СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

25 червня 2007 року
Справа № 20-12/024

місто Севастополь

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Логутев В.М., дов. б/н від 21.06.07 р.,

відповідача: Турчин Д.С., дов. № 10-004/222 від 03.08.06 р.,

Бакши О.М., дов. № 10-004/237 від 11.10.06 р.,

прокурора: не з'явився,

3-тьої особи:  не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя  Харченко І.А.) від 24 квітня 2007 року по справі № 20-12/024

за позовом           Приватного підприємства "Соріус" (вул. Сенявіна, 3,Севастополь,99011)

до           Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя (вул. Кулакова, 37,м.Севастополь,99011)

за участю Прокурора міста Севастополя  (вул. Павліченко, 1,Севастополь,99011)

3-тя особа Головне управління державного казначейства України у містіСевастополі  (вул. Балаклавська, 9,Севастополь,99011)

про спонукання надати висновок в державне казначейство для бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 83976,36 грн. на поточний рахунок позивача за травень, червень, липень 2006 року, по яким не виявлено невідповідності

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду (суддя Харченко І.А.) від 24 квітня 2007 року у справі № 20-12/024 позов приватного підприємства „Соріус” до Державної податкової інспекції у  Ленінському районі міста Севастополя, за участю Прокурора міста Севастополя, 3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління державного казначейства України в м. Севастополі, задоволений повністю. Зобов’язано Державну податкову інспекцію у Ленінському районі міста Севастополя надати органу державного казначейства висновок для бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 83976,36 грн. на поточний рахунок приватного підприємства „Соріус” за травень, червень, липень 2006 року, по яким не виявлено невідповідності.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу.

Апеляційна інстанція встановила, що позивач подав відповідачу податкові декларації з податку на додану вартість з додатком №3 “Розрахунок сум бюджетного відшкодування” з відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок за  травень 2006 року в сумі 15661 грн., за червень 2006 року  в сумі 121430 грн., за липень 2006 року в сумі 206326 грн. Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Ленінському районі  м. Севастополя на картці особового рахунку позивача з податку на додану вартість є переплата, що виникла в результаті заявлених до відшкодування сум та не погашених по деклараціях № 30123 від 19.06.2006 року за травень 2006 року –3922 грн. , №42922 від 20.07.2006 року за червень 2006 року –108269 грн., №51534 від 18.08.2006 року за липень 2006 року –105751,55 грн.

Відповідач провів виїзні позапланові документальні перевірки з питання достовірності нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період з квітня по липень 2006 року. Про це свідчать акти перевірки №70/23-5/22285658/15713/10 від 28 липня 2006 року, №75/23-5/22285658/16189/10 від 11 серпня 2006 року, №82/23-5/22285658/17267/10 від 12 вересня 2006 року.

Перевіркою встановлені порушення позивачем підпункту 7.7.2 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану  вартість”. В результаті вказаного порушення, позивачем було завищено суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету в загальному 146342,19 грн.

На підставі вищевказаних актів перевірок,, відповідач прийняв наступні податкова повідомлення-рішення: від 07 серпня 2006 року за №000006235/0, від 15 серпня 2006 року №000007235/0, від 21 вересня 2006 року №000010235/0  про зменшення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 146342,19 грн.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає,  що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно  підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного  податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, розрахованої  згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності –зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України „ Про податок на додану вартість” податковий кредит –сума, на яку платник податку має право зменшити податкового зобов’язання звітного періоду, визначена згідна з цим Законом.

Вищевказаним Законом встановлено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку, протягом  такого звітного періоду у зв’язку з придбанням товарів. Визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається або дата списання засобів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів; або дата отримання податкової накладної, яка підтверджує факт придбання платником податку товарів.

Згідно підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх одержувача, і є підставою для нарахування податкового кредиту.

Законом України „Про податок на додану вартість” визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз зазначених норм Закону України “Про податок на додану вартість” приводить до висновку про те, що в підпункті 7.7.1 йдеться про суму податкового кредиту, розраховану за правилами підпунктів 7.4.1, 7.4.5, 7.5.1, - тобто як про сплачений, так і про нарахований податок на додану вартість.

Колегія суддів критично ставиться до висновку податкової інспекції відносно того, що податковий кредит позивача не підтверджений, виходячи з результатів зустрічних  документальних перевірок.  Яка-небудь інформація щодо  постачальників-виробників не отримана. Також, не встановлений факт не надходження до бюджету податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що контрагентами  позивача є товариство з обмеженою відповідальністю „Переможець”, товариство з обмеженою відповідальністю „РСУ” Дельта”, ДП ДК ДХВТП „Спецтехноекспорт”, товариство з обмеженою відповідальністю „Рембудтех”.

Відповідно до підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті  7 Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов’язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті  такого рішення, зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 вищевказаного Закону бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Виходячи з положень цього ж Закону, сума бюджетного відшкодування не залежна від сплати даного податку до бюджету постачальника.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Приватне підприємство  “Соріус” правомірно, відповідно до чинного податкового законодавства, включило до складу податкового кредиту за травень, червень, липень 2006 року  суми на підставі податкових накладних, виданих  постачальниками товару.

Колегією суддів встановлено, що загальна сума невідшкодованого податку на додану вартість за травень, червень, липень 2006 року, по яким виявлена невідповідність складає 83976,36 грн.

Згідно підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” протягом  30  днів,  наступних   за   днем   отримання податкової  декларації,  податковий  орган проводить документальну невиїзну  перевірку  (камеральну)  заявлених  у  ній   даних.  За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий  орган  зобов'язаний  у  п'ятиденний  термін після закінчення   перевірки   надати   органу  державного  казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Остання податкова декларація з податку на додану вартість подана позивачем 18 серпня 2006, але відповідач не виконав своїх обов’язків та не подав в орган державного казначейства висновку про відшкодування податку на додану вартість  за травень, червень, липень 2006 року на загальну суму 83976,36 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна інстанція прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя залишити без  задоволення.

Постанову господарського суду міста Севастополя від 24 квітня 2007 року у справі № 20-12/024 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді