КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2007                                                                                           № 31/249(17/47-40/67)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників сторін:

позивача -Москаленко О.А. (дов. від 24.05.07 №16);

відповідача -Савіна О.С. (дов. від 22.08.06 №655-06);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інбор-Оснастка"

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.05.2007

у справі № 31/249(17/47-40/67)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Інбор-Оснастка"

до                                                   ЗАТ "Компанія Росток"

про                                                  стягнення 103655,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Інбор-Оснастка” (далі-позивач) звернулось до Закритого акціонерного товариства “Компанія Росток” (далі-відповідач) з позовом (з врахуванням уточнень позовних вимог від 16.03.06 №18) про стягнення 57317 грн. авансового платежу, передбаченого п.2 договору від 30.05.05  №18.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.07 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скарга мотивована тим, що висновки суду є помилковими, оскільки відповідно до п.2.2 спірного договору відповідач зобов’язаний до початку виконання робіт перерахувати на розрахунковий рахунок позивача 50% авансовий платіж в якості попередньої оплати. Право підрядника вимагати виплати авансу передбачене і ч.2 ст.854 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх необґрунтованими, безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Розглянувши мотиви апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.05.05  між сторонами було укладено договір №18, відповідно до умов якого позивач зобов'язався спроектувати, виготовити, провести випробування та передати відповідачеві зі всіма супровідними документами комплект інструментальної оснастки згідно додатку №1 до договору, а відповідач зобов'язався оплатити вартість цієї оснастки згідно п.2 договору. Сторонами був укладений додаток №1 до договору, в якому сторони визначили кількість, вартість продукції та строки її виготовлення, період виконання робіт погоджено з 20.07.05 по 15.09.05.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що вартість оснастки складає         134634 грн. Для початку виконання робіт відповідач перераховує на розрахунковий рахунок позивача 50% авансовий платіж в якості попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач платіжним дорученням від 21.06.05 №2812 в якості авансу сплатив позивачу лише 10000 грн. Однак, незважаючи на перерахування відповідачем лише частини передбаченого договором авансу, позивач на власний ризик приступив до виконання робіт.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.05 відповідач листом №640-2 звернувся до позивача з проханням тимчасово призупинити виготовлення штампів та кондуктора для свердління за переліком, наведеним у листі, але просив закінчити інші штампи згідно з додатком №1 до договору від 30.05.05 №18, сума яких складає 95394 грн. Також відповідач повідомив, що вартість виготовленої продукції буде сплачуватися ним з грудня 2005 року по 10000 грн.

В свою чергу позивач листом від 14.11.05 №50 повідомив, що вказані в листі №640-2 штампи вже частково виготовлені, а також нагадав відповідачу про  заборгованість за договором в сумі 101444 грн.

Тільки 05.12.05 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №54 з вимогою негайно виконати умови договору, а саме, прийняти виготовлену оснастку і сплатити за виконану роботу 101444 грн.

У відповідь на претензію відповідач повідомив, що відповідно до вимог        ст. 854 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити роботу, якщо вона виконана належним чином та у встановлений договором строк. Але позивачем були порушені строки виготовлення продукції, що в силу ст. 612, 849 Цивільного кодексу України надає відповідачу право відмовитися від договору у зв'язку з втратою інтересу щодо виконання зобов'язання (лист від 04.01.06 №1-06).

Як вбачається з додатку № 1 до спірного договору, сторонами були погоджені строки виготовлення оснастки (конкретні терміни для кожного виробу) та погоджено остаточне завершення робіт до 15.09.05.

Проте матеріалами справи встановлено, що станом на 14.11.05 замовлена відповідачем оснастка була виготовлена лише частково. В матеріалах справи відсутні докази проведення позивачем передбачених умовами спірного договору випробувань оснастки, а також звернення до відповідача з приводу прийняття останнім вже виготовлених виробів. Таке звернення міститься лише в листі позивача від 13.02.07 №7.

З  викладеного  вище  випливає,  що  позивач  припустився  прострочення  виконання зобов'язання за  договором, зокрема, порушив строки виготовлення  оснастки.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст.849 ЦК України передбачено, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник  має  право  відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів виконання робіт належним чином (проектування, виготовлення, проведення випробувань та передача) та у встановлений договором строк (до 15.09.05) позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розпочинаючи роботи до моменту отримання передбаченого умовами договору авансу позивач діяв на свій ризик, а обов’язок відповідача прийняти та оплатити роботи настає лише у разі їх виконання належним чином та у встановлений договором строк.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, мотивовано визнав позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, і прийняв відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

За таких обставин рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.07 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.07 у справі №31/249(17/47-40/67 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Інбор-Оснастка” -  без задоволення.

2. Матеріали справи №31/249(17/47-40/67) повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

02.07.07 (відправлено)