ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

25.07.07р.

Справа № А35/271-07

За позовом  Прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська в інтересах держави вособі

Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

м. Дніпропетровськ

до   Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства № 42

Жовтневого району,

м. Дніпропетровськ

про              стягнення 10 687, 80 грн.

Суддя  Широбокова Л.П.

Представники сторін:

від прокурора - Рижик Т.М., помічник прокурора, посв.№94 від 05.07.07р.

від позивача - Ахметова О.О., провідний спеціаліст, дов.№03-06/0020 від 10.01.07 р.

від відповідача  - Держирука В.Г., представник, дов.№17-16 від 16.07.07 р.

СУТЬ СПОРУ :

Прокурор в інтересах Держави в особі позивача просить стягнути з Відповідача адміністративно-господарські санкції  –10 687,80  грн за нестворені в 2006р. місця для працевлаштування інвалідів, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням відповідачем вимог ст. 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі Закон).

Представник позивача позовні вимоги прокурора підтримав, просить їх задовольнити, вказав, що відповідач добровільно до цього часу санкції за одно нестворене робоче місце для працевлаштування інвалідів не сплатив.

Відповідач заявив клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, оскільки вважає, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що працевлаштуванням інвалідів повинні займатися відповідні державні органи, а саме  такий обов’язок покладено  на службу зайнятості, органи соціального захисту, місцеві ради народних депутатів, громадські організації інвалідів, та на нього Законом не покладено обов’язок щодо пошуку інвалідів з метою їх працевлаштування. Робоче місце створюється в залежності від відповідної нозології інваліда, тому безпосереднє створення робочого місця для інваліда та пристосування його для праці інваліда здійснюється в кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи.

Вказує, що в 2006р. відповідач не мав вакансій, але в разі направлення на його підприємство інваліда він зміг би створити спеціально для нього робоче місце. Державні органи, які повинні займатися працевлаштуванням інвалідів, не направляли вказаних осіб на його  підприємство, отже, відсутня вина відповідача у невиконанні встановленого нормативу для працевлаштування інвалідів. Та з цих підстав просить в позові відмовити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови відповідно до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991р. № 875-ХП (зі змінами та доповненнями) для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 15 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст. 18 Закону підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність,  з урахуванням побажань інваліда, наявних у   нього  професійних  навичок  і  знань,  а  також  рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

У відповідності із „Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (форми 10-ПІ річна) на підприємстві відповідача середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу склала 41 особа, працюючих інвалідів  –1 особа. Чисельність інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до нормативу –2 особи, не зайнято інвалідами відповідно до нормативу –одне робоче місце.

За приписами ст. 19 Закону підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,  організації  громадських   організацій   інвалідів, фізичні   особи,  які  використовують  найману  працю,  самостійно розраховують  кількість   робочих   місць   для   працевлаштування інвалідів  відповідно до нормативу,  встановленого частиною першою цієї  статті,  і  забезпечують  працевлаштування  інвалідів.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні  особи,  які  використовують  найману  працю,   самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць  у  кількості,  визначеній згідно з частиною першою цієї статті,  вважається працевлаштування підприємством,   установою,    організацією,    у    тому    числі підприємством, організацією  громадських  організацій  інвалідів, фізичною особою,  яка використовує найману працю,  інвалідів,  для яких це місце роботи є основним.

Таким чином, відповідач не виконав вимоги ст. 19 Закону щодо дотримання нормативу робочих місць для інвалідів, оскільки на його підприємстві працює один інвалід, в той час як норматив складає –2 особи.

Посилання відповідача на те, що при направленні на його підприємство інваліда з боку державних органів, які займаються працевлаштуванням інвалідів, він зміг би працевлаштувати таку особу, та з вини цих органів ним не виконано встановлений норматив щодо працевлаштування інваліда, суд відхиляє як безпідставні, оскільки ст. 19  Закону визначає, що виконання нормативу є саме працевлаштування інвалідів на підприємстві незалежно від того, чи направлялися вказані особи органами з працевлаштування.

Разом з тим, слід зауважити, що відповідач не надавав до Центру зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць, про потребу в інвалідах не заявляв, що підтверджується листом Жовтневого  районного центру зайнятості м. Дніпро-петровська №645 від 15.05.2007р. та не заперечується відповідачем.

Отже, органи  працевлаштування інвалідів не мали підстав для направлення  інвалідів на  підприємство відповідача, відсутність повідомлення про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів робить таке направлення неможливим.

З огляду на викладене, заперечення відповідача безпідставні, спростовані наданими доказами та відповідач не виконав покладений на нього обов’язок щодо створення одного робочого місця шляхом працевлаштування інваліда.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні    особи,    які    використовують   найману   працю,   де середньооблікова   чисельність   працюючих  інвалідів  менша,  ніж установлено  нормативом,  передбаченим  статтею  19  цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів    адміністративно-господарські   санкції,   сума   яких визначається  в  розмірі  середньої  річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  установі,  організації,  у тому числі підприємстві,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи,  яка  використовує найману працю, за кожне робоче місце,  призначене  для  працевлаштування  інваліда  і  не зайняте інвалідом.

Відповідно до звіту форми №10-ПІ  середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 10687,80 грн,  штраф складає 10687,80 грн.

З огляду на викладене, з врахуванням встановлених обставин, суд знаходить  вимоги прокурора та позивача  обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94  Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати по справі з відповідача не стягуються.

Клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі судом відхиляється, виходячи з наступного.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, а саме:

а) спори суб’єкта господарювання із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження  рішень, дій чи бездіяльності останнього;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Поняття “суб?єкт владних повноважень” визначено  статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою  це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня  посадова чи службова особа, інший суб?єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак необхідною ознакою суб?єкта владних повноважень є здійснення цим суб?єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб?єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно зі статтею 8 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров’я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434 (далі –Положення), Фонд соціального захисту інвалідів (далі –Фонд) є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до покладених на нього завдань Фонд соціального захисту інвалідів здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Пунктом 11 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. №1767, передбачено, що у разі несплати підприємствами, установами організаціями, які не забезпечують нормативу робочих місць, штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду соціального захисту інвалідів вживають заходів щодо їх стягнення в судовому порядку.

Таким чином, Фонд та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями, зокрема, у зв’язку із застосуванням штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, реалізує владні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку та вказані справи є адміністративними справами.

Керуючись ст.ст.158-167 Кодексу адміністративного судочинства України,   ст.ст.  19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства №42 - 49106, м. Дніпропетровськ, вул. Новорічна,77, (р/р 2600 АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005) на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів –49029, м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова,11, (р/р 0005 в банку ГУДКУ в Дніпропетровській області,  МФО 805012)  санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів –10 687, 80 грн (десять тисяч шістсот вісімдесят сім  грн 80 коп).

Видати виконавчий лист після набрання постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили  відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 184-186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.П. Широбокова

Постанова виготовлена в повному обсязі 26 липня  2007р.