ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2007 р.
Справа № 46/302-А

За позовом
Відкритого акціонерного товариства “Квазар”

До
Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

Про
визнання недійсними податкового повідомлення-рішення

Суддя Шабунін С.В.

Секретар судового засідання Бушеленко О.В.

Представники:

Від позивача
Сидоренко В.А. —представник за довіреністю від 19.05.2006 р. № 85/Д, Ягодкіна О.А. —представник за довіреністю від 19.06.2007 р. № 19.06.2007 р. № 139/Д, Зінько О.П. —представник за довіреністю від 19.06.2007 р. № 19.06.2007 р. № 138/Д

Від відповідача
Сименюк І.Ю. —представник за довіреністю від 27.12.2006 р. № 10133/9/10

27.08.2007 р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачем заявлено до Господарського суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства вимоги про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення відповідача від 27.04.2007 р. № /0, яким товариству визначену до сплати суму податкового зобов’язання з податку на прибуток приватний підприємств у розмірі 166 779,00 грн. (135 000 грн. основне зобов’язання та 31 779,00 грн. штрафні (фінансові) санкції).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 46/302-А відповідно до правил Кодексу адміністративного судочинства України та призначено справу до судового розгляду на 20.06.2007 р., витребувано від сторін адміністративного процесу документи та докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні, призначеному на 20.06.2007 р. представник відповідача заявив письмове клопотання про витребування від позивача доказів. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача (ухвала в матеріалах справи).

Надалі представники сторін заявили суду сумісне клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, мотивоване необхідністю належної підготовки до судового розгляду справи по суті та потребою вивчення додаткових документів, що були подані в судовому засіданні, котрі можуть мати значення для правильного вирішення спору, що було задоволено судом, за наслідками чого провадження у справі було зупинено до 27.08.2007 р.

Під час судового розгляду справи представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Як вбачається з позовної заяви, письмових та усних пояснень представників позивача, Відкрите акціонерне товариство “Квазар” вважає безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права України спірне податкове повідомлення-рішення, оскільки підприємством не порушувалося чинне податкове законодавство, а тому, у відповідача відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що ним правомірно визначено балансовий прибуток від здійснення операцій з корпоративними правами (акцій первинної емісії, емітованих Акціонерним товариством закритого типу “Пансіонат “Веселий”), а саме: до складу валового доходу підприємства за дев’ять місяців 2006 року включено різницю між доходами, отриманими від реалізації корпоративних прав в сумі 1 290 000,00 грн. та вартістю корпоративних прав у розмірі 645 000,00 грн. На думку позивача, факт оплати акцій первинної емісії, докази чого вимагає відповідач, не потребує доказування за умови наявності відповідного сертифікату.

Представник відповідача, під час розгляду спору по суті, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, аналогічним доводам, вміщеним в акті перевірки Відкритого акціонерного товариства “Квазар”. Мотиви невизнання заявлених вимог полягають у безпідставності віднесення позивачем до витрат по операціям з цінними паперами 540 000,00 грн., зважаючи на непідтвердженість підприємством факту понесення витрат з придбання корпоративних прав Акціонерного товариства закритого типу “Пансіонат “Веселий” при первинній емісії його акцій (договорів купівлі-продажу акцій, акт прийому-передач, виписки банку про перерахування коштів тощо).

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у подільському районі міста Києва було проведено виїзну планову комплексу документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2005 р. по 30.09.2006 р.

За наслідками перевірки було складено акт № 61/23-704/14314038 від 18.04.2007 р., в якому відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 7.6 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження скоригованого валового доходу на суму 540 000,00 грн. та заниження податку на прибуток на 135 000,00 грн. за дев’ять місяців 2006 року.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 28.04.2007 р. № /0 про донарахування позивачеві податкового зобов’язання по сплаті податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 135 000,00 грн. за основним платежем та 31 779,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, всього на суму 166 779,00 грн.

Як стверджується рішенням загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства закритого типу “Пансіонат “Веселий” (надалі —Пансіонат) про внесення змін до статуту Пансіонату, затвердженим 01.12.1995 р. № 11 позивач виступав одним із засновників вказаної юридичної особи.

Відповідно до п. 5.2 статуту Пансіонату сума внеску позивача до статутного фонду Пансіонату становила 570 000,00 грн. та складала 114 простих іменних акцій, номінальною вартістю 5 000,00 грн. кожна.

Актом перевірки від 18.04.2007 р. встановлено, що частина акцій у кількості 21 одиниця, придбано позивачем у Акціонерного товариства закритого типу  “Квазар–Мікро”, згідно з договором купівлі-продажу від 26.10.2004 р. № 428-В, актом прийому-передачі цінних паперів від 15.07.2005 р. на загальну суму 105 000,00 грн. Акції в кількості 108 одиниць, відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача станом на 01.10.2005 р., рахуються як внесок в статутний фонд емітента акцій по рахунку 14 “довгострокові фінансові інвестиції”.

25.09.2006 р. позивачем укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю “Дисконт-2000” договір купівлі-продажу цінних паперів № Е 15/06-436/Д, а саме: простих іменних акцій Акціонерного товариства закритого типу “Пансіонат “Веселий” номінальною вартістю 5 000,00 грн. в кількості 129 шт. по ціні 10 000,00 грн. на загальну суму 1 290 000,00 грн. Факт передачі акцій підтверджено актом прийому-передачі цінних паперів від 28.09.2006 р.

Як вбачається з акту перевірки від 18.04.2007 р. згідно з додатком К3 до декларації з податку на прибуток підприємства від 09.02.2006 р. № 182229 позивачем  задекларовані доходи від операцій з цінними паперами в сумі 1 290 000,00 грн. та витрати в сумі 645 000,00 грн. Прибуток від операцій з цінними паперами, задекларований в декларації з податку на прибуток підприємства від 09.02.0206 р. № 182229 складає 645 000,00 грн.

Оскільки під час перевірки позивачем не надано договору купівлі-продажу акцій первинної емісії Пансіонату, актів про їх прийом-передачу та виписки банку, що підтверджують перерахування коштів, відповідач дійшов висновку про неправомірність віднесення позивачем до валових витрат 570 000,00 грн., витрачених позивачем на оплату первинної емісії акцій Пансіонату, що призвело до заниження скоригованого валового доходу на суму 540 000,00 грн. при подальшій їх реалізації у 2006 році.

Вивчивши всі суттєві моменти спірних правовідносин, суд вважає висновки та посилання відповідача, котрі лягли в основу спірного податкового повідомлення-рішення такими, що суперечать чинному законодавству, з огляду на наступне:

Згідно з п. 1.1 статуту Пансіонату дана юридична особа заснована відповідно до діючого законодавства України.

Статтею 25 Закону України “Про господарські товариства” від 19.09.1991 р. № 1576-ХІІ визначено два види акціонерних товариств, а саме: відкрите акціонерне товариство, акції якого можуть розповсюджуватися шляхом відкритої підписки та купівлі-продажу на біржах та закрите акціонерне товариство, акції якого розподіляються між засновниками і не можуть розповсюджуватися шляхом підписки, купуватися та продаватися на біржі.

У ч. 4 ст. 26 вказаного закону закріплено, що для створення акціонерного товариства засновники повинні зробити повідомлення про намір створити акціонерне товариство, здійснити підписку на акції, провести установчі збори і державну реєстрацію акціонерного товариства. Акціонерне товариство, не пізніше ніж через шість місяців після реєстрації випуску акцій, зобов'язано видати акції (сертифікати акцій) своїм акціонерам (ч. 2 ст. 27).

Як встановлено судом, набуття позивачем права власності на прості іменні акції Пансіонату було обумовлено його статусом засновника даного акціонерного товариства закритого типу.

Відповідно до  ч. 1 ст. 27 Закону України “Про господарські товариства” акції купуються учасниками при створенні акціонерного товариства на підставі договору з його засновниками, а при додатковому випуску акцій у зв'язку із збільшенням статутного (складеного) капіталу - з товариством.

Аналіз вимог чинного законодавства, що регулює порядок створення та діяльності акціонерних товариств, дає підстави вести мову про те, що первинна емісія є невід’ємною особливістю процедури становлення закритого акціонерного товариства.

Оскільки у спірних правовідносинах позивач виступає засновником Пансіонату, вести мову про обов’язкову наявність договору купівлі-продажу його акцій видається недоцільним, адже Відкрите акціонерне товариство “Квазар” набуло акції Пансіонату, ставши його засновником, внаслідок збільшення статутного фонду, а не завдяки купівлі-продажу акцій, котра дозволяє стати лише учасником.  При цьому, необхідно розуміти різницю між засновником господарського товариства та його учасником та підстави набуття відповідного статусу.

Згідно з ст. 22 Закону України “Про господарські товариства” емітент має право на випуск акцій, облігацій підприємств з моменту реєстрації цього випуску у Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку. Емітент зобов'язаний подати органу, що реєструє випуск цінних паперів інформацію про випуск цінних паперів, баланс та довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою).

Відповідно до розділу 1 Положення про порядок реєстрації випуску акцій закритими акціонерними товариствами (07-06/98), затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.02.1998 р. № 41, чинного на час емісії акцій Пансіонату, реєстрація випуску акцій здійснюється Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку або її територіальними органами відповідно до повноважень, визначених рішеннями Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Відповідальність за достовірність даних, наведених в документах, що подаються реєструвальному органу для реєстрації випуску акцій, несуть особи, які засвідчили документи, що подані до реєструвального органу, своїми підписами та печатками.

Підставою для друкування бланків сертифікатів акцій, що випускаються в документарній формі є свідоцтво, яке видається  емітенту після реєстрації випуску акцій (п. 7 Положення № 41 від 12.02.1998 р.)

Пунктом 4 Положення № 41 від 12.02.1998 р. передбачається, що для реєстрації випуску акцій акціонерне товариство подає до реєструвального органу, серед іншого,  рішення про випуск акцій, що оформлено протоколом відповідно до вимог ст. 6 Закону України “Про цінні папери і фондову біржу”, який обов’язково повинен містити інформацію про строк і порядок переплати акцій та їх оплати.

При цьому, підставами для відмови у реєстрації випуску акцій є невідповідність поданих документів чинному законодавству та вимогам, встановленим Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку, відсутність будь-якого з документів, зазначених у п. 5 цього Положення, умови випуску цінних паперів не відповідають чинному законодавству та нормативним актам Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Виявлення факту порушення емітентом чинного законодавства з питань, що віднесені до компетенції Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, також може бути підставою для відмови у реєстрації випуску акцій.

Дотримання правомірності процедури та правильності порядку випуску акцій Пансіонату стверджується приєднаною до матеріалів справи копією сертифікату іменних акцій серії А № 14 (код випуску цінного паперу UA ) на ім’я Відкритого акціонерного товариства “Квазар”, що не було враховано відповідачем під час проведення перевірки підприємства позивача.

Тобто, в разі неоплати акцій первинної емісії, реєстрація їх випуску та наявність сертифікату була б неможливою.

Встановленими обставинами спростовуються твердження відповідача про необхідність пред’явлення до перевірки виписок банку, які підтверджують перерахування коштів за придбані позивачем акції.

При розгляді даного спору слід зауважити, що витребування відповідачем від позивача документів на підтвердження сплати Відкритим акціонерним товариством “Квазар” вартості акцій Акціонерного товариства закритого типу “Пансіонат “Веселий”, засновником якого воно виступило, фактично ставиться під сумнів законність проведеної емісії та правомірність реєстрації впуску акцій, що не входить до компетенції податкового органу.

Корпоративними правами, згідно з п. 1.8 ст. 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР зі змінами та доповненнями, є право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах.

Виходячи з вказаної норми, право власності позивача на частку в статутному фонді Пансіонату, є його корпоративним правом.

Відповідно до п. 7.6.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” платник податку веде окремий податковий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами участі, іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю та сертифікатами фондів операцій з нерухомістю) і деривативами у розрізі окремих видів цінних паперів, а також фондових та товарних деривативів. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або деривативами такого ж виду майбутніх звітних періодів у порядку, визначеному статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу кожного з окремих видів цінних паперів, а також деривативів, отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або деривативів такого ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами чи деривативами такого ж, виду минулих періодів), прибуток включається до складу валових доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

У п.п 7.6.3 п. 7.6 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” під терміном “витрати” розуміється сума коштів або вартість майна, сплачена (нарахована) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості.

В даному випадку, обов’язково слід враховувати розподіл між обліком цінних паперів та корпоративних прав, разом з якими обліковуються акції, закріплений в п.п. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. На цій підставі слід вважати, що п. 7.6.3 вказаної статті стосується лише визнання витрат при придбанні саме цінних паперів, а не корпоративних прав, оскільки набуття корпоративних прав у вигляді акцій у продавця цінних паперів під час первинної емісії унеможливлено та не передбачено законом.

Згідно з п.п 7.6.5 п. 7.6 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” норми цього пункту поширюються також на визначення балансових збитків або прибутків, отриманих платником податку від операцій з корпоративними правами, що виражені в інших, ніж цінні папери, формах.

На підставі викладеного, суд вважає правомірним застосування позивачем даної норми законодавства за наслідками відчуження підприємством корпоративних прав Пансіонату у 2006 році та визначення балансового прибутку від операцій з корпоративними правами, виражених в іншій, ніж цінні папери формах і, відповідно, включення до складу валових доходів з метою оподаткування. Таким чином, неврахування відповідачем, при перевірці правильності визначення валового доходу підприємства за спірний період коштів в розмірі 570 000,00 грн., витрачених позивачем на оплату первинної емісії акцій Пансіонату, видається неправомірним.

У відповідності до ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено обґрунтованості своїх заперечень, що були спростовані в процесі розгляду справи.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, шляхом визнання недійсним спірного податкового повідомлення-рішення, зважаючи на те, що  ст.ст. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може містити вимоги про визнання рішення суб’єкта владних повноважень нечинним, а суд приймає відповідне рішення. Водночас ч. 4 ст. 105, абз. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може містити, крім визначених частиною третьою цієї статті, інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Можливість захисту прав та законних інтересів суб'єктів господарювання шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади передбачена ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України. З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги норми п. 6 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права повністю відповідає нормам чинного законодавства.

Виходячи з вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевих та перехідних положеннями Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у сумі 3,40 грн. підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі  м. Києва від 28.04.2007 р. № /0.

3.          Стягнути державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства “Квазар” (04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, ідентифікаційний код 14314038) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору (державного мита).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
С.В. Шабунін

Дата виготовлення в повному обсязі: 21.09.2007 р.

24.08.2007р.
м.Київ
№ 46/302-А

----