ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.03.07                                                                                       Справа №10/250-26/294-12/371-6/273/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників сторін

від позивача: Марущенко А.М., довіреність б/н від 04.01.2007р. – адвокат, Устюжин М.І., довіреність №3 від 04.01.2007р. – керівник філіалу

від відповідача: Тимцясь Р.А., довіреність №1 від 20.12.2006р., Павелко А.С., довіреність №2 від 20.12.2006р.

від третьої особи: Горечко Л.В., довіреність б/н від 12.03.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 10/250-26/294-12/371-6/273/06 та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м. Мелітополь Запорізька область

на рішення господарського суду Запорізької області від 16.11.2006р. у справі № 10/250-26/294-12/371-6/273/06

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м. Мелітополь Запорізька область (далі за текстом ВАТ «Мелітопольгаз»)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сибмел», м. Мелітополь Запорізька область (далі за текстом ТОВ «Сибмел»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління», м. Мелітополь Запорізька область (далі за текстом КП «ВЖРЕУ»)

про стягнення суми.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.11.2006р. у справі №10/250-26/294-12/371-6/273/06 (суддя Місюра Л.С.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків по орендній платі та послугам зв’язку є необґрунтованими, оскільки позивач займав спірне приміщення без достатніх на то підстав. У позивача відсутні правові підстави для користування телефонним номером 6-94-38, тому у нього немає і підстав для стягнення збитків з відповідача  за користування телефоном. Позивач не довів, що телефон з номером 6-94-38 був встановлений у спірному приміщенні, яке займав відповідач і не довів, що саме відповідач користувався вказаним телефоном. Не довів позивач  і те, що абонентна плата складала 11,56грн.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій останній просить поновити строк для подання апеляційної скарги і скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 16.11.2006р. по справі № 10/250-26/294-12/371-6/273/06, як незаконне та необґрунтоване та задовольнити вимоги позивача. Заявник апеляційної скарги зазначає, що не враховано, що за весь період часу, який ТОВ “Симбел” займало приміщення магазину, ОАО “Мелітопольгаз” продовжувало вносити орендну плату згідно договору № 10 від 10 .02. 2000р., оскільки даний договір ніким не був визнаний недійсним. Також судом першої інстанції не прийнято до уваги довідка ВАТ «Укртелеком», згідно якої телефонний номер 6-94-38, зареєстровано у приміщенні магазину «Комфорт» і даний телефонний номер рахується за ВАТ «Мелітопольгаз». Представники у судовому засіданні підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

Відповідач і третя особа письмового відзиву на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні представники позивача пояснили, що за спірний період також вносили до бюджету орендні платежі до місцевого бюджету на підставі договору оренди № 68 від 01.02.01р., укладеного відповідачем з Мелітопольською міською радою. Позивач, знаючи, що відповідач займає спірне приміщення, сплачував третій особі за оренду цього приміщення ,тим самим сприяв виникненню у нього збитків.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду №786 від 13.03.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючого судді – Антоніка С.Г., суддів Мойсеєнко Т.В. (доповідач), Кагітіної Л.П., даною колегією прийнято постанову.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за їх згодою оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВЛЕНО:

ВАТ «Мелітопольгаз» звернулось в господарський суд Запорізької області з позовом про стягнення з ТОВ «Сибмел» 88876,41грн., в тому числі: 1437,65 грн. – вартості недостачі товару, 4541,67грн. – збитків у вигляді сплаченої орендної плати за приміщення в період з лютого 2001р. по грудень 2001р., 1097,09грн. – збитків від сплати абонентської плати і міжміських переговорів, 31800грн. – неотриманого прибутку за 20 місяців і 50000,00грн. – моральної шкоди.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.01.2006р., залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду по даній справі позовні вимоги задоволено частково, в сумі 5638,76грн., в тому числі: 4541,67 грн. збитків у вигляді сплаченої орендної плати за приміщення в період з лютого 2001р. по грудень 2001р., 1097,09грн. збитків від сплати абонентської плати і міжміських переговорів.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2006р.касаційну скаргу ТОВ «Сибмел» задоволено. Рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції у даній справі скасовані в частині стягнення з ТОВ «Сибмел» 5638,76грн. – збитків. Справу у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

З урахуванням викладеного, господарський спір по даній справі розглядався в частині вимог про стягнення з ТОВ «Сибмел» на користь ВАТ «Мелітопольгаз» збитків по орендній платі за період з лютого 2001р. по грудень 2001р. у сумі 4541,67грн. (розрахунок том1 а.с.8) та збитків по послугам зв’язку за період з лютого 2001р. по серпень 2002р. у сумі 1097,09грн. (розрахунок том1 а.с.10).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.11.2006р. у справі №10/250-26/294-12/371-6/273/06 у задоволенні позову відмовлено, з чим не погодився позивач і звернувся до суду апеляційної інстанції про скасування вказаного рішення.

Відповідно до ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Причиною спору по даній справі стало питання про наявність підстав для стягнення з відповідача збитків заподіяних ВАТ «Мелітопольгаз» внаслідок незаконного використання орендованого позивачем приміщення.

Збитками, у розумінні ст.22 Цивільного кодексу України, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не доведено, як того вимагає ст.33 ГПК України, наявність складу правопорушення, що є обов’язковою умовою для покладення відповідальності на відповідача , а саме вини відповідача та і факту протиправної поведінки .

Так, відповідач одержав в оренду вбудоване приміщення, загальною площею 83,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Фрунзе,11.за договором оренди від 01.02.2001р. №68 (том1 а.с.64-65), який укладено Мелітопольською міською радою та ТОВ «Сибмел».

Рішенням арбітражного суду Запорізької області від 29.05.2001р. у справі №4/4/173д (том1 а.с.129—130) визнано недійсним договір №68 від 01.02.2001р., а рішенням господарського суду Запорізької області від 04.02.2002р. у справі №4/1/61 (том1 а.с.131) ТОВ «Сибмел» зобов’язано не чинити перешкоди ВАТ «Мелітопольгаз» в користуванні нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Фрунзе,11, шляхом виселення ТОВ «Сибмел» з вказаного приміщення. Вказані судові рішення набрали чинності, про що свідчать матеріали даної справи.

Оскільки договір оренди відноситься до угод, які можуть бути припиненими  лише на майбутнє, то відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦК УРСР, який був чинний на час прийняття рішення у справі № 4/4/173д, договір № 68 був визнаний недійсним та міг бути припиненим лише на майбутнє з моменту прийняття судом рішення про визнання його недійсним. Тому до вирішення судом спору у справі № 4/4/173д у відповідача була правова підстава для користування спірним приміщенням.

30.09.2002р. ТОВ «Сибмел» звільнив вказане приміщення (акт державного виконавця від 30.09.2002р. – том1 а.с.136).

В обґрунтування вимог про стягнення з відповідача збитків по орендній платі за період з лютого 2001р. по грудень 2001р. у сумі 4541,67грн. позивач посилається на договір №10 від 10.02.2000р.

Дійсно, 10.02.2000р. між Мелітопольським ВЖРЕУ та ОСП центру торгівлі маркетингу (структурним підрозділом ВАТ «Мелітопольгаз») підписано договір №10, за яким позивачу передано в оренду нежиле приміщення площею 104кв.м., яке розташоване за адресою м. Мелітополь вул. Фрунзе,11. Фактично вказаний договір №10 укладено було тільки 06.08.2002р., що встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.03.2003р. у справі №4/4/219д (том1 а.с.141-142), оскільки саме 06.08.2002р. сторони внесли в договір №10 відповідні зміни і доповнення привівши договір у відповідність до вимог ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Тобто договір №10 від 10.02.2000р. відповідно до вимог ст. 153 ЦК УРСР(чинного до 01.01.04р) укладено було 06.08.2002р. Тобто саме з 06.08.02р. у позивача виник обов’язок сплачувати орендні платежі за орендоване за договором  оренди спірне приміщення.

Підставою внесення орендних платежів, з урахуванням статей 2, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», є договір оренди, укладений  у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Оскільки договір оренди №10 укладено 06.08.2002р., тому вимоги ВАТ «Мелітопольгаз» про стягнення з ТОВ «Сибмел» збитків по оплаті орендних платежів за період з лютого 2001р. по грудень 2001р. на підставі вказаного договору є необґрунтованими і колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вказаних вимог.

Також колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів справи (том3 а.с.86-87) залучено не завірений договір №97а оренди нежитлових приміщень від 10.10.1995р. на який позивач посилається, як на правову підставу знаходження підприємства до підписання договору №10 від 10.02.2000р.

Колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги ВАТ «Мелітопольгаз» не змінювало, як на підставу стягнення з відповідача збитків по орендній платі позивач посилається на договір №10 від 10.02.2000р., який укладено 06.08.2002р., але з урахуванням оцінки доказів та повноти і об’єктивності всіх обставин справи колегія суддів вважає за необхідне дати договору №97а від 10.10.1995р. відповідну правову оцінку і наголошує наступне.

Правовідносини щодо укладання договорів оренди (найму) на час підписання договору оренди від 10.10.1995р. регулювалися нормами глави 25 ЦК Української РСР (ст.ст. 256-276), що діяв до 01.01.04р. та Законом України “ Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 р. (із змінами) № 2269-ХІІ (далі за текстом Закон України “Про оренду державного та комунального майна”).

Оскільки об’єктом оренди за договором № 97а було, як свідчать матеріали справи, саме майно, що належало до державної форми власності, то в даному випадку до правовідносин з оренди цього майна застосовувалися положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», як спеціальні норми.

Згідно ст.12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання тексту сторонами.

Аналогічні приписи містилися і у ст.153 ЦК Української РСР, згідно вимог якої договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договору оренди, як зазначено у ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на день підписання договору оренди № 97а є об’єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов’язань; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна.

Дослідивши спірний договір колегія суддів дійшла висновку, що цей договір не містить усіх істотних умов, необхідних згідно закону, та є неукладеним.

У договорі відсутні такі істотні умови, як об’єкт оренди (вартість майна з урахуванням її індексації); орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; страхування орендарем взятого ним в оренду майна. У преамбулі договору Орендодавцем зазначено Фонд комунального майна, печатку поставлено підприємство Управлінням житлово-комунального господарства Виробничо житлово-ремонтно-експлуатаційного об’єднання м. Мелітополь.

Таким чином, оскільки договір оренди № 97а не містить усіх істотних умов, то в розумінні ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.153 ЦК Української РСР договір є неукладеним. Неукладений договір не породжує ніяких правових наслідків для сторін та вважається таким, що не відбувся. Оскільки неукладений договір не породжує ніяких прав та обов’язків, то посилання позивача на договір оренди № 97а, як на правову підставу користування спірними приміщеннями і здійснення ним орендних платежів згідно договору і віднесення цих платежів на відповідача, як понесенні позивачем збитки є безпідставним.

Відсутність правових підстав для користування спірним приміщенням, тобто відсутність договору оренди тягне за собою відповідно і відсутність у позивача правових підстав для користування телефоном за номером 6-94-38.

Договір з підприємством, яке надає безпосередньо послуги по послугам зв’язку сторонам суду не надано, позивач підтвердив, що такий договір по телефону за номером 6-94-38 не було укладено. Таким чином, у позивача відсутні правові підстави користуватись зазначеним телефоном за номером 6-94-38 і відповідно виплати з відповідача оплати збитків. Позивач, всупереч статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не довів, що саме відповідач користувався вказаним телефоном, не довів, що телефон з зазначеним номером був встановлений у спірному приміщенні, яке займало підприємство відповідача. Не обґрунтував, що абонентська плата за період, який заявлено складає 11,56грн., як зазначено у розрахунку. У незавірених копіях розшифровочних відомостей, які надані суду за лютий 2001р., березень, серпень 2002р. не вказано спірний номер телефону, сума, яка підлягає оплаті за вказані місяці. Крім того, на вказаних розшифровочних відомостях на містяться підписи осіб, робітників підприємства, яке надає безпосередньо послуги зв’язку, відповідальних за виписку таких відомостей. В низки платіжних документах, в графі «призначення платежу» взагалі не вказано за який період здійснюється оплата послуг, або зазначена оплата не за спірний період. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у позивача відсутні правові підстави займати спірне приміщення і користуватись телефоном, а відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків по орендній платі та послугам зв’язку.

Довідка №1936 від 27.08.2002р. центру електрозв’язку №5 ВАТ «Укртелоком» не приймається до уваги, як доказ користування і встановлення за позивачем телефону за номером 6-94-38, оскільки між позивачем та підприємством, яке надає відповідні послуги повинно бути укладено договір на надання послуг зв’язку, в якому повинно зазначатись права та обов’язки сторін, умови і розмір оплат цих послуг. Вказана довідка має лише інформаційний характер.

Посилання заявника апеляційної скарги, як на підставу віднесення на відповідача витрат за оплату орендних платежів, на те, що позивачем здійснюється така оплата згідно договору №10 і на те, що даний договір не визнано недійсним, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки факт внесення плати орендних платежів не є безумовною обставиною покладення її на інше підприємство.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищенаведеному, а також наступним.

Позивачу було відомо, що спірне приміщення по вул..Фрунзе ,11 займає відповідач.

Позивач міг запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробив цього, тобто сам сприяв у заподіянні собі заявлених до стягнення витрат. Так, якщо позивач вважав, що відповідач користувався телефоном № 6-94-38, то міг би звернутися до ВАТ “Укртелеком” з заявою про тимчасове відключення цього номеру телефону. Що стосується ,орендної плати, то як вже зазначалося орендні платежі вносяться орендарем за користування приміщенням, однак оскільки  позивач не користувався спірним приміщенням, він безпідставно перераховував ВРЄЖО ці платежі.

Зазначені обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення, або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати по апеляційній скарзі, відповідно до ст.49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Мелітопольгаз», м. Мелітополь Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.11.2006р. у справі №10/250-26/294-12/371-6/273/06 без змін.