СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

13 червня 2007 року

м. Севастополь           Справа № 2-22/565-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача не з'явився

відповідача не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 15.02.2007 у справі №2-22/565-2007А

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Туристична фірма "САМ" (вул. Кіквідзе, 18-а, місто Київ, 01001) (вул. Дражинського 50, місто Ялта, Автономна Республіка Крим, 98600)

до Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва, 16, місто Ялта, Автономна Республіка Крим, 98600)

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.02.2007 у справі № 2-22/565-2007А (суддя Яковлєв С.В.) позов товариства з обмеженою відповідальністю „Туристична фірма „САМ” задоволено.

Скасовано рішення Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим від 28.08.2006 № /1.

Постанова мотивована тим, що відповідачем помилково встановлено порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг” на підставі того, що позивач керувався пунктом 1 статті 9 того ж Закону, який передбачає випадки коли реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену постанову скасувати, у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач при здійсненні   розрахункових  операцій   у безготівковій  формі  із  застосуванням платіжних карток зобов'язаний був проводити розрахункові операції на  повну суму вартості послуги через реєстратор  розрахункових операцій із роздрукуванням відповідних розрахункових документів відповідно до вимог пункту 4.13 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.04.2005  № 137.

У судовому засіданні 30.05.2007 відповідач підтримав свої вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні 30.05.2007 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, постанову суду залишити без змін.

Розпорядженням керівництва Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.05.2007 суддю Волкова К.В. замінено на суддю Дугаренко О.В.

Розпорядженням керівництва Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.06.2007 суддю  Фенько Т.П. замінено на суддю Волкова К.В.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 23.05.2007 до 30.05.2007, з 30.05.2007 до 13.06.2007.

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція у місті Ялта Автономної Республіки Крим провела планову документальну перевірку філії „Ялта” товариства з обмеженою відповідальністю „Туристична фірма „САМ” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, про що 06.05.2006 складено акт № 1112/23-0/26539268/74 (т. 1, а. с.  30-51).

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція у місті Ялта Автономної Республіки Крим 16.05.2006 прийняла та надіслала на адресу філії „Ялта” товариства з обмеженою відповідальністю „Туристична фірма „САМ” рішення № про застосування фінансових санкцій у сумі 24625 грн (т. 1, а. с. 26).

Рішенням Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 24.07.2006 № 1591/10/25-007 скасовано  рішення Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим від 16.05.2006 № та зобов’язано відповідача прийняти стосовно філії „Ялта” товариства з обмеженою відповідальністю „Туристична фірма „САМ” рішення про застосування фінансових санкцій відповідно до вимог чинного законодавства України (т. 1, а. с. 17-19).

За результатами адміністративного оскарження Державна податкова інспекція у місті Ялта Автономної Республіки Крим 28.08.2006 прийняла та надіслала на адресу філії „Ялта” товариства з обмеженою відповідальністю „Туристична фірма „САМ” рішення № /1 про застосування фінансових санкцій у сумі 24625 грн (т. 1, а. с. 16).

Позивач звернувся до суду про визнання нечинним рішення Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим від  28.08.2006 № /1.

Зазначеним рішенням до філії „Ялта” товариства з обмеженою відповідальністю „Туристична фірма „САМ” застосовані фінансові санкції у сумі 24625 грн за порушення вимог пункту 1 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг” на підставі пункту 1 статті 17 того ж Закону за проведення розрахункових операцій без роздрукування відповідних розрахункових документів (касових чеків).

Під час перевірки встановлено, що в бюро обслуговування позивача розрахункові операції проводились з використанням реєстратора   розрахункових   операцій моделі "Кроха" фіскальний номер та платіжного термінала СаrpРау USO V3.65.1FF. 04.03.2005 через платіжний термінал СаrpРау USO V3.65.1FF, що встановлений АППБ "Аваль", о 10:30 сплачена сума 2490 грн; 02.05.2006 о 14:35 сплачена сума 85 грн.; 05.05.2006 о 18:29 сплачена сума 130 грн; 12.05.2006 о 18:50 сплачена сума 1190 грн; 18.05.2006 о 08:20 сплачена сума 280 грн; 08.06.2005 о 15:15 сплачена сума 750 грн (т. 1, а. с. 48).

Вищезазначені суми прийняті від клієнтів, у зв’язку з чим роздруковані квитанції платіжного терміналу № 2797 від 04.03.2005, № 2801 від 05.05.2005, № 2799 від 02.05.2005, № 2803 від 12.05.2005, № 2805 від 18.05.2005, № 2810 від 08.06.2005 (т. 1, а. с. 13-15). Реєстратор розрахункових операцій, фіскальний номер якого , при здійсненні даних розрахункових операцій не застосовувався.

У зв’язку з зазначеним відповідач вважає, що розрахункові операції по бюро обслуговування на суму 4925 грн проведені без роздрукування відповідних розрахункових документів у порушення пункту 1 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг”.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг” встановлено, що реєстратори розрахункових операцій не застосовуються у двох випадках, а саме: у випадку торгівлі продукцією власного виробництва та у разі проведення розрахунків за надання послуг у касах цих підприємств з  оформленням  прибуткових  і  видаткових касових  ордерів  та  видачею відповідних квитанцій,  підписаних і завірених  печаткою  у встановленому порядку.

Основним предметом діяльності позивача є туроператорська діяльність, яка відповідно до Закону України „Про туризм” включає створення  туристичного продукту (т. 1, а. с. 56).  Здійснення діяльності щодо створення туристичного продукту мало місце і у випадках, які є предметом даного спору. За таких умов позивач мав право не використовувати реєстратор розрахункових операцій. Але це право обмежується випадками, коли відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг” розрахункова операція проводиться у касі позивача з оформленням прибуткових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних та завірених печаткою у встановленому порядку. Такий порядок встановлений пунктом 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 15.12.2004  № 637. Зазначеним пунктом встановлено, що прибуткові касові ордери і відповідні квитанції можуть видаватись при прийманні готівки в касу підприємства. Але в даному випадку готівка позивачем у касу не приймалась. Тому виключається необхідність оформлення прибуткових касових ордерів та видачі квитанцій. Натомість позивач видавав на підтвердження здійснення розрахунків із застосуванням платіжних карток так звані сліпи, передбачені пунктом 4.7 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 19.04.2005  № 137.

Отже, пункт 1 статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг” не надавав позивачеві права здійснювати розрахунки без використання реєстратора розрахункових операцій. Чинне законодавство України не містить інших правил, які звільняли б позивача від обов’язку використовувати реєстратор розрахункових операцій при здійсненні розрахунків з використанням платіжних карток.

Разом з тим, слід враховувати наступне. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на  обов'язковість яких надана Верховною  Радою  України,  є  частиною  національного законодавства України. Такі міжнародні договори підлягають переважному застосуванню перед актами національного законодавства (стаття 19 Закону України „Про міжнародні договори України”).

Таким міжнародним договором у даному випадку є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до названої Конвенції ніхто не може бути позбавлений свого майна   інакше як в інтересах суспільства. Встановлено також виняток, відповідно до якого позбавлення майна держава може передбачити, якщо це необхідно для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.  Це означає, що статтю 1 Першого протоколу слід розуміти так, як вона розуміється в практиці Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, у багатьох рішеннях Європейського Суду з прав людини під майном розуміється будь-який економічний актив. Наприклад, у справі „Шмалько проти України” Європейський Суд з прав людини кваліфікував тривале невиконання судового рішення на користь заявника як втручання у його право на мірне володіння майном у розумінні статті Першого протоколу. У даному випадку застосування фінансових санкцій у сумі 24 625 грн передбачає вилучення у позивача грошових коштів у зазначеній сумі. Це дає підстави для кваліфікації оспорюваного рішення відповідача, як його втручання у право власності позивача.

За таких умов дії відповідача слід визнати правомірними, але необхідно визначити чи є вони пропорційними (співрозмірними) характеру допущеного порушення. У справі „Джеймс та інші проти Сполученого Королівства” (1986 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що має бути обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, яку намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У даному випадку позивач відобразив отримані за надані послуги грошові суми в документації, що оформляється при розрахунках з використанням платіжних карток. Це унеможливило ухилення позивача від сплати податків у зв’язку з отриманням відповідних грошових сум. Відповідач при проведенні перевірки не встановив факту ухилення позивача від сплати податків у зв’язку з отриманням коштів шляхом розрахунків з використанням платіжних карток.

За таких умов встановлена Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування й послуг” обов’язковість використання реєстратора розрахункових операцій при здійсненні розрахунків з використанням платіжних карток набуває суто формального значення.

Тому застосування фінансових санкцій у сумі 24 625 грн за суто формальне порушення вимог законодавства про подвійне оформлення розрахунків з використанням платіжних карток через реєстратори розрахункових операцій і через платіжний термінал слід кваліфікувати як таке, що порушує принцип пропорційності (співрозмірності): непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій за умови фіксування отримання грошових коштів через платіжний термінал виключало завдання будь-якої шкоди інтересам держави, суспільства або споживачів. За відсутності  такої шкоди чи загрози її завдання до позивача були застосовані явно неспіврозмірні фінансові санкції. Слід також враховувати, що актом перевірки не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про намагання позивача приховати доходи, отримані за надані послуги шляхом розрахунків з використанням платіжних карток.

Викладене дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини оспорюване рішення підлягає визнанню нечинним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно вирішив по суті справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.02.2007 у справі № 2-22/565-2007А підлягає зміні: мотивувальну частину постанови викласти в редакції даної постанови Севастопольського апеляційного господарського суду; апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтею 195, пунктом 2 частини 1 статті 198, пунктом 1 частини 1 статті 201, статтями 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

2.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.02.2007 у справі № 2-22/565-2007А змінити: мотивувальну частину постанови викласти в редакції даної постанови Севастопольського апеляційного господарського суду.

3.В решті постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.02.2007 у справі № 2-22/565-2007А залишити без змін.

Постанова  набирає   законної  сили  з  моменту  проголошення          і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді