ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

30.07.2007
Справа №2-29/7552-2007

За позовом – Колективного підприємства «Садко» (м. Джанкой, вул.Калініна,18);

До відповідача – Джанкойської міської ради (м.Джанкой, вул.К.Маркса,15).

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –

Джанкойське МБРТІ (м.Джанкой, вул.Калініна,29).

Про визнання права власності.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Єльцов А.М. – представник, довіреність від 16.06.07р. б/н., Звонарьова С.Ф. – директор.

Від відповідача – не з’явився.

За участю третьої особи – Дорошенко С.С. – представник, довіреність у справі.

Суть спору: КП «Садко» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Джанкойської міської ради про визнання права власності на наступні об’єкти нерухомості: літня площадка (літера «А») та вбиральня (літера «Б») загальною площею 35 кв.м. по вул..Калініна,18 у м.Джанкой.

Ухвалою від 18.06.2007р. суд залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Джанкойське МБРТІ.

Заявою від 01.07.2007р. позивач змінив предмет позову та просить суд визнати за ним право власності на наступні об’єкти нерухомості вартістю 2021,00 грн.: літній майданчик (літер «а/») та вбиральня (літер «Б») загальною площею 35 кв.м. по вул. Калініна,18 у м.Джанкой.

Заява прийнята судом.

Позовні вимоги засновані на положеннях ст. 376 ЦК України, та мотивовані тим, що позивач за свій власний рахунок здійснив будівництво прибудов до об’єкту який належить йому на праві власності, ці прибудови на думку позивача відповідають будівельним нормам, тому відмову відповідача у введенні в експлуатацію об’єкту нерухомості позивач вважає не обґрунтованою.

Відповідач у відзиві на позов, проти викладених у ньому вимог заперечує з тих підстав, що земельна ділянка, на якій позивачем була самовільно побудована будівля літ. «Б» (вбиральня» по вул..Калініна,18 у м.Джанкой, не передавалась позивачу у користування. Щодо вимоги позивача про визнання за ним права власності на самовільно побудовану будівлю літ. «А» по вул.Калініна,18 у м.Джанкой, то відповідач вважає, що провадження по даній вимозі повинно бути припинено, оскільки у відповідності до даних інвентаризації Джанкойського МБРТІ будівля літ. «А» не є самовільно побудованою, а самовільно побудованим об’єктом є прибудова літ «а/» з до будівлі літ «А».

Третя особа письмові пояснення по суті спору суду не представила.

За клопотанням сторін, строк вирішення спору продовжувався в порядку ст. 69 ГПК України.

Розгляд справи відкладався відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач є власником бару «Садко» по вул. Калініна, 18 у м. Джанкой.

23.12.2003р. між позивачем та Джанкойською міською радою укладений договір оренди земельної ділянки площею 35 кв.м. за адресою: м. Джанкой вул. Калініна,18, для будівництва літнього майданчику.

Договір оренди землі укладений строком на 5 років.

У 2005 році на вказаній земельній ділянці, позивач господарським способом та за власний рахунок здійснив будівництво одноповерхової прибудови до будівлі бару – літній майданчик з вбиральнею загальною площею 35 кв.м.

Суд встановив, що на звернення позивача з проханням ввести в експлуатацію спірне майно, Джанкойська міська рада листом від 17.10.2006р. відмовила позивачу в веденні спірного майна в експлуатацію, та запропонувала надати документи які підтверджують право власності на спірне майно, правовстановлюючий документ на землю та технічний висновок про стан несучих конструкцій.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступного.

Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні зі встановленими межами, певним місцем розташування, з певними відносно неї правами і право власності, як і право користування  на земельну ділянку розповсюджується на простір, який  знаходиться над і під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення  житлових, виробничих і інших будівель і споруд.

Через ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачене законом або договором, мають право, у тому числі: самостійно господарювати  на землі; споруджувати житлові  будинки, виробничі і інші будівлі і споруди.

Також, на підставі ст. 415 ЦК України прямо встановлено, що землекористувач має право користування  земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором і має право власності на будівлі (споруди), побудовані на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

В даному випадку, судом вбачається, що право користування позивачем земельною ділянкою, на якій розташований спірний об'єкт нерухомості, підтверджується договором оренди земельної ділянки, і як орендар земельної ділянки позивач здійснив будівництво необхідних йому для ведення господарської діяльності спірних прибудов внаслідок чого виник новий об'єкт нерухомості – літній майданчик (літер «а/») та вбиральня (літер «Б») загальною площею 35 кв.м.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що на підставі вищезгаданих норм ст. ст. 79, 80 Земельного кодексу України, ст. 375 ЦК України, позивач набув право власності на ці об’єкти нерухомості, зведений на належній позивачу на праві орендного користування  земельній ділянці.

Також, суд зазначає, що створений позивачем об'єкт нерухомості є новою річчю в розумінні ст. 331 ЦК України, а на підставі п.1 цієї норми цивільного законодавства,   право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, отримується нею у випадку, якщо інше не встановлене договором або законом.

На підставі  п. 9 інформаційного листа ВАСУ від 31.01.2001р  № 01-8/98р  «Про деякі  приписи законодавства, що  регулює питання, пов'язані зі  здійсненням права власності і його захистом» основним критерієм законності володіння майном  та набуття права власності є    джерело фінансування.

В даному випадку, з матеріалів справи випливає, що будівництво об'єкта нерухомості  здійснювалося тільки за рахунок коштів позивача, а також те, що будівництво здійснювалося біля об’єкту нерухомості, що належить йому на праві власності, та ані відповідач, ані треті особи участі у фінансуванні будівництва не приймали.

Таким чином, з огляду на джерело фінансування – власні кошти позивача, в повній відповідності з вимогами ст. 331 ЦК України, у позивача виникло право власності на створений  в результаті будівництва  новий об'єкт нерухомості.

Суд вважає безпідставними мотиви невизнання відповідачем у позасудовому порядку права власності позивача, оскільки згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача   земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке  побудоване на ньому,  якщо це не порушує права інших осіб.

До того ж, з тих же підстав, суд вважає що не може бути  перешкодою у визнанні права власності за позивачем на спірне майно та обставина,  що окремі частини спірного об’єкта нерухомості виходять за межи наданої позивачеві в орендне користування земельної ділянки.

В даному випадку, як вже вказувалося судом раніше,  головна частина об'єкту нерухомості розташована безпосередньо у межах належної  позивачу на праві оренди земельної ділянки,  що підтверджується план-схемою земельної ділянки, а межі об'єкта, що  виступають  за  межі  земельної ділянки  не порушують прав суміжних землекористувачів за відсутності доказів зворотного - тобто, факт будівництва і створення в результаті реконструкції   нового  об'єкта  нерухомості жодним чином не порушує права відповідача та інших осіб, що передбачає можливість визнання права власності позивача на підставі положень ст. 376 ЦК України.

Також, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності отримується  на підставах, які не заборонені законом, а через ст. 329 ЦК України прямо передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлене судом.

Таким чином, ще одним доказом законності і обґрунтованості  вимог позивача, суд зазначає  факт відсутності стосовно спірного майна будь-якого іншого спору і претензій третіх осіб, що відповідно до ст. 329 ЦК України свідчить про правомірність володіння майном та набуття права власності.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що будівництво об'єкта здійснювалося після складення та узгодження міжвідомчою комісією Джанкойської міської ради акту вибору та обстеження земельної ділянки, що примикає до дворового фасаду будівлі кафе-бару «Садко» по вул. Калініна,18 у м. Джанкой, для організації майданчику відпочинку та будівництва громадського каналізаційного туалету (а.с. 67-68).

Відповідно до технічного висновку «Про стан будівельних конструкцій, прибудованого літнього майданчику до кафе-бару «Садко»», складеного Джакнойською проектною майстернею Державного проектно-вишукувального інституту «Кримпроектреконструкція» (а.с. 71-78), прибудований літній майданчик знаходиться у хорошому технічному стані, забезпечена міцність та експлуатаційна надійність усіх будівельних конструкцій та майданчик придатний для подальшою експлуатації.

Згідно з п. 1 ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошенні – 30.07.2007р.

Повний текст рішення оформлений відповідно до вимог ст. 84 ГПК України – 03.08.2007р.

На підставі висловленого, керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України,  суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за Колективним підприємством «Садко» (АР Крим, м. Джанкой, вул.Калініна,18, код в ЄДРПО України 19182430) право власності на наступні об’єкти нерухомості вартістю 2021,00 грн.: літній майданчик (літер «а/») та вбиральня (літер «Б») загальною площею 35 кв.м., розташовані по вул. Калініна,18 у м.Джанкой.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.