга-сервіс»заборонило судну позивача причалювати до берега р. Дніпро в районі станції метро «Дніпро»(між шостими та сьомими східцями) з будь-якою метою, включаючи і мету висадки чи посадки на борт судна людей. Відповідач посилається на існування відповідного договору оренди нерухомого майна - вертикальної підпірної стінки між шостими і сьомими східцями, укладеного 30.03.2006 за № 2960. Позивач вважає, що відповідно до приписів п. 2 ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»не можуть бути об’єктами оренди причали всіх категорій і призначень, причальні споруди, набережні причалів. На думку позивача, договір оренди нерухомого майна № 2960 від 30.03.2006, укладений між відповідачами, відповідно до положень якого відповідачу 1 було надано в оренду вертикальну підпірну стінку, розміщену в районі шостих та сьомих східців вище за течією від станції метро «Дніпро», є таким, що укладений в порушення норм чинного законодавства України. Окрім цього при укладенні договору не було дотримано вимог чинних на дату його укладення положень Цивільного кодексу України: ч. 2 ст. 793 ЦК України, що констатує що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню; ч. 1 ст. 794 ЦК України, що передбачає: «договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації». Текст оспорюваного договору свідчить про відсутність його нотаріального посвідчення та відповідної державної реєстрації. Існування вищезазначеного договору порушує законні права та інтереси позивача, а укладення договору в порушення вищезазначеного положень чинного законодавства України дає всі підстави для визнання його у судовому порядку недійсним.

Відповідач 1 у письмовому відзиві на позовну заяву вважає, що вимоги позивача є  не обґрунтованими та не можуть бути задоволені з огляду на наступне. По-перше: договір оренди нерухомого № 2960 від 30.03.2006 було укладено на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2006 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2006 у справі № 3/93, які було постановлено після належного та ретельного дослідження судовими інстанціями всіх обставин, пов’язаних з укладенням та набуттям чинності спірного договору, включаючи і питання щодо можливості надання в оренду нерухомого майна, зазначеного в спірному договорі. По-друге: постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 у справі № 05-5-16/5269 за позовом Дніпровської транспортної прокуратури м. Києва до відповідача № 1 у повному обсязі були спростовані звинувачення щодо відсутності нотаріального посвідчення договору оренди та його державної реєстрації. Суд апеляційної інстанції зазначив: «колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на те, що до Договору, укладеного на підставі Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2006 у справі № 3/93, не застосовуються приписи норми ч. 2 ст. 793 ЦК України, що передбачає обов’язковість його нотаріального посвідчення, уразі укладення Договору строком на три роки і більше», і далі: «з огляду на те, що договір укладено відповідно до приписів вищезазначеного Рішення, і без нотаріального його посвідчення, унеможливлюється реєстрація такого договору і як правочину в Держаному реєстрі правочинів». Київський апеляційний господарський суд також констатував, що «...договір, відповідає в повному обсязі вимогам приписів норм чинного законодавства України як з огляду на його судовий порядок укладення, так і на юридичну відповідність його змісту». По-третє: звертає увагу на те, що зазвичай договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору (ч. 1 ст. 12 Закону), але, як зазначається в ч. 1 ст. 12 Закону, у разі передачі спору на розгляд суду (в нашому випадку до Господарського суду міста Києва), договір оренди вважається укладеним з моменту набрання чинності рішенням суду про укладення договору оренди і на умовах, зазначених у ньому. Господарський суд міста Києва своїм рішенням від 16.02.2006 по справі № 3/93 вирішив: «затвердити текст договору оренди нерухомого майна, що до державної власності —вертикальної підпірної стінки довжиною 500 п. м, що знаходиться в районі шостих та сьомих східців вище за течією від станції метро «Дніпро»та вважати укладеним після набрання чинності судовим рішення, у наступній редакції»(надалі в тексті рішення зазначено сам текст договору з додатками). Враховуючи викладене просить в позові відмовити.

Відповідач 2 у письмових поясненнях на позовну заяву зазначає наступне. Згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України. Статтею 105 ГПК України передбачено, що постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2006 залишено в силі рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2006 по справі № 3/93, яким позовні вимоги ТОВ «Кий-луга-сервіс»були задоволені повністю, а саме: було затверджено текст договору оренди (надалі - договір) нерухомого майна, що належить до державної власності - вертикальної підпірної стінки довжиною 500 п. м., що знаходиться в районі шостих та сьомих східців вище за течією від станції метро «Дніпро», який слід вважати укладеним після набрання чинності судовим рішенням. Зазначає, що під час судового розгляду справи № 3/93 досліджувалось питання неможливості передачі в оренду спірного майна на підставі ч.2 ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»та абз. 17 п.2 ст.5 ЗУ «Про приватизацію державного майна», в зв’язку з чим судами першої та другої інстанцій було встановлено, що спірне майно не відноситься до об'єктів загальнодержавного значення. При цьому, як вбачається з пункту 10.1 спірного договору «...цей договір укладено строком на 10 років, що набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації». Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Керуючись ЗУ «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів України державними нотаріусами посвідчуються правочини, в тому числі і договори оренди. Згідно п. 107 вищезазначеної інструкції при посвідченні договору про найм (оренду) або позичку будівель, інших споруд (їх частин), належних фізичним та юридичним особам на праві власності, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно в населених пунктах, де органи БТІ не підключені до Реєстру прав власності, довідку-характеристику БТІ, а в місцевостях, де інвентаризація не проведена, довідку відповідного органу місцевого самоврядування і, для огляду, правовстановлювальний документ про належність наймодавцю (позичкодавцю) майна, що здається в найм (позичку) тощо. Проте, оскільки РВ ФДМУ по м. Києву не має необхідного пакету документів, що є необхідним для нотаріального посвідчення та державної реєстрації спірного договору, повідомляємо про фактичну відсутність можливості здійснення нами належного оформлення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності - а саме, вертикальної підпірної стінки довжиною 500 п. м., що знаходиться в районі шостих та сьомих східців вище за течією від станції метро «Дніпро», текст якого було затверджено вищезазначеним судовим рішенням.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2006 у справі № 3/93 повністю задоволенні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий-луга-сервіс»та затверджено текст договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності –вертикально підпірної стінки довжиною 500 п. м., що знаходиться в районі шостих та сьомих східців вище за течиєю від станції метро «Дніпро»та вважається укладеним після набрання чинності судовим рішенням, редакції якого викладена в рішенні суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 3/93 від 15.03.2006 рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2006 у справі № 3/93 залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи 30.03.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по місту Києву та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кий-луга-сервіс»на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2006 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2006 по справі № 3/93 було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 2960, відповідно до умов якого відповідач 1 прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно –частина вертикально підпірної стінки довжиною 500 п. м. розміщене в районі  шостих та сьомих східців вище за течиєю від станції метро «Дніпро», що знаходиться на балансі ВАТ «Київський річковий порт»та є державною власністю, вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 31.12.2005 –1 716 310 грн. Майно передано в оренду з метою розміщення несамохідного ресторанного та готельного комплексу.

Факт передачі державного майна відповідачу 1 підтверджується актом приймання-передачі від 30.03.2006.

Позивач вважає, що відповідно до приписів п. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»не можуть бути об’єктами оренди причали всіх категорій і призначень, причальні споруди, набережні причалів, а тому договір оренди нерухомого майна № 2960 від 30.03.2006 укладений в порушення норм чинного законодавства України.

З цього приводу слід зазначити, що під час розгляду справи № 3/93 судами першої та апеляційної інстанцій досліджувалось питання неможливості передачі в оренду державного майна на підставі п. 2 ст. 4 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»та було встановлено, що майно, яке  є предметом спірного договору оренди не відноситься до об’єктів загальнодержавного значення, а тому може бути передано в оренду.

Стосовно тверджень позивача щодо недотримання при укладенні договору оренди вимог чинного законодавства щодо його нотаріального посвідчення (ч. 2 ст. 793 ЦК України) та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 794 ЦК України) слід зазначити наступне

Згідно частини 2 статті 794 Цивільного кодексу України підлягає нотаріальному посвідченню договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше.

Статтею 794  Цивільного кодексу України (частина 2) передбачено, що підлягає державній реєстрації договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року.

Тобто, вищезазначеними положеннями Цивільного кодексу України  передбачено, що нотаріальному посвідченню та державній реєстрації підлягають договори найму будівлі або іншої капітальної споруди, а не договору оренди вертикальної підпірної стінки, яка є предметом спірного договору.

Таким чином, посилання позивача на те, що договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, безпідставні.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»у разі передачі спору на розгляд суду, арбітражного суду договір оренди вважається укладеним з моменту набрання чинності рішенням суду, арбітражного суду про укладення договору оренди і на умовах, зазначених у ньому.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання договору оренди недійсним, з підстав невідповідності його вимогам чинного законодавства.

Таким чином, позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя
В.В. Сівакова

Дата підписання рішення 31.07.2007