СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" серпня 2007 р.

Справа № 11/259/06-нр

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при
секретарі Хімороді В.Г.,

з участю представників сторін:

від позивача та 3-ї особи на
стороні позивача - Апісарев С.О., довіреність № б/н від 20.11.2006 року;

від
відповідача - ОСОБА_3, довіреність № б/н від 06.05.2006 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 11/259/06-нр

за позовом
приватного підприємця-фізичної особи
ОСОБА_1,

АДРЕСА_1,

до приватного
підприємця-фізичноі особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2

3-я особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: приватне підприємство„Емія” ( надалі- ПП „Емія”), АДРЕСА_3,

про
звільнення нежитлового приміщення,-

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 18.10.2006 р. було зупинено виконання рішення господарського суду
Миколаївської області від 13.07.2006 р. та постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 11.09.2006 р. по справі               № 11/259/06 до закінчення їх
перегляду в порядку касації.

Постановою Вищого господарського
суду України від 22.11.2006 року по справі                   № 11/259/06 рішення
господарського суду Миколаївської області від 13.07. 2006  року та постанову Одеського апеляційного суду
від 11.09.2006 року скасовано та справу передано до господарського суду
Миколаївської області на новий розгляд.

19.06.2007 року в судовому
засіданні було оголошено перерву  до
14.07.2007 року для оголошення рішення.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали  справи,  суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що 01.05.2005 року між сторонами було укладено договір оренди об'єкта
нерухомості НОМЕР_1, за умовами якого позивач передав відповідачу в тимчасове
платне користування торгівельний павільйон
№ 13  загальною площею 14, 6 м2,
який розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Вказаний об'єкт оренди належить на
праві приватної власності ПП «Емія» згідно рішення виконкому Миколаївської
міської ради № 1129 від 29.06.2004 року (свідоцтво про право власності САА №
279463 від 24.09.2004 року).

Торгівельний павільйон, який є
об'єктом договору оренди НОМЕР_1 від 01.05.2005р. входить до складу
торгівельного комплексу “Ельміра”, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач звернувся до суду з позовом
про звільнення торгівельного павільйону НОМЕР_1 з підсобними приміщеннями
загальною площею 14,6 м2, який розташований за адресою: АДРЕСА_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що за своєю правовою природою договір НОМЕР_1 від
01.05.2005р. є договором суборенди, і тому у зв'язку із закінченням строк дії
основного договору № 1С від 28.04.2005р., договір укладений з відповідачем
також припинив свою дію в силу п.2 ст.774 Цивільного кодексу України.

Листом від  25.03.2006р. позивач повідомив відповідача
про відмову від договору суборенди та запропонував орендарю повернути
приміщення.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов
наступного висновку:

28.04.2005р. між ПП  “Емія”
та ПП ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди частини нежитлової
споруди, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове
платне користування частину нежитлової споруди загальною площею 256,7 кв.м, яка
розташована у торгівельному комплексі за адресою: АДРЕСА_3, а саме торгівельні
павільйони №5, №6, №9, №13, №18, №20, №21, №23, №34, №35, №36, №38, №44, №45 та
№46.

Згідно п.4.4.4 Договору оренди № 1С
від 28.04.2005р. позивач мав право, без окремого дозволу орендодавця (ПП  фірма “Емія”) надавати об'єкт оренди або його
частини в суборенду третім особам у межах строку дії та на умовах даного
договору.

Відповідно до п.9.1 Договору оренди
№1С від  28.04.2005 р. строк, на який
його було укладено становить 11 місяців з моменту передачі об'єкту оренди
згідно укладеного сторонами договору акту приймання-передачі, який було
складено та підписано учасниками договору 28.04.2005р.   Строк дії вказаного договору закінчився
28.03.2006 р.

Оскільки відомостей щодо  продовження строку дії спірного договору
сторонами не надано, суд вважає доведеним той факт, що з 28.03.2006р.  договір оренди №1С від 28.04.2005р. припинив
свою дію.

Вищезазаначене підтверджується,
зокрема і тим, що 02.04.2006р. між ПП ОСОБА_1 та  ПП “Емія” було укладено інший договорі оренди
частини нежитлової споруди, п.1.3 якого забороняє орендарю надавати об'єкт
оренди в суборенду третім особам.

На виконання вимог постанови  ВГСУ від 22.12.2006 р. судом було витребувано
документи щодо підтвердження повноважень
заступника директора  ПП
«Емія»Покуй Л.І. щодо підписання та укладення договорів оренди в інтересах ПП
«Емія»- копія наказу про прийом на роботу Покуй Л.І. на посаду заступника
директора ПП «Емія», виписка з її трудової книжки, довіренність на
представництво інтересів підприємства, яка передбачає повноваження Покуй Л.І.
на укладання договорів від імені ПП «Емія», докази здійснення орендної плати (
а.с. 185).

Відповідач, заперечуючи проти позову,
посилається на те, що договір оренди № 1С від 02.04.2006 р. підписаний від
імені ПП Фірма „Емія" заступником директора підприємства Покуй Л.І., яка
не мала на це повноважень, оскільки наказ про прийом на роботу Покуй Л.І.
датований 25.04.2005 р., а довіреність на укладання договорів від імені
підприємства - 15.04.2005 р.

Крім того, у преамбулі договору
оренди № 1С від 02.04.06 р. зазначено, що Покуй Л.І. укладає цей договір оренди
не на підставі довіреності, а на підставі Статуту підприємства.  Таким чином, відповідач вважає, що цей
договір оренди є недійсним.

Вивчивши  надані документи та пояснення сторін щодо
зазаначених обставин, суд дійшов наступного висновку:

Згідно ч. 3 ст. 24  КЗпП України укладення трудового договору за
загальним правилом оформляється наказом чи розпорядженням про зарахування
працівника на роботу. Однак, частина 4 цієї статті передбачає, що трудовий договір
також вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані,
але працівника фактично було допущено до роботи.

Покуй Л.І. була фактично допущена
власником до роботи на підприємстві з 15.04.2005 р., що підтверджується
довіреністю від 15.04.2005 р., виданої підприємством на ім'я Покуй саме як
заступника директора підприємства, до функціональних обов'язків якого належить
представництво інтересів підприємства із всіх питань, пов'язаних з
фінансово-господарською діяльністю підприємства, включаючи укладання господарських
договорів.

Таким чином, згідно ч. 4 ст. 24
КЗпП України між ПП Фірма „Емія” і Покуй Л.І. виникли трудові відносини саме з
15.04.2005 року.

Посилання в договорі оренди не на
довіреність, а на Статут підприємства не може бути твердженням того, що в Покуй
Л.І. не було повноважень на укладання договору від імені ПП Фірма «Емія»,
оскільки така довіреність є в справі.

Згідно ст.ст.92, 237, 244, 246
Цивільного кодексу України юридична особа може набувати прав та обов'язків
через своїх представників, повноваження яких можуть ґрунтуватися на
довіреності, виданої уповноваженим на це органом юридичної особи.

Відповідно до п.5.4 Статуту ПП
Фірма „Емія” органом, уповноваженим на видачу довіреностей є директор
підприємства .

З огляду на те, що довіреність на
ім'я Покуй Л.І. була видана директором підприємства на підставі п.5.4  Статуту ПП Фірма „Емія”, посилання в у
договорі оренди на Статут підприємства має правове обґрунтування.

Відповідач вважає що Покуй
Л.І. підписала договір оренди з перевищенням повноважень; але суд вважає,
що  цей договір не може вважатися
недійсним у зв'язку з його наступним схваленням з боку ПП Фірма „Емія"
за  наступних підставах:

Згідно ч.! ст.241 Цивільного
кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень,
створює цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, у разі
наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про
прийняття його до виконання.

Відповідно до п.9.2. Роз'яснення
Вищого господарського суду України від 12.03.99 р. № 02-5/111 «Про деякі
питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними»доказами вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди, можуть бути
прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т.ін. У такому
випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних
повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Таким чином, враховуючи те, що ПП
Фірма „Емія" по підписаному Покуй Л.І. від імені підприємства договору
оренди приймала від орендатора платежі по орендній платі (докази здійснення
орендних платежів знаходяться в матеріалах справи), цей договір вважається
підприємством схваленим й, отже, укладеним.

Клопотання відповідача  про витребування від органу Пенсійного Фонду
України відомостей по персоніфікованому обліку працівників підприємства та у
Державної виконавчої служби Ленінського району матеріали виконвчого провадження
судом не задоволено , оскільки,  з огляду
на вищевикладені обставини, такі відомості не мають істотного значення
для справи, по-друге, згідно ст. 48 КЗпП України, ст. 63 Закону України «Про
пенсійне забезпечення»05.11.1991 р. НОМЕР_188-XII основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як свідчать матеріали справи,
договір НОМЕР_1 від 01.05.2005 р. за своєю правовою природою є договором
суборенди (піднайму) торговельного павільйону № 13 за вказаною адресою,
укладений з відповідачем (ОСОБА_2), хоча і вказаний як договір оренди, оскільки
це випливає, як було зазначено вище, із пункту 1.2 цього договору, і договору №
1 С від 28.04.2005 р. укладеного між Орендодавцем -Приватним підприємством
фірмою „Емія”  і Орендарем -приватним
підприємцем ОСОБА_1, згідно якого останній прийняв в оренду на платній основі
перераховані у пункті 1.1 об'єкти нерухомості, у тому числі і павільйон № 13,
площею 14,6 м2 по АДРЕСА_3.

Про передачу позивачу майна в
оренду на підставі укладеного договору № 1 С від 28.04.2005 р. з ПП „Емія”
свідчить акт приймання-передачі майна в оренду від 28.04.2005 р., що є додатком
№ 1 до вказаного договору оренди (а.с. 40).

Відповідно до вказаного договору
оренди Орендар (позивач) мав право надавати орендовані ним павільйоні в
суборенду (піднайму) (а.с. 37-39), що передбачає стаття 288 Господарського
кодексу (надалі- ГК) України і стаття 774 Цивільного кодексу (ЦК) України.

Згідно частини 6 статті 283 ГК
України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 774 ЦК України
передбачено, що строк договору піднайму не може перевищувати строку договору
найму (оренди).

Як вбачається із матеріалів справи,
строк договору № 1С від 28.04.2005р. між Приватним підприємством „Емія” (Орендодавцем)
і Приватним підприємцем -фізичною особою
ОСОБА_1 (Орендарем) оренди найму нежитлових приміщень (павільйонів), у
тому числі павільйону за № 13,  площею
14,6 м2 по АДРЕСА_3, на підставі якого був укладений договір НОМЕР_1
від 01.05.2005 р. суборенди (піднайму) цього ж об'єкту оренди між позивачем і
відповідачем, закінчився 02 квітня 2006 року укладенням між Приватним
підприємством „Емія” (Орендодавцем) і Приватним підприємцем -фізичною особою
ОСОБА_1 (Орендарем) нового договору № 1С від 02.04.2006 р. оренди нежитлових
споруд (павільйонів), у тому числі павільйону за № 13, площею 14,6 м2
по АДРЕСА_3. Згідно п.п. 1.3 і 4.3.1 цього договору оренди Орендар (позивач) не
має права надавати об'єкт оренди (павільйон № 13, загальною площею 14,6 м2)  в суборенду третім особам (а.с. 33-36).

При укладенні договору суборенди
НОМЕР_1 від 01.05.2005 р. ПП ОСОБА_1 (Орендодавець) і ПП ОСОБА_2 (Орендар)
передбачили, що при передачі об'єкта оренди складається акт приймання-передачі,
після чого об'єкт оренди вважається переданим і строк оренди договору складає
11 місяців з дати підписання такого акту.

Акт приймання-передачі об'єкту
оренди по вказаному договору складений не був, в зв'язку з чим відповідач
вважає, що павільйон в оренду (користування) їй по цьому договору не
передавався. Таке твердження відповідача спростовується матеріалами справи.

Підтвердженням того, що об'єкт
оренди (павільйон № 13) був отриманий відповідачем в користування саме по
укладеному договору суборенди НОМЕР_1 від 01.05.2005 р., є рішення господарського
суду Миколаївської області від
05.05.2006 р. по справі № 10/119/06 (а.с. 46) і постанова О/у райвідділу
міліції про відмову в порушенні кримінальної справи від 19.01.2006 р. (а.с.
42),  квитанція до прибуткового касового
ордеру про прийняття від ОСОБА_2 550 грн. в листопаді -грудні 2005р. за оренду
павільйону НОМЕР_1, завірені копії яких є у матеріалах справи (а.с.9,70),
відповідь на повідомлення позивача про припинення цього договору суборенди
(а.с.11).

Із п. 1.2. укладеного між позивачем
і відповідачем договору оренди випливає,
що об'єкт оренди належить позивачу згідно договору №1С з ПП „Ємця”. Але,
із письмових пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що в договорі
при друкуванні була допущена друкарська помилка (описка), де замість ПП „Емія”,
було надруковано                 ПП
„Ємця”, оскільки власником майна є Приватне підприємство „Емія” на підставі
свідоцтва про право власності (а.с. 5-6).

Інших підстав користування об'єктом
оренди (павільйоном № 13), крім зазначеного договору НОМЕР_1 від 01.05.2005 р.
по цій справі, відповідач суду не надав.

Згідно п. 6 ст.283 Господарського
кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом. Тому при розгляді справи судом застосовуються положення, як
Господарського, так і Цивільного кодексів України.

Відповідно до п.1 ст. 283
Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець)
передає іншій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до ч.3 ст. 774 ЦК
України до договору суборенди застосовуються положення про договір оренди.

Частина 3 ст. 774 ЦК України
передбачає, що строк договору суборенди не може перевищувати строку договору
оренди.

Таким чином, зі спливом
28.03.2006р. строку дії договору оренди №1С від 28.04.2005р., відповідно до ч.2
ст. 774 ЦК України, припинив свою дію і договір суборенди НОМЕР_1 від
01.05.2005р., укладений між позивачем та
відповідачем.

Виходячи із вказаної норми, не має
значення, чи закінчився строк, на який було укладено договір суборенди. Тому,
заперечення відповідача стосовно неможливості встановити момент початку
перебігу строку оренди по договору НОМЕР_1 від 01.05.2005 року, а відповідно і
його закінчення,  не приймаються судом до
уваги.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України, у
разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана.

Після отримання повідомлення
позивача про припинення дії договору суборенди, відповідач повинен був негайно
звільнити приміщення, орендовані ним на підставі договору суборенди, що не було
зроблено останнім.

Згідно ст.391 Цивільного
кодексу  України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до п.8 Листа Вищого
Арбітражного суду України від 31.01.2001 року       № 01-8/98 «Про деякі приписи
законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та
його захистом»підприємство чи організація, яка не є власником майна, але
володіє ним на праві повного господарського відання, оперативного управління чи
з інших підстав ( наприклад, на підставі оренди), має такі ж права на захист
свого права, як і сам власник, а також право на захист свого володіння від
власника (пункт 5 ст.48 Закону України «Про власність»).

Відповідно до положень ст.48 Закону
України “Про власність”, положення щодо захисту права власності поширюються
також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставах
передбачених законом або договором (титулярний власник).

Правомірність користування
позивачем приміщеннями витікає з Договору оренди    № 1С від від 02.04.2006 р., укладеного з ПП
“Фірма “Емія”.

У відповідності до статті 16 ЦК
України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним
із засобів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право.

Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85
Господарського процесуального кодексу України,    суд -

В И Р І Ш И
В:

1. Позов задовольнити в повному
обсязі.

2.Приватному підприємцю ОСОБА_2,
АДРЕСА_2  (відомості про банківські
реквізити відсутні, свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_2 від 04.09.2003р.)
звільнити приміщення об'єкту оренди за договором оренди №17 від
01.05.2005р. - торгівельний павільйон №13 з підсобними приміщеннями загальною
площею 14,6 м2, що входить до складу торгівельного комплексу
“Ельміра”, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

Суддя

Коваль С.М.