ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"02" липня 2007 р.                                                                   Справа № А6/152-07

10.10 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого                                                    судді Маляренка А.В.

при секретарі                                                             Петровій Л.М.

розглянувши адміністративну справу № А 6/152-07

за позовом  Приватного підприємства фірми“ Зовнішторгсервіс”, м. Біла Церква

до Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Біла Церква

про  визнати нечинними податкові повідомлення рішення  № /0 від 07.11.2006 р.,  № 3542//0  від 05.12.2006 р.,  №3543//0  від 05.12.2006 р.,   № 3544//1 від 05.12.2006 р.,   № /2 від 31.01.2007р.,  №/2  від 31.01.2007 р.,  № /2 від 31.01.2007р.,  № /3 від 18.04.2007 р., № /3 від 18.04.2007 р., № /3 від 18.04.2007 р., № 000002234/0 від 18.04.2007 р.

Представники:

від   позивача  Кукса Г.А.(довіреність № 1 від 18.05.2007 р.)

від відповідача : Ткаченко Т.О. (довіреність  № 824 /10 від 15.01.2007 р.), Шевченко М.В.(довіреність № 824/10  від 15.01.2007 р.)

Обставини спору:

Приватне підприємство фірма “Зовнішторгсервіс” (далі - Позивач)  звернулося з адміністративним позовом до Білоцерківської обґєднаної державної податкової інспекції в Київській області (далі - Відповідач) про визнання нечинними податкових повідомлень рішень: № /0 від 07.11.2006 р., №3542//0  від 05.12.2006 р., №3543//0  від 05.12.2006 р., № 3544//1 від 05.12.2006р.,   №/2 від 31.01.2007 р.,  №/2  від 31.01.2007 р.,       № /2  від 31.01.2007р., № /3 від 18.04.2007 р., № /3 від 18.04.2007 р., № /3 від 18.04.2007 р., № 000002234/0 від 18.04.2007 р.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 10.04.2007 року  за правилами  Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив права та інтереси позивача шляхом безпідставного визначення податкового зобов'язання. Позивач не погоджуючись з висновками  контролюючого органу,   з метою захисту своїх прав  і охоронюваних законом інтересів, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання нечинними податкових повідомлень –рішень.

Представник Позивача позовні вимоги вважає обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених в позовній заяві.

25.06.2007 р. через канцелярію господарського суду Київської області, від позивача по справі, надійшла Заява про зміну позовних вимог, вхідн. № 9831.

Заяву від 25.06.2007 р. про зміну позовних вимог прийнято судом до розгляду.

Представник  відповідача  проти позовних вимог заперечує про що подав до суду заперечення проти адміністративного позову вих. № 52749/10 від 16.06.07 р. та просить суд відмовити у його  задоволенні.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

встановив:

Білоцерківською об'єднаною державною податковою інспекцією Київської області (далі - Відповідач) було проведено виїзну позапланову документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість приватним підприємством фірмою "Зовнішторгсервіс" (далі - Позивач) за період з 01.02.2006р. по 31.03.2006р., за результатами якої було складено Акт від 26 жовтня 2006 року № 2538/23-4/30420568/358 (далі - Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 07 листопада 2006 року № /0  про завищення ППФ „Зовнішторгсервіс” бюджетного відшкодування в сумі 86 700,00 грн. і зобов'язання сплатити суму податку на додану вартість у розмірі 0 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 0 грн., так як порушено підпункт 7.4.1 пункту 7.4 та підпункт 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

На вищезазначене податкове повідомлення –рішення (в порядку адміністративного оскарження) відповідач подав скаргу до Білоцерківської обґєднаної державної податкової інспекції Київської області.

За результатами розгляду скарги, Білоцерківська ОДПІ прийняла рішення, яким вирішила зменшити Позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ у податковому повідомленні рішенні від 07.11.2006  №/0 у розмірі 11 4000, 00 грн. та збільшення штрафних (фінансових) санкцій на 9 705,50 грн.

Разом з рішенням про результати розгляду первинної скарги Відповідачем надіслано ППФ "Зовнішторгсервіс" податкові повідомлення-рішення

-  №3544//1  від 05 грудня 2006 року про   завищення   бюджетного відшкодування в сумі 86700,00 грн. і зобов'язання сплатити суму податку   на   додану   вартість   у   розмірі   0   грн.   та   штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 0 грн.;

-   №3543//0  від 05 грудня 2006 року  про    відмову  у   наданні бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 27 300, 00 грн.;

-  №3542//0  про   зобов'язання   сплатити штрафні ( фінансові) санкції в розмірі 9705, 50 грн.

Не погоджуючись з результатами розгляду скарги, Позивач подав скаргу №194  від 14.12.2006р. до Державної податкової адміністрації   в Київській  області на всі чотири вказані вище податкові повідомлення - рішення Білоцерківської ОДПІ.

31 січня 2007 року ДПА в Київській області прийняла рішення про результати розгляду скарги за №163/10/25-80/327, де зазначено, що податкові повідомлення - рішення Білоцерківської ОДПІ залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Білоцерківською ОДПІ було надіслано ППФ "Зовнішторгсервіс" податкове повідомлення-рішення  № /2  від 31 січня 2006 року про завищення бюджетного відшкодування в сумі 86 700,00 грн. і зобов'язання сплатити суму податку на додану вартість у розмірі 0 грн. та штрафних(фінансових) санкцій в розмірі 0 грн.

14 лютого 2007 року Позивач подав скаргу до Державної податкової адміністрації України.

За результатами розгляду скарги,  ДПА України було винесено Рішення за         № 3748/6/25-0115 від 18.04.2007 року, відповідно до якого позивачу було надіслано Білоцерківською ОДПІ повідомлення –рішення :

№ /3 від 18.04.2007 р. про відмову у наданні бюджетного відшкодування в сумі 27 300,00 грн.;

№ /3 від 18.04.2007 р. про зобов'язання сплатити штрафні (фінансові) санкції в розмірі 9 705,50 грн.;

№ 000002234/0 від 18.04.2007 р. про відмову у наданні бюджетного відшкодування в сумі 19 411,0 грн.;

№ /3 від 18.04.2007 р. про завищення бюджетного відшкодування в сумі 86 700,00 грн. і зобов'язання сплатити суму податку на додану вартість у розмірі 0 грн. та штрафних(фінансових) санкцій в розмірі 0 грн.

Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями і вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству, в зв”язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень –рішень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд визнає викладені в Акті перевірки № 2538/23-4/30420568/358 від 26 жовтня 2006 року висновки помилковими, та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, виходячи з наступного:

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 , пунктів 7.1, 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” об’єктом оподаткування цим податком є операції платників податків з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України; продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість;     особа –продавець, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість, зобов’язана на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) нарахувати покупцю податок на додану вартість та скласти і передати йому податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних (п.п. 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону про ПДВ) надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 Закону про ПДВ.

Відповідно до норм Закону України „Про податок на додану вартість”, податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.( п.1.7 ст.1).

Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (п.п.7.4.1 пункту 7.4 ст.7).

Закон України „Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні” визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону первинні документи є підставою для  бухгалтерського обліку господарських операцій, що фіксують факти їх здійснення.

Приписами п.п.7.2.3 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” визначено, що податкова накладна ( первинний документ у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні) є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом і має містити зазначені окремими рядками відомості, визначені п.п.7.2.1 Закону „Про ПДВ”, зокрема ставку податку, відповідну суму податку в цифровому значенні та загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно п.п.7.4.5.п.7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг)- актом прийняття робіт ( послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт( послуг).

Як вбачається з Акту перевірки та матеріалів справи,  Позивач мав господарські стосунки з   Приватним підприємством фірма „Промагроснаб”. Позивач виступав у якості Покупця, а Приватне підприємство –у якості Постачальника товару.

У зв’язку зі здійсненням господарських операцій Позивач отримував від Постачальника товару податкові накладні, на підставі яких в подальшому Позивачем було віднесено суму в розмірі 86 700,64 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Постачальник Позивача (ППФ "Промагроснаб") не є виробником продукції, а здійснювало закупівлю проданих Позивачеві товарів у інших постачальників, серед яких приватне підприємство "Фордар".

ПП „Фордар”  придбувало товар у ТОВ "НВП "Інфо-Трейд", ТОВ "Компанія Укрмедіосервіс ЛТД" та ПП "Вотекс", яке в свою чергу отримало товар від ПП "Алфея-ІВ". Останнє підприємство з 10.02.2006р. знято з державної реєстрації. А підприємства ТОВ "НВП "Інфо-Трейд" та ТОВ "Компанія Укрмедіосервіс ЛТД" за своєю юридичною адресою відсутні.

З огляду на вищезазначені обставини, перевіряючі, при проведенні перевірки, прийшли до висновку, викладеного в Акті перевірки, що „є підстави невизнання факту поставки вказаного товару від підприємств постачальників, які мають ознаки „сумнівності”.

А тому податкові накладні на загальну суму 52 0202,80 грн. в тому числі ПДВ 86 700,46 грн. є недійсними і не дають права ППФ "Зовнішторгсервіс" відносити зазначені в них суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Судом не беруться до уваги обставини недійсності податкових накладних наведених Відповідачем в Акті перевірки (висновок про те, що податкові накладні вважаються недійсними), оскільки, відповідно абзацу 1 пункту 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165, податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість (Порядок затверджений Наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165).

Державною податковою інспекцією не надано жодних доказів, що зазначені податкові накладні згідно з якими позивач визначив суму податкового кредиту, складені неналежною особою, не зареєстрованою як платник ПДВ.

Крім цього, в процесі розгляду справи судом встановлено наступне: у зв’язку зі здійсненням господарських операцій Позивач отримував від Постачальника товару податкові накладні, оформлені відповідно до вимог підпункту 7.2.1 Закону України № 168/97 та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165.

Тобто, факт продажу Позивачу в лютому 2006 року товарів приватним підприємством фірмою "Промагроснаб” на загальну суму 443 602, 70 грн., підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, податок на додану вартість в сумі 443 602, 70 грн., сплачений (нарахований) Позивачем в лютому 2006 року в зв'язку з придбанням товарів у ППФ "Промагроснаб", було підтверджено податковими накладними продавця та обґрунтовано включено до складу податкового кредиту Позивача.

Відповідачем в Акті перевірки було зроблено висновок про неправомірність заявлення Позивачем бюджетного відшкодування на тій підставі, що четвертими контрагентами (ТОВ "НВП "Інфо-Трейд", ТОВ "Компанія Укрмедіосервіс ЛТД") і п'ятим контрагентом (приватним підприємством "Алфея-ІВ") у ланцюгах постачання товарів Позивачу відповідні суми податку на додану вартість (а це загалом 99237, 17 грн.) не сплачувались до бюджету.

Як було зазначено вище, Позивач відобразив відповідну суму

податкового кредиту на підставі належним чином оформлених первинних

документів та податкових накладних, отриманих від постачальника -

ППФ "Промагроснаб", та заявив до відшкодування у рядку 25 Декларації з

податку на додану вартість за березень 2006 року частину

від'ємного значення податку на додану вартість поточного періоду, яка була фактично сплачена постачальнику в попередньому податковому періоді.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”  якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, суд приходить висновку, що Позивачем було дотримано усі вимоги пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”  стосовно права на бюджетне відшкодування, і як наслідок було правомірно заявлено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за березень 2006 року .

При цьому слід зауважити наступне: Акт перевірки № 2538/23-4/30420568/358  від 26 жовтня 2006 року містить відомості про те, що основною причиною зменшення суми податкового кредиту за лютий 2006 року в сумі 86 700,00 грн. є порушення контрагентами постачальника Позивача  вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер .

Чинне законодавство України, зокрема й Закон України "Про податок на додану вартість" не встановлюють обов'язку покупця сплачувати ПДВ до бюджету ще й тоді, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету.

Закон не пов'язує право платника податку на включення суми сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту з правильністю відображення зобов'язань із сплати податку на додану вартість та фактичною сплатою податку постачальником товару, а тим більше —контрагентами такого постачальника.

Чинне законодавство також не зобов'язує покупця перевіряти шляхи надходження товарів до продавця і факт сплати податку на додану вартість його контрагентами.

Крім цього, суд звертає увагу на той факт, що за результатами проведених податкових перевірок, порушень нарахування і сплати податку на додану вартість безпосереднім постачальником Позивача - ППФ "Промагроснаб" встановлено не було.

На час розгляду даної справи, угода між Приватним підприємством фірма “Зовнішторгсервіс” та його контрагентом ППФ "Промагроснаб" є чинною.

Сторонами на час розгляду справи не надано суду будь-яких доказів на підтвердження визнання цієї  угоди недійсною.

Дослідивши спірні господарські операції, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено, що позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суму сплаченого (нарахованого) податку у звґязку із придбанням товарів (послуг) у ППФ "Промагроснаб"  у розмірі 86 700,00 грн.

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивачем завищено суму податкового кредиту за лютий 2006 року у розмірі 86 700,00 спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не довів суду ті обставини на підставі яких було винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Таким чином матеріали справи свідчать, що суми податкового кредиту за період який проводиться перевірка підтверджені належним чином складеними податковими накладними, які у відповідності до підпункту 6.2 пункту 6 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165, дають право покупцю, зареєстрованому як платник податку (а саме Позивачу)  на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”  визначено, що суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. Відповідно до підпункту 7.7.3 пункту 7.3 ст.7 Закону “Про податок на додану вартість”, у разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно із підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від’ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. За бажанням платника сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку.

Таким чином, викладені в акті перевірки висновки Білоцерківської ОДПІ щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства при формуванні податкового кредиту спростовуються встановленими у даній справі обставинами, у зв‘язку з чим спірні  податкові повідомлення –рішення є такими, що не відповідають законодавству та  підлягають скасуванню.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов  висновку, що позовні вимоги   підлягають задоволенню.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 61,124 Конституції України, ст.ст.71, 158-167 КАС України, суд -

п  о  с  т  а  н  о  в  и  в  :

1.    Позов задовольнити повністю.

2.   Визнати нечинними податкові повідомлення –рішення Білоцерківської обґєднаної державної податкової інспекції № /0 від 07.11.2006 р.,  № 3542//0  від 05.12.2006 р.,  №3543//0  від 05.12.2006 р.,   № 3544//1 від 05.12.2006 р.,   № /2 від 31.01.2007р.,  №/2  від 31.01.2007 р.,  № /2 від 31.01.2007р.,  № /3 від 18.04.2007 р., № /3 від 18.04.2007 р., № /3 від 18.04.2007 р., № 000002234/0 від 18.04.2007 р.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі за правилами, встановленими статтями   185-187 КАС України.

Дата складання та підписання постанови в повному обсязі 03.08.2007 р.

Суддя