СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

10 вересня 2007 року
Справа № 2-14/5368-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Заплава Л.М.,

Маслової З.Д.,

за участю представників сторін:

боржника: не з'явився, міське виробниче управління житлово-комунального господарства міста Армянська,

об'єкту оскарження: не з'явився, Державна виконавча служба у місті Армянск,

стягувача: не з'явився, Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян,

розглянувши апеляційну скаргу міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська на ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Курапова З.І.) від  26 червня 2007 року у справі №2-14/5368-2007

за  скаргою міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська (мкрн. ім. Васильєва, 2,Армянськ, Красноперекопський р-н,96012)

на дії Державної виконавчої служби у місті Армянск (вул. Сімферопольська, 25,Армянськ, Красноперекопський район, Автономна Рес,п96012)

стягувач: Територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерівта одиноких непрацездатних громадян (вул. Шкільна, 55-А,Армянськ,96012)

ВСТАНОВИВ:

Міське виробниче управління житлово-комунального господарства міста Армянська звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим зі скаргою на дії Державної виконавчої служби в місті Армянськ.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 червня 2007 року  (суддя Курапова З.І.) у справі № 2-14/5368-2007 у задоволенні скарги відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що чинним законодавством передбачено стягнення грошів з боржника лише у межах суми стягнення за виконавчими документами. Для стягнення грошів з інших рахунків боржника, ніж зазначено у рішенні суду необхідна ухвала суду з цього приводу.

Не погодившись з ухвалою суду, боржник, Терріторіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, подав апеляційну скаргу  та клопотання про відновлення строку її подання.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на Закон України „Про виконавче провадження”, відповідно до статті 5 якого  державний виконавець зобов’язаний вживати заходів примусового виконання   рішень,   встановлених   цим   Законом,  неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема,  на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту  в  порядку,  встановленому  цим Законом накладати арешт на грошові  кошти  та  інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які  знаходяться  на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних   установах,  на  рахунки  в  цінних  паперах,  а  також опечатувати  каси,  приміщення  і місця зберігання грошей.

Так, на думку заявника апеляційної скарги, скасовуючи арешт, державний виконавець перешкоджає  виконанню рішення суду.

З відзиву  відповідача на апеляційну скаргу слідує, що він не згоден з її доводами, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Розпорядженнями керівництва суду з поважних причин змінювався склад колегії суддів, яка остаточно була визначена: головуючий суддя Котлярова О.Л., судді Заплава Л.М., Маслова З.Д..

Представники сторін не скористались наданим правом на участь у судовому засіданні, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Враховуючи викладене, а також те, що  у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, явка у судове засідання це право, а не обов’язок, судова колегія ухвалила розглянути справу без участі нез’явившихся   учасників процесу за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія встановила наступне.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 05 травня 2006 року у справі № 2-3/6384-2005 з Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та інвалідів на користь Міського виробничого управління  житлово-комунального господарства стягнуто  22741,19 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 17 травня 2006 року у справі № 2-5/7852-2005 з Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та інвалідів на користь Міського виробничого управління  житлово-комунального господарства стягнуто  2233, 24 грн. заборгованості та 165, 24 грн. пені.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 30 жовтня 2006 року у справі № 2-9/15313-2006 з Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та інвалідів на користь Міського виробничого управління  житлово-комунального господарства стягнута заборгованість у розмірі  317, 16 грн., а також 9, 51 грн. річних, держмито в сумі 118 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн..

У вказаних рішеннях був зазначений рахунок боржника, з якого підлягають відрахуванню грошові кошти: 0254 у відділенні ПІБ м. Армянська, МФО 324407, ЗКПО 2760084.

Постановою Державної виконавчої служби у місті Армянськ  від 13 лютого 2007 року при виконанні зведеного виконавчого провадження був накладений арешт у розмірі  100 % на грошові кошти Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та інвалідів, яки знаходяться на 11 рахунках боржника.

Постановою від 07 березня 2007 року Державною виконавчою службою у місті Армянськ відмінено  постанову про накладення арешту від 13 лютого 2007 року з тих підстав, що рахунки вказані у постанові  від 13 лютого 2007 року мають цільове  призначення та відрахування з них коштів буде бюджетним порушенням.

Відповідно до статті 5 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець зобов’язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

При здійсненні виконавчого провадження державний виконавець має право у тому числі накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах (абзац 7 частини 3 статті 5 Закону України „Про виконавче провадження”).

Згідно зі статтею 7 цього закону  державний виконавець зобов’язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження та без його розпорядження на підставі рішення суду.

Згідно зі статтею 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Частиною 2 статті 50 Закону України „Про виконавче провадження” передбачено, що стягнення за виконавчим документом в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності,  в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.  За наявності даних про кошти на інші цінності боржника, що знаходять на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

Дійсно,  як вказує апелянт, Закон України „Про виконавче провадження” не розділяє кошти  на бюджетні та інші, однак і не містить посилань на  звернення стягнення на кошти, що знаходяться в органах державного казначейства, які не відносяться ні до установ банків, ні до кредитних організації.

Апеляційна інстанція вважає, що у даному разі судом першої інстанції правильно застосовані норми Бюджетного кодексу України, який регулює  відносини,   що виникають у процесі складання,  розгляду,  затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання,  а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Бюджет  -  план  формування  та  використання   фінансових ресурсів  для  забезпечення  завдань  і функцій,  які здійснюються органами державної влади,  органами  влади  Автономної  Республіки Крим  та  органами  місцевого  самоврядування  протягом бюджетного періоду.

Бюджетна  класифікація - єдине систематизоване згрупування доходів,  видатків (в  тому  числі  кредитування  за  вирахуванням погашення)   та   фінансування  бюджету  за  ознаками  економічної сутності,  функціональної діяльності,  організаційного  устрою  та іншими ознаками відповідно до законодавства України та міжнародних стандартів. Вона відповідно до статті 8 Бюджетно кодексу України застосовується для здійснення контролю за фінансовою діяльністю органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших розпорядників бюджетних коштів, проведення необхідного аналізу в розрізі доходів, а також організаційних, функціональних та економічних категорій видатків, забезпечення загальнодержавної і міжнародної порівнянності бюджетних показників. Бюджетна класифікація має такі складові частини: класифікація доходів бюджету; класифікація видатків (в тому числі кредитування за вирахуванням погашення) бюджету; класифікація фінансування бюджету; класифікація боргу.

Згідно зі частиною 2 статті 12 Бюджетного кодексу України, борг класифікується за типом кредитора та за типом боргового зобов'язання. Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення (частина 1 статті 23 Бюджетного кодексу України).

Державне казначейство в м. Армянськ, яке обслуговує рахунки  скаржника, при здійсненні зарахування чи списання яких-небудь коштів з реєстраційних рахунків керується наказом Державного казначейства України від 5 жовтня 2001 року № 175 “Про затвердження порядку примусового списання (стягнення) коштів з рахунків установ, організацій, відкритих в органах Державного казначейства”, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 грудня 2001 року за № 1001/6192.

Пунктом 3.6. вказаного Порядку встановлено, що примусове списання (стягнення) коштів здійснюється за тим самим кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким би здійснювався платіж, якщо б оплата була проведена не примусово. Витрати, пов'язані із врегулюванням господарського спору, санкцій за іншими видатками стягуються за кодом 1139 "Оплата інших послуг та інші видатки", у разі відсутності у затвердженому кошторисі доходів та видатків установи зазначеного коду - за тим самим кодом, що й саме списання.

Пункт 4.6. вказаного Порядку передбачає, що для забезпечення виконання ухвали суду, постанови слідчого, постанови державного виконавця на час накладення арешту орган Державного казначейства відкриває клієнту на тому самому балансовому рахунку, що й рахунок, на який накладено арешт, окремий аналітичний рахунок.

У разі недостатності коштів на рахунку для виконання ухвали суду, постанови слідчого, постанови державного виконавця орган Державного казначейства перераховує наявну на цьому рахунку суму коштів на аналітичний рахунок, обліковує ухвалу суду, постанову слідчого, постанову державного виконавця на відповідному позабалансовому рахунку та не пізніше наступного робочого дня письмово повідомляє суд (слідчого, державного виконавця) про недостатність коштів з метою прийняття ним відповідного рішення. У разі відсутності коштів на рахунку для виконання ухвали суду, постанови слідчого, постанови державного виконавця орган Державного казначейства бере на облік ухвалу суду, постанову слідчого, постанову державного виконавця на відповідний позабалансовий рахунок та не пізніше наступного робочого дня письмово повідомляє суд (слідчого, державного виконавця) про відсутність коштів з метою прийняття ним відповідного рішення. При цьому в разі надходження коштів на відповідну мету на рахунок відповідача здійснюється їх накопичення на аналітичному рахунку до остаточного вирішення цього питання судом, звільнення з-під арешту або накопичення суми, зазначеної в ухвалі суду, постанові слідчого, постанові державного виконавця (пункт 4.8. Порядку).

Враховуючи викладене, апеляційна інстанція дійшла до висновку, що апеляційна скарга не обґрунтована, тому задоволенню не підлягає, ухвала судом першої інстанції прийнята при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, при повному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, інших підстав для скасування (зміни) ухвали суду не має.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 статті 103,  статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу міського виробничого управління житлово-комунального господарства міста Армянська залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 26  червня 2007 року у справі № 2-14/5368-2007  залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.Л. Котлярова

Судді                                                                                Л.М. Заплава

З.Д. Маслова