ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

07.02.07
Справа №9/120-пн-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Секретар судового засідання: Акімова Т.М.

За участю:

представника позивача: не з'явився;

представника відповідача-1: не з'явився;

представника відповідачпа-2: ОСОБА_5 - довіреність
НОМЕР_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Таврійськ Херсонська область

на рішення господарського суду Херсонської області від
15.11.2006р. у справі № 9/120-пн-06

за позовом: Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Каховка
Херсонська область

до відповідача-1: Приватного підприємця ОСОБА_3, м. Нова
Каховка Херсонська область

до відповідача-2: Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Таврійськ Херсонська область

про повернення майна

Суть
спору:

13 березня 2006 року Приватний підприємець ОСОБА_2
звернулась до господарського суду Херсонської області із позовом до
відповідачів - ПП ОСОБА_3 і ПП ОСОБА_1про
спонукання відповідачів повернути майно - кіоск площею 27 кв.м. ( а.с.
2-3). Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст.ст. 16, 387, 1212-1214
Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15 листопада .2006
року у справі №9/120-пн-06 (суддя Ребриста С.В.) позовні вимоги
задоволені;  господарський суд  вирішив: допустити власника - ПП ОСОБА_2 до
приміщення кіоску, зобов'язати відповідача-2 звільнити кіоск та передати його
позивачу, судові витрати покласти на відповідача-1.

Рішення
суду мотивоване наступним. Договір купівлі-продажу від 22.02.2005 року між
позивачем та відповідачем-1  є
нікчемним  у зв'язку з відсутністю
волевиявлення у власника кіоску - ПП ОСОБА_2 на його продаж;  у відповідача-1 ( ПП ОСОБА_3) не було  права продавати спірний кіоск ПП ОСОБА_1 (
відповідачу-2) , суд дійшов   висновку
про безпідставність набуття відповідачем -2 права власності на спірне майно,
тому  він повинен повернути спірний
кіоск  позивачу, виходячи з приписів ст.
ст. 387, 1212,1213,1214 ЦК України.

Не
погоджуючись з рішенням господарського суду Херсонської області,  ПП ОСОБА_3(відповідач-2) звернувся із
апеляційною скаргою.

Апеляційна  скарги прийняті  до
розгляду  та призначені слуханням
на 07.02.2007.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №
288 від 06.02.2007р. справу передано для розгляду у складі головуючого судді:
Антонік С.Г., суддів Шевченко Т.М. (доповідач), Кагітіна Л.П.

ППОСОБА_1   в апеляційній скарзі
вказує, що  господарським судом при  розгляді справи були порушені норми процесуального
та матеріального права: він не був повідомленій про дату, час і місце слухання
справи, рішення прийнято без його участі, у зв'язку з чим він був позбавлений
можливості приймати участі в дослідженні доказів, надавати необхідні матеріали.
Суд не дослідив всі обставина справи, не прийняв до уваги рішення
господарського суду про визнання за
відповідачем - 2 права власності на спірне майно,  безпідставно послався на приписи ст. ст.
387,1212,1213 ЦК України та зробив необґрунтований висновок про незаконність
володіння  ПП ОСОБА_1 кіоском. Вважає, що
господарський суд повинен був застосувати приписи ст. 388 ЦК України. Просить
рішення господарського суду скасувати.

В
судовому засіданні  уповноважений
представник  відповідача-2 підтримав
доводи, викладені в  апеляційній скарзі,
крім того, зазначив, що господарський суд
всі процесуальні документи направляв
за адресою, яка не є  адресою
місця знаходження або реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності,
відповідача-2ОСОБА_1.

Позивач
і відповідач-1 належним чином повідомлені про
місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання не прибули,
письмовий  відзив на апеляційну скаргу не  надали, клопотань або заяв на адресу
суду  не направили.

Крім
того, з матеріалів справи вбачається, що
представник позивача -ПП ОСОБА_2 знайомилась з матеріалами справи,
апеляційної скаргою відповідача-2 та
документами, що додані до  скарги
( а.с. 115)

Справу
розглянуто за приписами ст. 75 ГПК України.

За
згодою представника відповідача-2 судове засідання 07.02.2007р. закінчилось
оголошенням  вступної та резолютивної
частини  постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд
не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення
представника    ППОСОБА_1,  Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з
матеріалів справи, 15 квітня 2005 року між
відповідачами у справі - ППОСОБА_1
( Покупець) та ПП ОСОБА_3 ( Продавець) укладено договір купівлі-продажу
майна, за умовами якого ПП ОСОБА_3 зобов'язався продати Приватному підприємцю
ОСОБА_1. торговельний кіоск площею 27 кв.м., що розташований на території
Новокаховського ринку по АДРЕСА_7. Вартість предмету купівлі-продажу складає,
відповідно до п.2 Договору, 12200,00 грн., яку сплачує покупець у розмірі 100
відсотків в момент підписання договору ( п.3.1 Договору) , а.с. 49-50.

За Актом прийому - передачі  від 15.04.2005 року ППОСОБА_1  прийняв у власність від ПП ОСОБА_3
торгівельний кіоск  площею 27 кв. м.,
розташований  за адресою :АДРЕСА_7,
територія Новокаховського міського ринку . Факт передачі  підтверджується також накладноюНОМЕР_1(а.с.
51,52). Перелічені документи підписані
сторонами за Договором купівлі-продажу - Приватними підприємцями ОСОБА_3
іОСОБА_1 та   скріплені печатками.

Приватний
підприємець ОСОБА_2 (позивач у справі) стверджує, що  торгівельний кіоск площею 27 кв.м. належить
їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2003 року,
за умовами якого вона придбала у власність спірне майно у Приватного
підприємцяОСОБА_4 ( а.с.12). У неї лише були наміри продати спірний кіоск
приватному підприємцю ОСОБА_3 (відповідачу-1), з цього приводу у лютому 2005
року   між нею і відповідачем -1 велись
переговори, вирішувалось питання щодо підготовки проекту договору
купівлі-продажу, до підписання якого вона дозволила ПП ОСОБА_3 зайняти кіоск.
Але невиконання відповідачем-1 обов'язків щодо сплати вартості кіоску  явилось причиною звернення її 23.12.2005 року
з вимогою до ПП ОСОБА_3 про  звільнення
ним приміщення кіоску та повернення ключів від дверних замків (а.с.13).
Невиконання приватним підприємцем ОСОБА_3 вимог про звільнення приміщення  з'явилось підставою для звернення  до господарського суду до відповідачів 1 та 2
із позовом про повернення майна; на час звернення до суду їй стало відомо, що
володіє та користується спірним кіоском ППОСОБА_1.

Господарський суд визнав
законними та задовольнив позовні вимоги ПП ОСОБА_2 Колегія суддів,
дослідивши матеріали справи з врахуванням документів, доданих відповідачем-2 до
апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні
оскаржуваного рішення, дійшла висновку про необхідність його скасування з  огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься  Договір купівлі-продажу майна від 22 лютого
2005 року, відповідно до умов якого ПП ОСОБА_2 продала Приватному підприємцю
ОСОБА_3 торгівельний кіоск площею 27 кв.м,
розташований на території Новокаховського ринку по АДРЕСА_7 , вартістю
11800, 00 грн., які сплачує покупець  в
момент підписання договору. В договорі зазначені необхідні реквізити  сторін, підписи.

Як свідчать
матеріали справи (відзив ПП ОСОБА_3, а.с.30), відповідач -1 стверджує, що   ним був укладений з ПП ОСОБА_2(продавцем)
названий вище договір купівлі-продажу кіоску
від 22.02.2005 р., він  сплатив
позивачу (продавцю) вартість кіоску, визначену в договорі, а  остання
у той же час передала йому ключі від кіоску та документи, на підставі
яких ПП ОСОБА_2 володіла кіоском:
договір купівлі-продажу від 10.08.03., товарну накладну від 10.08.2003
року. До відзиву  додані  завірені копії перелічених  вище документів  (а.с.31-33). Крім того, матеріалами справі
підтверджено, що після 22.02.2005 року ПП ОСОБА_3 користувався спірним кіоском
та 01.03.2005 року  ДП «Новокаховський
ринок»  з ним був укладений Договір
НОМЕР_2 здачі в оперативну оренду основних засобів Споживчого товариства,  за умовами якого приватному підприємцю
ОСОБА_3  передано в оренду земля під
кіоском. Потім він розпорядився належним йому на праві власності кіоском і
продав його Приватному підприємцю ОСОБА_1., уклавши  з ним 15.04.2005 року Договір купівлі-продажу
майна ( а.с.49-50), який  і є власником  кіоску на час розгляду справи у суді.

З зазначених підстав відповідач-1 (ПП ОСОБА_3) заперечує
проти тверджень  ОСОБА_2 щодо
безпідставності  набуття  ним
права на спірний кіоск та
про  вибуття кіоску з володіння
позивача  нібито з  його вини.

Договір купівлі - продажу від 22.02.2005 року не
визнаний  у встановленому законом порядку
недійсним.

Разом з тим, господарський суд при вирішенні спору
дійшов висновку щодо нікчемності правочину купівлі-продажу майна від 22.02.2005
року, обґрунтовуючи тим, що у ПП ОСОБА_2 було відсутнє  волевиявлення на його продаж.

Колегія суддів не
погоджується з таким висновком
господарського суду.

По - перше,  матеріалами справи не підтверджується
відсутність у ПП ОСОБА_2 волевиявлення на укладення   з ПП ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
кіоску.

По - друге,
договір купівлі-продажу майна від 22.02.2005 року є оспорюваним         правочином  з огляду на
наступне:

Виходячи зі
змісту положень ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена
законом, то такий правочин є нікчемним
і визнання його недійсним судом не вимагається. До таких правочинів
відносяться  угода, щодо якої недодержано
вимоги  закону про її нотаріальне
посвідчення (ст.ст. 219,220 ЦК України), правочин, що порушує публічний порядок
(ст.228 ЦК), вчинений недієздатною особою без схвалення опікуном (ст. 226 ЦК)
тощо.  Отже, нікчемним є правочин,
недійсність якого прямо встановлена законом.

Недійсність
зазначеного вище правочину   прямо
не встановлена законом,  тому він не може
бути нікчемним, а якщо його дійсність заперечується однією із сторін, то такий
договір   повинен визнаватися недійсним в
встановленому законом порядку.

Враховуюче
вищевикладене, колегія суддів  вважає, що
господарський суд дійшов необґрунтованого висновку  про нікчемність договору купівлі-продажу від
22.02.2005 року.

Твердження  позивача
ОСОБА_2 про те, що ПП ОСОБА_3 не сплатив їй вартість кіоску, що вона не
підписувала  договір купівлі-продажу від
22.02.2005 року  спростовує ПП ОСОБА_3
Інші докази в підтвердження  доводів
ОСОБА_2, крім її пояснень, в матеріалах справи відсутні.

Не може бути
прийнятим до уваги, як доказ в підтвердження або спростування спірних обставин
справи, висновок експерта (а.с. 79) з наступних причин: у висновку експерта
зазначено « Вирішити питання, виконано
лі підпис на  зворотній сторінки
договору купівлі-продажу майна від 22.02.2005 року у графі «Продавець» не   виявляється можливим».

Кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона
посилається як на обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Враховуюче викладене, колегія суддів дійшла висновку,
що  позивач не  довела ті обставини, на які вона посилається
в позові  в обґрунтування вимог  про витребування  у відповідачів майна, а саме, не довела
безпідставність набуття відповідачем-1
спірного кіоску та відсутність у нього права розпоряджатися ним шліхом
подальшого відчуження.

Що  стосується
позовних  вимог  до відповідача-2 - приватного підприємця
ОСОБА_1(заявника апеляційної скарги), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у
набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо  інше не встановлено договором або законом.

У статті 328 ЦК України зазначено, що право власності
набувається на підставах,  що не
заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена  судом.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла
висновку, що відповідач-2 -
ППОСОБА_1  у спосіб, передбачений
законом, набув право власності на
зазначений вище кіоск. Договір купівлі-продажу  майна від 15 квітня 2005 року, за яким він
придбав у власність спірне майно, не розірвано, не визнано у встановленому
законом порядку недійсним. Незаконність набуття приватним підприємцемОСОБА_1
права власності на кіоск не встановлена судом. Навпаки, рішенням господарського
суду Херсонської області від 01.08.2006 року у справі № 2/214-пн-06 за
ППОСОБА_1 визнано право власності
на  даний кіоск. Рішення суду  є чинним (а.с.127).

Приймаючі рішення про витребування у ПП ОСОБА_1спірного
кіоску, господарський суд  не дослідив
зазначені вище обставини справи (наявність у ПП ОСОБА_1права власності на
спірне майно), не надав їм ніякої оцінки, у зв'язку з чим дійшов
необґрунтованого висновку  щодо наявності
підстав  для задоволення позову, посилаючись
на приписи  ст.ст. 387, 1212, 1213 ЦК
України.

Але, виходячи зі змісту ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

В матеріалах справи не міститься жодного доказу в
підтвердження того, що ППОСОБА_1 безпідставно заволодів спірним кіоском.  Не вказує про це і господарський суд в
рішенні,  задовольняючи позов про
витребування спірного майна  у
відповідача 2 - ППОСОБА_1

Відповідно до приписів ст.ст. 1212,1213, на які
посилається господарський суд в обґрунтування рішення про задоволення позову,
особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, або коли підстава, на
якій воно було набуте, згодом відпала, зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б
підтверджували наявність факту набуття Приватним підприємцемОСОБА_1 права
власності на спірний кіоск без достатньої правової підстави  або
підтвердження того, що підстава,
на якій  спірне майно було набуте
відповідачем-2, відпала на час розгляду справи у суді.

З огляду на вищевикладене, враховуючи невідповідність
висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам
справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до
прийняття  неправильного рішення,  є підставою, згідно зі ст. 104 ГПК України,
для його скасування  та відмови в
задоволенні позову.

Колегія судів також звертає увагу на порушення  господарським судом  норм процесуального права, що також, на думку
колегії, вплинуло на  дослідження судом
всіх обставин справи та прийняття
законного рішення.

Як вбачається за матеріалів справи (а.с. 37),
відповідач-2ОСОБА_1 06.04.2006 року
звернувся до господарського суду з письмовою заявою, в якій зазначив
свою адресу та просив суд направляти всю кореспонденцію на вказану адресу.
Разом з тим,  господарський суд
процесуальні документи (ухвали про відкладення справи, про зупинення, про
поновлення , про призначення справи к слуханню)
направляв за іншою адресою,  у
зв'язку  з чим  відповідач-2
не був належним чином повідомлений про дати слухання справи, рішення
було  прийнято в судовому засіданні за
його відсутністю ( вся кореспонденція поверталась на адресу господарського
суду). Таким чином, відповідач-2 був позбавлений можливості приймати участь в
судових засіданнях та надавати необхідні докази.

З зазначених причин колегія суддів прийняла до уваги
документи, що додано відповідачем-2 до апеляційної  скарги і
не були досліджені судом  першої
інстанції не з вини відповідача-2.

Судові витрати по справі, в тому числі за апеляційною
скаргою,  відповідно до ст.49 ГПК
України, відносяться на позивача.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст.49, 99, 101-105 ГПК України,
апеляційний  господарський  суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Таврійськ
Херсонської області   - задовольнити.

Рішення
господарського суду  Херсонської області
від 15.11.2006р. у справі № 9/120-пн-06- скасувати.

В позові відмовити повністю.

Стягнути
з Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Каховка Херсонської області на користь
Приватного підприємця ОСОБА_1,АДРЕСА_1, 42 грн.50 коп. держмита за розгляд
апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу
наказу доручити господарському суду Херсонської області.

Постанова
оформлена відповідно до ст.84 ГПК
України  09.02.2007р.