ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.07.2007  року                                                            Справа № 18/113

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі :

головуючого судді                     Якушенко Р.Є.

суддів                               Журавльової Л.І.

Перлова Д.Ю.

Склад судової колегії призначено розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 12.04.2007. Розпорядженнями від 21.05.2007 та 18.06.2007 склад судової колегії було змінено.

при секретарі

судового засідання                    Черніковій Я.В.

за участю представників сторін

від позивача                              Колєжук А.С., ліквідатор

від відповідача                    Загребний О.О. –директор

Пухненков М.М., дов. б/н від 18.05.2007

Розглянувши

апеляційну скаргу                    Фермерського господарства „Стимул-777”,

м. Кремінна Луганської області

на рішення

господарського суду           Луганської області

від                                         26.03.2007

у справі                               № 18/113 (суддя Корнієнко В.В.)

за позовом                               Сільськогосподарського виробничого

кооперативу „Діброва”, м. Кремінна

Луганської області

до відповідача                    Фермерського господарства „Стимул-777”,

м. Кремінна Луганської області

про                                         стягнення 273600 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у задоволенні позову Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Діброва” до Фермерського господарства „Стимул-777” відмовлено, на підставі п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України визнано недійсним договір зберігання від 09.11.2004, укладений сторонами у справі, зобов”язано відповідача у 7-денний строк з дня набрання рішенням законної сили повернути позивачу сільськогосподарську техніку згідно переліку (а.с.49-50), стягнуто з відповідача на користь позивача вартість поголів”я корів та молодняку рогатої худоби в сумі 273600 грн., одержаних за договором зберігання від 09.11.2004, витрати на держмито в сумі 1368 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59 грн.

Рішення суду з посиланням на норми статті 215, частини 1 статті 216, частини. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України та п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України мотивоване тим, що договір зберігання від 09.11.2004, на підставі якого позивач заявив позов про відшкодування з відповідача збитків в сумі 104760 грн., заподіяних втратою майна (166 корів), переданого відповідачу на зберігання та спонукання відповідача повернути із зберігання решту майна (134 корови основної групи, трактори та комбайни), від імені обох сторін підписаний Загребним Олександром Олексійовичем, який одночасно був керівником цих обох підприємств, які уклали вказаний договір.

Фермерське господарство „Стимул-777”, відповідач у справі, не погодився з прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у справі № 18/113 скасувати, оскільки воно прийнято при неповному з”ясуванні обставин, що мають значення для справи.

На обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що майно на суму 369475 грн., передане йому позивачем на зберігання, було предметом застави за кредитним договором №509 від 03.04.2002, укладеним між позивачем та акціонерним Товариством „Укрінбанк”. В результаті не виконання позивачем своїх зобов”язань за кредитним договором №509 від 03.04.2002 відповідач, як майновий поручитель, виконав зобов”язання позивача перед АТ „Укрінбанк” на суму 374100 грн. внаслідок чого, до нього перейшли всі права АТ „Укрінбанк” в кредитному зобов”язанні, в тому числі забезпечені заставою. Відповідач вважає, що таким чином він набув право власності на заставлене майно, що знаходилось на його зберіганні за договором від 09.11.2004 та мав право розпоряджатися зазначеним майном за своїм розсудом.

Сільськогосподарський виробничий кооператив „Діброва” (СВК „Діброва”), позивач у справі, з доводами апеляційної  скарги не погодився, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідно до умов пункту 3.4 договору поруки від 08.11.2004 після погашення поручителем зобов”язань, забезпечених порукою, до нього переходять права кредитора в цьому зобов”язанні, а не право власності на заставлене майно.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, позивач, просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 26.03.07 у справі №18/113 без змін.

Заслухавши доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи судова колегія Луганського апеляційного господарського суду

ВСТАНОВИЛА:

09.11.2004 між сторонами за позовом був укладений договір зберігання згідно якому, позивач передав відповідачу на зберігання заставлене майно: поголів’я корів основної групи у кількості 200 голів загальною вагою 70000 кг., загальною вартістю 252000 грн.; молодняк великої рогатої худоби у кількості 100 голів загальною вагою 6000 кг., загальною вартістю 21600 грн.; 8 тракторів МТЗ-80; 7 тракторів Т-150; 6 комбайнів СК “Нива”, 1 комбайн “Дон-1500”, 1 комбайн “Полісся-250”; 7 тракторів ЮМЗ-6; 3 трактори ДТ-75; 3 трактори Т-40 та борону БДТ-7.

Договір зі сторони позивача, Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Діброва”, підписаний головою правління Загребним Олександром Олександровичем, з боку відповідача, Фермерського господарства „Стимул-777”, договір підписаний директором Загребним Олександром Олександровичем, тобто однією і тією ж особою.

Передачу майна на загальну суму 430600 грн. оформлено актом приймання-передачі від 16.02.2005 (а.с. 33-34).

Ухвалою господарського суду Луганської області у справі №20/184б від 24.11.2005 порушено провадження у справі про банкрутство щодо боржника Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Діброва”, позивача у справі.

Постановою суду від 27.07.2006 Сільськогосподарський виробничий кооператив „Діброва” визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено Колєжука Андрія Сергійовича.

При здійсненні ліквідаційної процедури ліквідатор Колєжук А.С. дізнався про факт реалізації відповідачем частини майна, переданого на зберігання відповідачу за договором від 09.11.2004 –поголів”я корів основної групи (66 голів) та молодняку ВРХ.

28.02.2007 позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з відповідача збитків, заподіяних неналежним виконанням умов договору зберігання від 09.11.2004 –реалізацією відповідачем поголів”я корів та молодняку на загальну суму 273600 грн.

Заявою від 15.03.2007 та 26.03.2007 позивач зменшив розмір заявленої до стягнення суми та частково змінив предмет позову заявивши вимоги:

-          про відшкодування з відповідача збитків в сумі 104760 грн., заподіяних втратою майна (166 корів), переданого відповідачу на зберігання за договором від 09.11.2004;

-          про спонукання відповідача повернути 134 корови основної групи, які були передані відповідачу на зберігання за договором від 09.11.2004;

-          про спонукання відповідача повернути трактори та комбайни, передані відповідачу на зберігання за договором від 09.11.2004.

Відповідач письмових заперечень суду не надав.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.03.07 у справі №18/113 у задоволенні позову відмовлено з підстав зазначених вище, визнано недійсним договір зберігання від 09.11.2004, укладений сторонами у справі

Судовою колегією під час апеляційного провадження відповідно до вимог статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України повторно розглянута справа №18/113 в повному обсязі.

Обидві сторони в своїх поясненнях по справі вказують на існування кредитного договору №509 від 03.04.2002, укладеного між Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Діброва” та Акціонерним товариством „Укрінбанк” та вказують, що майно передане відповідачу за договором зберігання від 09.11.2004 було предметом застави у забезпечення кредитного договору №509 від 03.04.2002.

Відповідач вважає, що він як поручитель за кредитним договором №509 від 03.04.2002 виконав зобов”язання за цим договором, а тому до нього перейшли всі права Акціонерного товариства „Укрінбанк” по цьому зобов”язанню, в тому числі й забезпечені заставленим майном, таким чином він набув право власності на заставлене майно.

На обгрунтування своїх доводів відповідач надав суду апеляційної інстанції згідно клопотанню від 09.07.07 документальні підтвердження, які були досліджені судовою колегією.

Відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Надані відповідачем апеляційному суду документальні підтвердження не надавалися суду першої інстанції, неможливість їх подання відповідачем не обгрунтована.

Матеріали справи свідчать, що під час розгляду справи місцевим господарським судом, відповідач письмовий відзив на позов та документальні підтвердження своїх доводів не надав.

Подані відповідачем апеляційному суду докази, підтверджують обставини, що не мають значення для даної справи, оскільки правовідносини між поручителем та боржником за кредитним договором №509 від 03.04.02 не є предметом розгляду даної справи.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 83 господарського кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству;

Предметом даного позову є стягнення збитків в сумі 104760 грн., заподіяних втратою майна (166 корів), переданого відповідачу на зберігання за договором від 09.11.2004 та спонукання відповідача повернути решту майна переданого на зберігання.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що договір зберігання від 09.11.2004, на підставі якого заявлено позовні вимоги, не відповідає вимогам законодавства та визнав його недійсним.

Пунктом 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 1 статті 203 ЦК України передбачає, що зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником  якої  він  одночасно  є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи договір зберігання від 09.11.2004, на підставі якого заявлено позовні вимоги, підписаний з боку обох сторін Загребним О.О., який одночасно був головою правління Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Діброва” та директором Фермерського господарства „Стимул-777”.

В силу приписів статті 238 ЦК України Загребний О.О. не мав права вчиняти правочин між підприємствами, представником яких він був одночасно.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно пояснень відповідача наданих судам першої та апеляційної інстанції поголів”я корів та молодняку, отримане ним за договором зберігання у нього відсутнє та повернути його в натурі неможливо.

За таких обставин апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду про визнання недійсним договору зберігання від 09.11.2004, укладеного між Сільськогосподарським виробничим кооперативом „Діброва” та Фермерським господарством „Стимул-777” та застосування наслідків його недійсності з урахуванням неможливості відповідача повернути частину майна в натурі.

Доводи відповідача про перехід до нього права власності на майно, передане на зберігання за договором від 09.11.2004, внаслідок виконання ним зобов”язань позивача за кредитним договором №509 від 03.04.2002 перед АТ „Укрінбанк” апеляційна інстанція до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є предметом розгляду даної справи. Відносини між майновим поручителем та боржником за кредитним договором регулюються нормами статей 553-559 Цивільного кодексу України і у разі виникнення спірних питань можуть бути розглянуті в окремому позовному провадженні.

На підставі викладеного колегія суддів Луганського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у справі №18/113 прийнято при повному та всебічному дослідженні обставин справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на її заявника –відповідача у справі.

У судовому засіданні оголошені лише вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний  господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства „Стимул 777” на рішення господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у справі №18/113 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 26.03.2007 у справ №18/113 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у місячний строк через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                   Р.Є. Якушенко

Суддя                                                                      Л.І. Журавльова

Суддя                                                                       Д.Ю. Перлов