ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/526

08.08.07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Чернігівської філії

до                  Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                стягнення   238648,74 грн.

Суддя    Балац С.В.

Представники:

позивача:      Кириченко М.Д., дов. від 28.07.2005 № 4553

відповідача:  Михайлець О.В., дов. від 05.12.2006 № 2/6661

Суть спору: стягнення 228171,44 грн. –боргу з урахуванням збитків від інфляції за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, яка утворилась за період з 01.08.2003 по 27.10.2005 та , 10477,30 грн. –3% річних.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва  з позовною заявою про стягнення 349218,00 грн., з яких 295232,70 грн. основного боргу за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, яка утворилась за період з 01.08.2003 по 27.10.2005, 15823,50 грн. –3% річних, 38161,80 грн. –збитків  від інфляції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зберігає матеріальні цінності мобілізаційного резерву. Позивач стверджує, що за період з 01.08.2003 по 27.10.2005 витрати останнього на утримання зазначених матеріальних цінностей склали 295232,70 грн., та просить стягнути з відповідача зазначені витрати, 3% річних та збитки від інфляції.

Відповідач проти задоволення позову заперечив.

Ухвалою від 04.10.2006  порушено провадження у справі № 45/526 та призначено її до розгляду на 25.10.2006.

Ухвалою від 25.10.2006  призначено судову економічну експертизу, а на час її проведення провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 17.07.2007 поновлено провадження у справі № 45/526 та призначено її до розгляду на 08.08.2007.

В судовому засіданні  08.08.2007 позивач звернувся до суду із  клопотанням про зменшення розміру позовних вимог та просив стягнути з  відповідача 228171,44 грн. –боргу з урахуванням збитків від інфляції, 10477,30 грн. –3% річних.

Отже, предметом позову є стягнення 228171,44 грн. –боргу з урахуванням збитків від інфляції, 10477,30 грн. –3% річних.

В судовому засіданні 08.08.2007, за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Між сторонами укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 06.11.2002 № 92.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв” позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву і зберігання цінностей державного мобілізаційного резерву для нього є обов’язковим.

Підприємствам, що здійснюють зберігання цінностей державного матеріального резерву, відшкодування витрат з державного бюджету передбачене п. 5 ст. 11 Закону.

При цьому, законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплата послуг зі зберігання, тобто договір зберігання в даному випадку є безоплатним.

Обов’язок поклажодавця (відповідача) відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі при безоплатному зберіганні передбачений ст. 947 Цивільного кодексу України.

За умовами  договору позивач здійснює відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та зобов’язаний щорічно подавати відповідачеві зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей (п.2.8.договору).

Відповідач, в свою чергу, зобов’язаний відшкодовувати витрати на зберігання цінностей (п.3.1. договору),  а відшкодування витрат  (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між Комітетом та зберігачем (п. 4.2. договору).

Тобто відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачеві понесені останнім фактичні витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 01.08.2003 по 27.10.2005.

Позивач своєчасно надсилав відповідачеві кошториси витрат на утримання мобілізаційного резерву.

Таким чином, позивач виконує умови договору від 06.11.2002 № 92.

Причина виникнення спору полягає в тому, що позивач, виконуючи свої обов’язки зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, вимагає відшкодування витрат, пов’язаних з таким зберіганням, а відповідач вважає,  що таке відшкодування повинно здійснюватися виключно в межах бюджетних надходжень.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За спірний період позивач поніс витрати по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в сумі 203129,38 грн., що підтверджується висновком судової економічної експертизи.

Вказані витрати підтверджуються первинними документами, дослідженими в судовому засіданні, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, витрати позивача на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву  за період з 01.08.2003 по 27.10.2005 в розмірі 203129,38 грн. підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статей 4, 151 Цивільного кодексу Української РСР договір є підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті 14, 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Не звільняють відповідача від виконання зобов’язання й норми Бюджетного кодексу України.

Тому посилання відповідача на те, що відшкодування витрат повинно здійснюватися виключно в межах фактичного бюджетного фінансування судом не приймається.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі фактичних витрат позивача, підтверджених висновком судової економічної експертизи.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобов’язання,  на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений   договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення 3% річних та збитків від інфляції є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено бази розрахунку за кожен з трьох розрахункових періодів.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ вул. Пушкінська, 28 , з рахунку визначено Державним казначейством України) на користь Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Чернігівської філії (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 28, рах. 26008518 в ЧОД АППБ "Аваль" м. Чернігова МФО 353348, код 01189425) –203129 (двісті три тисячі сто двадцять дев’ять) грн. 38 коп. –основного боргу, 2031 (дві тисячі тридцять одна) грн. 29 коп. –витрат по оплаті державного мита, 81 (вісімдесят одна) грн.. 18 коп. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 5849 (п’ять тисяч вісімсот сорок дев’ять) грн.. 64 коп. –витрат по оплаті судової  експертизи.

3. Видати наказ.

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня  підписання повного тексту рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                            С. Балац

Дата підписання рішення:   07.09.2007