ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.

Справа № 22/153-07-3839

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого :                Михайлова М.В.,

Суддів:                             Ліпчанської Н.В.,

Журавльова О.О.

(на
підставі Розпорядження голови суду від 16.08.2007 року № 86 розгляд апеляційної
скарги здійснюється даною судовою колегією)

При секретарі:                Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Соколов
В.В., за довіреністю,

від відповідача:  ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної  особи ОСОБА_1

на рішення  господарського
суду Одеської області від  18 червня 2007
року

у справі № 22/153-07-3839

за позовом Акціонерного комерційного банку
"Трансбанк", м. Київ, вул. Фізкультури, 9

до Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної  особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 84840 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

04.05.2007 року Акціонерний
комерційний банк "Трансбанк" звернувся до господарського суду
Одеської області  з позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача грошових коштів в розмірі  84840 грн., витрати по сплаті державного мита
в розмірі 848 грн. 40 коп. та витрати на інформаційно -технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 118 грн.

Вимоги позивача мотивовані тим, що
оскільки основний договір не був укладений протягом встановленого попереднім
договором строку (у термін), позивач звернувся з вимогою до відповідача
повернути грошові кошти, що були сплачені позивачем в якості авансу, та які
відповідач помилково вважає завдатком. Але на думку позивача така позиція
відповідача не відповідає ні чинному законодавству, ні умовам попереднього
договору, де спірна сума визначена як передоплата (авансовий платіж) за перші 4
(чотири) місяці користування приміщенням.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, заперечень щодо позову до суду не направив. Оскільки відповідач був
належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дійшов
висновку, що на підставі ст. 75 ГПК України справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.

Рішенням господарського суду
Одеської області (суддя Торчинська Л.О.) від 18 червня 2007 року позов
Акціонерного комерційного банку "Трансбанк" до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задоволено в повному
обсязі; стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного комерційного
банку "Трансбанк" (м. Київ, вул. Фізкультури, 9, )
грошові кошти в розмірі 84840/вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок/ грн.,
витрати по сплаті державного мита в розмірі 848/вісімсот сорок вісім/ грн. 40
коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
розмірі 118/сто вісімнадцять/ грн.

Не погоджуючись з ухваленим
рішенням суду першої інстанції, Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична  особа ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області
від  18 червня 2007 року по справі №
22/153-07-3839 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову
відмовити.

Свої вимоги скаржник мотивує тим,
що суд не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив
норми матеріального та процесуального права, а саме: суд не прийняв до уваги
той факт, що зобов'язання сторін щодо укладення основного договору оренди було
невиконане саме з вини позивача; судом було неправильно застосовано п.3 ст.612
ЦК України, оскільки саме позивач не виконав свого обов'язку, тобто відмовився
укладати основний договір, а попереднім договором між сторонами не передбачено
можливість повернення авансового платежу та умови такого повернення, якщо
основний договір не буде укладено; суд стягнув збитки з відповідача за
відсутності факту порушення відповідачем цивільного права позивача; рішення по
справі приймалось без участі відповідача та його представника, оскільки вони не
були повідомлені належним чином; в рішенні суду відсутні посилання на
відповідні докази того, що спричинені збитки.

11.07.2007 року за вх.№ 2040
Акціонерний комерційний банк "Трансбанк" надав заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення господарського суду
Одеської області від  18 червня 2007 року
по справі № 22/153-07-3839 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, в
зв'язку з тим, що аргументи та доводи, викладені у апеляційній скарзі, не
відповідають обставинам справи та законодавству України, а саме: відповідач був
належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду та про дати
судових засідань; за два місяці жодна із сторін не надала пропозицій щодо
укладання основного договору, та не направляла жодних проектів договорів, таким
чином зобов'язання щодо укладення основного договору оренди було припинено, та
авансовий платіж мав бути повернутий; в попередньому договорі оренди приміщень
спірна сума визначена як передоплата (авансовий платіж) за перші 4 (чотири)
місяці користування приміщенням, спірна сума не підлягала би поверненню лише у
разі, якщо її було б визначено як завдаток, однак сторони від самого початку
дійшли згоди щодо форми платежу; предметом позову було стягнення грошових коштів
у вигляді сплаченого позивачем авансового платежу, а не збитків, нанесених
відповідачем.

У судовому засіданні 24.07.2007
року скаржник надав пояснення на заперечення позивача від 04.07.2007 року по
апеляційній скарзі на рішення господарського суду Одеської області від  18 червня 2007 року по справі №
22/153-07-3839, в якому не погоджується з твердженнями позивача, та наголошує,
що застосування судом ст.612 ЦК України, як на підставу стягнення є
неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням ст.19
Конституції України.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК
України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду
апеляційної скарги.

У судовому засіданні відповідно до
ст.77 ГПК України оголошувалась перерва.

Дослідивши  доводи апеляційної скарги та заперечення,
наявні матеріали справи та обставини на які посилається скаржник, а також
перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої
інстанції, та досліджено колегією суддів, між сторонами у справі,  АКБ "Трансбанк" та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 05 грудня 2006 року було підписано попередній договір
оренди приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1, площею 111,12 кв. м.
(надалі -Попередній договір)

Згідно умов даного попереднього
договору, сторони взяли на себе зобов'язання укласти договір оренди (надалі
-Основний договір) вказаних приміщень протягом двох місяців з моменту сплати
позивачем авансового платежу в розмірі 16 800 доларів США в національній валюті
України за курсом Національного банку України на день здійснення платежу.

Позивачем було здійснено сплату
вказаної суми в національній валюті, а саме 84 840,00 грн., що підтверджується
копією платіжного доручення НОМЕР_2, тобто Основний договір оренди мав бути
укладений між сторонами не пізніше 12 лютого 2007 року.

У зв'язку з тим, що Основний
договір не був укладений протягом встановленого попереднім договором строку (у
термін), та відповідних пропозицій сторони не надавали, позивач направив на
адресу відповідача листи НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з вимогою повернути грошові кошти у
сумі 84 840,00 грн., які були сплачені позивачем в якості авансового платежу
або надати гарантійний лист, щодо повернення вищезазначених грошових коштів.

Відповідач відмовився повертати
суму авансового платежу, мотивуючи це тим, що ці кошти слід вважати завдатком.

У відповідності до ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ст.570 Цивільного
кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних
з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У частині другій предмету Попереднього
договору оренди приміщень спірна сума визначена як передоплата (авансовий
платіж) в якості орендної плати за перші 4 (чотири) місяці користування
приміщеннями. Підтвердження того, що вищезазначене приміщення надавалося
відповідачем позивачу, або що позивач користувався даним приміщенням, відсутнє.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що спірна сума є саме авансом, а не завдатком,
як на тому наголошує відповідач.

Таким чином, твердження апелянта
про те, що спірна сума є завдатком, також є безпідставними, та не
підтвердженими жодними доказами.

Судова колегія також не приймає до
уваги посилання відповідача про неправильне застосування судом ст. 612
Цивільного кодексу України, з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ст.635 Цивільного
кодексу України "зобов'язання, встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його укладення". Аналогічна норма міститься
у п. 4 ст. 182 ГК України, згідно якого "зобов'язання укласти основний
договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення
строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не
надішле проект такого договору другій стороні".

Як вбачається із матеріалів справи,
та було зазначено вище, позивач виконав свої зобов'язання згідно п.ІІ Предмету
Попереднього договору та сплатив авансовий платіж у розмірі 84 840,00 грн.
Натомість, відповідач свої зобов'язання
згідно п. ІІІ Предмету Попереднього договору щодо звільнення приміщення
не виконав, також він не виконав і вимоги п.VI Предмету Попереднього договору,
а саме: не пізніше 01 червня 2007 року перевести приміщення до нежитлового
фонду, зареєструвати приміщення в Бюро технічної інвентаризації, зареєструвати
надбудову. Відповідачем дані твердження позивача спростовані не були, а також
не були надані докази, які б свідчили про належне виконання відповідачем умов
Попереднього договору.

Тобто, по зобов'язаннях
попереднього договору кредитором є позивач, боржником, внаслідок невиконання
зобов'язань згідно умов договору, є відповідач.

Згідно п.3. ст.612 ЦК України, якщо
внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для
кредитора,  він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Якщо в даному випадку мова йшла б
саме про збитки, то позивач у такому випадку наполягав би на тому, що, не
повертаючи протягом всього часу спірні кошти, відповідач наносить прямі збитки
позивачу, через те, що дані кошти позивач не може використовувати у своїй
банківській діяльності та вимушений формувати додаткові резерви, чим знижує
долю своїх активів, та, відповідно, недоотримує прибуток в інтересах своїх клієнтів
і вкладників. Однак, предметом позову було стягнення грошових коштів у вигляді
сплаченого позивачем авансового платежу, а не збитків, нанесених відповідачем.

Відповідно до ст. 8 Цивільного
кодексу України,  якщо  цивільні
відносини  не  врегульовані
цим Кодексом, іншими  актами  цивільного
законодавства  або   договором,
вони регулюються  тими  правовими
нормами  цього Кодексу,  інших актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що якщо внаслідок ухилення (прострочення) виконання
умов попереднього договору однією із сторін інша сторона втратила інтерес щодо
укладення Основного договору, вона, відповідно до змісту ст. 612 ЦК України,
може відмовитися від укладення Основного договору і вимагати повернення
авансового платежу.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія не приймає до уваги твердження скаржника, що зобов'язання сторін щодо
укладення основного договору оренди було невиконане саме з вини позивача.

Навіть, якщо вважати, що обидві
сторони виконали свої зобов'язання, передбачені Попереднім договором, то все
одно  вони не виконали головної умови: за
два місяці жодна із сторін не надала пропозицій щодо укладання Основного
договору, та не направляла жодних проектів договорів, таким чином зобов'язання
щодо укладення основного договору оренди було припинено, та авансовий платіж
мав бути повернутий.

Судова колегія зазначає, що
пояснення щодо причин відсутності відповідача та його представника на судових
засіданнях не відповідають матеріалам справи -згідно поштових повідомлень, що є
у матеріалах справи, ухвали про порушення провадження у справі і призначення
справи до розгляду, та про відкладення розгляду справи надходили до адресату вчасно.
Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про призначення справи до
розгляду та про дати судових засідань. Відповідач мав достатньо часу,  часовий проміжок між засіданнями в один
місяць,  для подання відзиву на позов,
доказів, заперечень, клопотань та інших документів, що мають значення для
розгляду справи по суті. Але жодного документу до матеріалів справи ні
відповідачем, ні його представником надано не було.

Відповідно до ст.77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли з якихось обставин спір не може бути вирішено в даному
засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників
сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів та
інше. Про відкладення розгляду справи виноситься ухвала, в якій вказуються час
і місце проведення наступного засідання. Суддя має право оголосити перерву в
засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою
про це в рішенні або ухвалі.

Згідно зі ст. 69 ГПК України спір
має бути вирішено господарським судом у строку не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових випадках голова господарського суду чи
заступник голови господарського
суду  має право продовжити строк
вирішення спору, але не більш як на один місяць. За клопотанням обох
сторін  чи  клопотанням
однієї сторони, погодженим з другою стороною, спір  може
бути  вирішено  у
більш тривалий строк, ніж встановлено частиною першою цієї статті.

Але ніяких клопотань щодо
продовження строку розгляду справи надано не було.

Відповідно до ст. 75 ГПК України,
якщо  відзив  на
позовну  заяву  і витребувані господарським судом документи
не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Таким чином судова колегія доходить
до висновку, що жодних процесуальних порушень в суді першої інстанції, на які
намагається звернути увагу в апеляційній скарзі відповідач, не відбулося.

Відповідно до ст.33 ГПК України,
кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України,
господарський   суд  приймає
тільки  ті  докази,
які  мають значення для справи.

Апелянтом не надано жодних доказів,
в обґрунтування своєї позиції, та не доведено належним чином ті обставини, на
які він посилається в своїй апеляційній скарзі. Тому всі  зауваження,
викладені  у  апеляційній
скарзі,  колегія  суддів
не  приймає  до
уваги  з  підстав
викладених  вище,

Таким чином, судова колегія вважає,
що проаналізувавши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у
повному обсязі, підлягають стягненню з відповідача грошові кошти в розмірі 84
840,00 грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 848 грн. 40 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118
грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

З
урахуванням  наведеного  колегія
суддів  вважає, що  апеляційна
скарга  не підлягає  задоволенню, а  рішення
господарського  суду  слід
залишити  без  змін.

Керуючись ст.
ст.  99, 101, 103,105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1,  АДРЕСА_1,  на рішення господарського суду
Одеської області від  18 червня 2007 року
по справі № 22/153-07-3839 залишити без задоволення, а рішення
господарського  суду  -без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя:
М.В. Михайлов

Суддя:
Н.В. Ліпчанська

Суддя:
О.О. Журавльов