ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.08.2007
Справа №2-23/455-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Іщенко Г.М.,

секретаря судового засідання Ємєнджієвої А.М., розглянувши за участю представників

від позивача – Козлович С.М. - представник, дов. від 26.01.2007р.,

від відповідача – Євсікова О.В. - старший державний податковий ревізор-інспектор відділу супроводження справ у судах юридичного управління Державної податкової адміністрації в АР Крим, дов. від 01.02.2007р. №1381/10/10-0, Притулено Є.С. - старший державний податковий інспектор юридичного відділу, дов. від 01.08.2007р. №10816/10/10-0, Редько І.Є. - заступник начальника Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим, дов. від 11.07.2007р.    №10067/10/10-0, Суглобова О.М. - заступник начальника відділу з взаємодії з структурними підрозділами Державної податкової адміністрації в АР Крим, дов. від 03.03.2007р. №10742/10/10-0,

за участю прокурора  Кулібаби С.Є.,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Керченський рибокомбінат», (98307, АР Крим, м. Керч, вул. Целимберна, 8),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим, (98300, АР Крим, м. Керч, вул.Борзенко,40),

про скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в :

Відкрите акціонерне товариство «Керченський рибокомбінат» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Керчі АВР Крим про скасування  податкового повідомлення-рішення №/0 від 14.11.2006р. про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  1297258,00грн., у тому числі: основний платіж – 648629,00грн., штрафні санкції – 648629грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником в розумінні розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.05.1999р. № 391-р та в силу пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» користується спеціальним режимом оподаткування, а саме має пільги з оплати податку на додану вартість. Крім того, позивач також посилається на рішенням арбітражного суду м. Севастополя від 05.05.2000р. залишеного без змін постановою Вищого арбітражного суду України від 19.01.2001р., яким визнано недійсним рішення Державної податкової інспекції  в Гагарінському районі м. Севастополя про стягнення з ТОВ ТВКФ «Морський колокол» 86207,00грн. донарахованого податку на додану вартість та фінансових санкцій у вигляді штрафу в однократному розмірі донарахованої суми 86207,00грн., а також 13917,03 грн. пені.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою для донарахування податкових зобов’язань з податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій підприємству став акт перевірки з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість, якою встановлено заниження позивачем податку на додану вартість в розмірі 648629,00грн. При цьому відповідач вказує, що пункт 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», передбачає звільнення від сплати до бюджету сум податку на додану вартість за операціями по постачанню товарів (робіт, послуг) власного виробництва, а згідно до статті 1 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» – виробництво – це діяльність, пов’язана з випуском продукції, яка включає всі стадії технологічного процесу, в тому числі пов’язані із біологічними процесами вирощування продукції (рибоводство), а позивач не є виробником сільськогосподарської продукції, оскільки риба в даному випадку не є продуктом власного виробництва. Позаяк, Відкрите акціонерне товариство «Керченський рибокомбінат» у перевіряємий період займалося лише риболовством та реалізацією рибної продукції (без повного виробничого циклу), то підстави для використання пільг, передбачених статтею 11 Закону України «Про податок на додану вартість»  були відсутні.

22.01.2007р. від позивача до господарського суду АР Крим надійшло клопотання про повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке судом задоволено.

12.03.2007р. від позивача до господарського суду АР Крим надійшла заява про відмову від клопотання про повне фіксування судового засідання, як помилково наданого, яке в судовому засіданні 13.03.2007р. судом задоволено, (аркуші справи 53, 94).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 13.03.2007р. провадження у  справі зупинено до надання Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим відомостей щодо відповідей на запити.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. ухвалу господарського суду АР Крим від  13.03.2007р. скасовано.

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд вважає що, позов  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь  у процесі прийняття рішення.

Як свідчать матеріали справи, Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим проведено документальну перевірку Відкритого акціонерного товариства «Керченський рибокомбінат» за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006р., про що складений акт перевірки від  10.08.2006р. №249/23-1/19185321.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення -рішення від 14.11.2006р. №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 1297258,00грн., у тому числі: основний платіж - 648629,00грн., штрафні санкції – 648629,00грн., (аркуш справи 8).

Визначення спірних податкових зобов’язань відповідачем пов’язується з наступним.

Відповідно до акту перевірки та письмових пояснень відповідача, підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість в сумі  648629,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 648629,00грн. стали порушення з боку позивача, зокрема необґрунтованість користування пільги з податку на додану вартість у періоді з 01.01.2005р. по 31.03.2006р. Сума податку на додану вартість несплаченого в бюджет склала за  2005р. - 510408,00грн., за 1 квартал 2006р. - 138221,00грн.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002р. №429, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з акту перевірки, на суб’єктів господарювання які використовуючи внутрішні водойми або морські простори, вироблюють операції, які зв’язані з риборозведенням та вирощування риби, виловом з послідуючою  операцією  по її переробці, можуть поширюватися  норми спеціального режиму оподаткування, визначеного пунктом 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», при умові, що сума, яка отримана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий рік складає не менш 50% загальної суми валового доходу підприємства.

Відповідач зазначає, що Відкрите акціонерне товариство «Керченський рибокомбінат» згідно реєстрації по КВЕД є сільськогосподарським підприємством з кодом 05.1.1 і згідно даних бухгалтерського обліку, операції з реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва перевищує 75% від загальної суми валового доходу. За даними показниками підприємство є сільськогосподарським виробником, однак, у господарської діяльності  операції по виробництву рибної продукції, зв’язаної з біологічними процесами її вирощування не здійснювало, у зв’язку з чим на нього не поширюються вимоги пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до статей 43, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами  господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів  в одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі вільного  вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не  суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської  діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються, (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 25 Закону України «Про тваринній світ», рибальством вважається добування риби та водних безхребетних

Згідно постанові Кабінету Міністрів України від 28.09.1996р. №1192 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення рибного господарства та здійснення риболовства» встановлено, що промислове рибальство – вид спеціального використання водних живих ресурсів, які находяться у стані природної свободи, шляхом їх  вилучення (вилову, добичі, збору) із природного середовища з метою задоволення нужд населення та народного господарства.

Відповідач не прийняв до уваги, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.1999р. №391-р  передбачено, що центральним та місцевим органам виконавчої влади у взаємовідносинах з рибницькими та рибальськими, включаючи риболовецькі господарствами, що займаються риборозведенням, вирощування товарної риби, виловом, переробкою та збутом власної рибо продукції (незалежно від організаційно-правових форм) виходити з того, що ці підприємства є  сільськогосподарськими товаровиробниками.

Отже, зі змісту зазначеного розпорядження слідує, що під визначення сільськогосподарських товаровиробників підпадають риболовецькі господарства, які не займаються, зокрема, риборозведенням чи вирощуванням товарної риби.

Тобто, до категорії сільськогосподарських товаровиробників віднесені також і риболовецькі господарства, діяльність яких згідно законодавству складає у вилові риби та її переробки.

Суд приходить до висновку, що діяльність риболовецьких господарств обмежується виловом риби та її переробкою, і не передбачає риборозведення та вирощування товарної риби. Отже,  відсутні підстави для встановлення вимог до риболовецьких господарств про те, що вони для отримання статусу сільськогосподарського товаровиробника займалися вирощуванням товарної риби.

Суд не бере до уваги доводи Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим про те, що оскільки Відкрите акціонерне товариство «Керченський рибокомбінат» в перевіряємому періоді займалося тільки риболовством та реалізацією рибної продукції (без повного виробничого циклу), то воно не мало підстав користування пільгою відповідно до пункту 11.29 статті 11 закону України «Про податок на додану вартість»  через наступне.

Згідно зі статтею 19, статтею  67  Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути  примушений робити те, що не передбачено  законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов’язаний сплачувати податки та збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Діюче законодавство України, зокрема, і  пункт 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» не містить вимог про обов’язкове вирощування сільськогосподарської продукції.

Вимоги Закону сводяться лише к тому, що продукція повинна бути власного виробництва, а не придбана на стороні. Позивач не здійснював операцій з купівлі-продажу риби та рибної продукції, а також операцій з переробки придбаної риби.

Крім того, позивачем здійснюються роботи з відтворення рибних та інших водних живих ресурсів, що підтверджується договором про меліоративні роботи по очищенню каналу та гирла Молочного лиману, актом про виконання робіт з відтворення водних живих ресурсів та робіт природоохоронного призначення за попередній період від 31.03.2006р., платіжним дорученням №792 від 30.06.2006р.

Таким чином, на Відкрите акціонерне товариство «Керченський рибокомбінат» поширюються вимоги пункту 11.29 статті 11 закону України «Про податок на додану вартість».

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх доказів.

Крім того,  згідно  з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове зобов’язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2  статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового зобов’язання, з якого сплачуються штрафні санкції. На момент винесення рішення про застосування штрафних санкцій у сумі 648629,00грн. податкове зобов’язання не було узгодженим.

Більш того, спірним податковим повідомленням-рішення від 14.11.2006р. №/0 до позивача додатково застосовані фінансові санкції на підставі підпункту 17.1.6 статті 17 вищевказаного Закону .

Згідно підпункту 17.1.6. статті 17 Закону України №2181, у разі коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, що призводить до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах, такий платник податків додатково до штрафів, визначених цим пунктом, за наявності підстав для їх накладення сплачує штраф у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми недоплати, але не менше ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

На підставі вказаної норми, до платників податків застосовуються санкції передбачені вказаним пунктом лише у разі коли платника податків (посадову особу платника податків) засуджено за скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків, або якщо платник податків декларує переоцінені або недооцінені об'єкти оподаткування, і при цьому саме ці порушення призводять до заниження податкового зобов'язання у великих розмірах.

Проте в акті перевірки не зазначено про факт переоцінки або недооцінки об'єктів оподаткування  або скоєння злочину щодо ухилення від сплати податків.

Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій у сумі 648629,00грн. згідно спірному податковому повідомленні-рішенні є неправомірним.

Суд приходить до висновку, що визначення Відкритому акціонерному товариству «Керченський рибокомбінат» податкових зобов’язань з податку на додану вартість в сумі 1297258,00грн. згідно спірному податковому повідомленню-рішенню є неправомірним і висновки акту перевірки згідно з частиною  2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки від 10.08.2006р.№249/23-1/19185321,  як доказ встановлених фактів порушення позивачем вимог пункту 11.29 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість».

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки від 10.08.2006р. № 249/23-1/19185321 є джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення.

Відповідач не надав докази, що спростовують доводи позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,  їх  посадові особи зобов’язані  діяти лише на підставі, в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно статті 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадові   особи   органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів  України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної   податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Таким чином, невірне застосування відповідачем норм матеріального права спричинило прийняття неправильного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та  Законами України.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови оголошено в судовому засіданні 06 серпня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 13 серпня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим №/0 від 14.11.2006р.про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 1297258.00грн., у тому числі: основний платіж – 648629,00грн., штрафні санкції - 648629,00грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Керченський рибокомбінат», (98307, АР Крим, м. Керч, вул. Целімберна, 8, рахунок 7001 в КФ КРУ ЗАТ КБ Приватбанк, м. Сімферополь, МФО 384436, ЗКПО 19185321) 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.