ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 44/115-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

позивача
Тамошюнас А.Р. –(дор. № 9630/10/10-009 від 11.06.2007)

розглянув касаційну скаргу

ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду
від 07 червня 2007 року

у справі
№ 44/115-07 господарського суду Харківської області

за позовом
ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова

до
Споживчого товариства по будівництву та експлуатації колективного гаража та господарських будівель "Спарта"

про
скасування (припинення) держреєстрації

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.04.2007 (суддя С.Дюкарєва) в позові про припиненню юридичної особи –відповідача відмовлено.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що позивач вправі звертатися до суду з позовом про припинення саме суб'єкта підприємницької діяльності, тоді як відповідач не є таким суб'єктом, відповідач веде облік своєї діяльності , складає статистичну інформацію та адміністративні дані у порядку, встановленому законодавством і вимога іншої інформації, не встановленої законодавством, щодо відповідача забороняється.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2007 (судді: В.Олійник, Т.Кравець, О.Істоміна) рішення господарського суду першої інстанції скасовано, провадження у справі припинено.

Апеляційна постанова мотивована тими обставинами, що оскільки позивачем є суб'єкт владних повноважень, який у спірних правовідносинах здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, такий спір повинен вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України адміністративним судом.

ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова в касаційній скарзі просить судове рішення та апеляційну постанову у справі скасувати з підстав неправильного застосування чинного законодавства.

Зокрема, на думку скаржника суд неправильно застосував пункт 17 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" дійшовши висновку про відсутність у податкового органу права на звернення з позовом про припинення відповідача, обмеживши таким чином право податкового органу на судовий захист.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 17 ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органам державної податкової служби надається право звертатися до господарського суду із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, так як підприємство не звітує та не сплачує обов'язкових платежів до державного бюджету, що в свою чергу призводить до ненадходження коштів до бюджету та сприяє виникненню заборгованості по виплаті заробітної плати, пенсій, стипендій.

Згідно з п. 2 ст. 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з підстав для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження в ній порушено за заявою позивача про скасування державної реєстрації відповідача, яка обґрунтована зокрема положенням ч. 1 ст. 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до ст. 2 якого завданням органів державної податкової служби, зокрема, є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством.

Таким чином, звертаючись з позовом про припинення юридичної особи  орган державної податкової служби діє як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень, а отже спір в даній справі виник у зв’язку з адміністративними, а не господарськими відносинами.

З 1 вересня 2005 року набув чинності Кодекс адміністративного судочинства України, який поширює юрисдикцію адміністративних судів на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту четвертого частини першої ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень   у випадках, встановлених законом.

У спірних  правовідносинах позивач, з урахуванням приписів пункту четвертого частини першої ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, діє не як суб’єкт господарських відносин, а як суб’єкт владних повноважень.

З урахуванням приписів ст.12 ГПК України та зазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення даного спору до компетенції господарських судів не відноситься.

Касаційна інстанція зазначає, що позовна заява у справі, що віднесена  Кодексом адміністративного судочинства України до адміністративної юрисдикції, подана органом податкової служби відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України.

За таких обставин у господарського суду першої інстанції не було правових підстав для порушення провадження у справі за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційна інстанція, дійшовши обґрунтованого висновку про непідвідомчість спірних правовідносин господарському суду, правомірно припинила провадження у справі.

Касаційна інстанція не вбачає підстав для направлення справи на новий розгляд за правилам КАС України, оскільки позовні вимоги за правилами КАС України не сформульовані, посилання на норми КАС України позивач не наводить, таке направлення суперечитиме принципу рівності усіх учасників процесу перед законом і судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2007 у справі № 44/115-07 господарського суду Харківської області залишити без зміни, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                             В. Овечкін

судді                                                                                                         Є. Чернов

В. Цвігун