ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.06.07                                                                                               Справа №26/192/06-22/103д/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Шерник О.В.,

за участю представників:

позивача: Харламов Д.І. – довіреність б/н від 01.05.2007 року;

відповідача: Новікова К.М. – довіреність № 65 від 05.01.2007 року

третьої особи: не з’явився

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 19.04.2007 р. у справі № 26/192/06-22/103д/07

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя

до відповідача: Комунального підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод», м. Запоріжжя

про розірвання договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя  про розірвання договору № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію від 01.01.2003 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Скиданова Ю.О.) від 19.04.2007 року у справі  № 26/192/06-22/103д/07 у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, посилаючись на ст. 652 Цивільного кодексу України, як на підставу своїх позовних вимог, не довів суду що обставини змінились настільки, що порушили рівновагу у проведенні розрахунків за надані послуги по водопостачанню Комунальному підприємству «Водоканал» і коштів отриманих від населення, того житлового будинку, який перебуває на балансі позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя не погодилося із вказаним рішенням суду та звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення господарського суду Запорізької області від 19.04.2007 року у справі  № 26/192/06-22/103д/07 скасувати повністю та  прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Вважає оскаржуване рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що жодного будинку на балансі Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло» не знаходиться. Вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло» не є посередником між Комунальним підприємством «Водоканал» та населенням, що мешкає у будинку №2а по вул. Українській, який знаходиться на балансі ВАТ «Автобаз». Спірний договір укладено між  позивачем та відповідачем, населення не є сторонами у договорі. Також зазначає, всі зазначені в ст. 652 Цивільного кодексу України умови реально існують та у судовому процесі позивачем доведені, зокрема факт того, що сторона договору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло» визнано банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура вказує на істотні зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 22.05.2007 року у справі  № 26/192/06-22/103д/07  апеляційний розгляд справи призначено на 20.06.2007 року.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 2028 від 20.06.2007 року справу № 26/192/06-22/103д/07 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Кагітіна Л.П. (доповідач), судді: Мірошниченко М.В., Хуторной В.М.

В судовому засіданні 20.06.2007 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача та просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи був попереджений належним чином.           Враховуючи достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе  розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

За заявою представників позивача та відповідача, апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів судового процесу.

По закінченні судового засідання, за згодою присутніх представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційного подання і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2003 року  між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія-Житло»  та Комунальним підприємством «Водоканал» був укладений договір № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію.

Відповідно до  умов цього договору, відповідач забезпечує позивачу подачу води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також прийом стоків в період з 01.01.2003 р. по 31.12.2008 р.

Розірвання договору № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію від 01.01.2003 року було предметом судового позову у цій справі.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи, застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню в силу наступного:

Як встановлено колегією суддів, постановою від 10.03.2004 р.  у господарській справі № 21/22 Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія - житло» визнано банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура.

Згідно ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,  з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута припиняється.

Тобто, банкрут не має права отримувати прибуток, займатися комерційною діяльністю.

Дії ліквідатора, відповідно до ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», лише спрямовані на виявлення всіх майнових активів банкрута та їх реалізацію з метою погашення кредиторської заборгованості, у порядку черговості, встановленої ст. 31  цього ж закону.

Отже,  позивач не має права займатися підприємницькою діяльністю, яка, відповідно до п. 3.1. статуту, є головною метою діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-Житло».

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України:

1. Зміна    та    розірвання    господарських   договорів   в односторонньому порядку не допускаються,  якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона  договору,  яка  вважає  за  необхідне змінити або розірвати договір,  повинна надіслати  пропозиції  про  це  другій стороні за договором.

3. Сторона  договору,  яка  одержала  пропозицію про зміну чи розірвання  договору,  у  двадцятиденний  строк  після   одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У   разі   якщо   сторони  не  досягли  згоди  щодо  зміни (розірвання)  договору  або  у  разі   неодержання   відповіді   у встановлений   строк   з   урахуванням   часу   поштового   обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5. Якщо  судовим  рішенням  договір  змінено  або  розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним  рішенням,  якщо  іншого   строку   набрання   чинності   не встановлено за рішенням суду.

Згідно письмової пропозиції №71 від 13.03.2006 р. ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-Житло» звернувся з пропозицією розірвати договір № 215 від 01.01.2003 р., яку Комунальне підприємство  «Водоканал» отримало 20.03.2006 р., що підтверджується доданим до матеріалів справи поштовим повідомленням №1431186 від 20.03.2006 р.

Відповідачем відповіді на пропозицію позивача надано не було.

У зв’язку з визнанням позивача банкрутом, позивач вважає, що відбулася істотна зміна обставин, якими керувались сторони при укладенні спірного договору та звернувся до суду із розірванням договору, оскільки в наявності є всі чотири умови, передбачені для розірвання договору передбачені статтею 652 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані та законні і підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у  разі істотної зміни обставин,  якими сторони  керувалися при укладенні договору,  договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін,  якщо  інше  не  встановлено  договором  або  не випливає із суті зобов’язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити,  вони не уклали б  договір  або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути   розірваний, а  з  підстав, встановлених  частиною  четвертою  цієї  статті,  -  змінений   за рішенням  суду  на  вимогу  заінтересованої  сторони  за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили  з  того,  що така зміна обставин не настане;   2) зміна  обставин  зумовлена  причинами,  які заінтересована сторона  не  могла  усунути   після   їх   виникнення   при   всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання  договору  порушило  б  співвідношення  майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того,  на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах.

Позивач, при укладанні договору №215, не мав можливості передбачити визнання його банкрутом в наслідок неплатоспроможності та, відповідно, не мав можливості передбачити втрачення права, щодо здійснення підприємницької діяльності.

Частина друга ст. 652 вказаного кодексу встановлює, якщо сторони не досягли згоди про розірвання договору, договір може бути розірвано на підставі рішення суду за вимогою заінтересованої сторони, якщо одночасно є наступні  умови:

1) на момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане:

Дійсно, позивач, при укладанні договору №215, не мав можливості передбачити визнання його банкрутом в наслідок неплатоспроможності, так як діяльність господарського товариства направлена на отримання прибутку та ведення господарської діяльності.

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла

усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї

вимагались:

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України зобов’язання повинно виконуватись належними чином та у відповідності до умов договору та законодавства.

Як свідчать матеріали справи, на виконання цих зобов’язань, позивачем пред’явлено та позивач пред’являє і зараз позови до мешканців будинків, які є безпосередніми споживачами комунальних послуг.

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і

позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при

укладенні договору.

Як встановлено колегією суддів, укладення позивачем спірного договору було направлене на досягнення головної мети діяльності товариства - одержання прибутку шляхом здійснення підприємницької діяльності, але, так як, тарифи за спожиті комунальні послуги, які встановлені Виконавчим комітетом Запорізької міської Ради, однакові, як для КП «Водоканал» так і для організацій обслуговуючих будинки, та єдиним реальним джерелом прибутку Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло» було отримання коштів від мешканців за утримання будинку (квартирна плата). Але це не позбавляє договір №215 його головної мети - отримання прибутку.

Визнання товариства банкрутом не надає можливості займатись банкруту підприємницькою діяльністю, тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло», відповідно до ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України, не укладає договори на утримання будинків та не отримує прибуток.

Таким чином, виконання договору № 215 порушує співвідношення майнових інтересів сторін: відповідач отримує прибуток від виконання договору № 215 від 01.01.2003 року, позивач не тільки не отримує прибутку, але ще й у зв’язку з тим, що мешканці будинку несвоєчасно сплачують поточну заборгованість за спожиту комунальну послугу з водопостачання, зростає кредиторська заборгованість банкрута.

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни

обставин несе заінтересована сторона

Із змісту, суті договору №215 від 01.01.2003 року не випливає, що ризик визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло» банкрутом, істотної зміни обставин  несе позивач.

Крім того, продовження дії договору №215 тягне за собою неможливість закінчення ліквідаційної процедури, строк якої обмежено ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», так як нарахування поточної кредиторської заборгованості позивача за договором № 215 від 01.01.2003 року, призводить до постійного зростання дебіторської заборгованості банкрута, у зв’язку з тим, що мешканці будинку несвоєчасно сплачують поточну заборгованість за спожиту комунальну послугу з водопостачання, та як наслідок неможливість подання на затвердження до господарського суду ліквідаційного балансу, що призводить до неможливості виконання ліквідатором обов’язків покладених на нього законом, зокрема завершити ліквідаційну процедуру

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено правомірність заявлених позовних вимог щодо наявності законних підстав для розірвання спірного договору.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що позивач, посилаючись на ст. 652 Цивільного кодексу України, як на підставу своїх позовних вимог, не довів суду що обставини змінились настільки, що порушили рівновагу у проведенні розрахунків за надані послуги по водопостачанню КП «Водоканал» і коштів отриманих від населення, того житлового будинку, який перебуває на балансі позивача.

Враховуючи вищевикладене, висновки господарського суду невідповідають фактичним обставинам справи, у зв’язку з чим, рішення господарського суду першої інстанції у цій справі слід скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача.

Доводи відповідача спростовуються вищевикладеним та наступним:

Так, будинок №2а  по вул. Українській знаходиться у повному господарському віданні та балансі ВАТ «Автозаз», що підтверджується Розпорядження голови обласної державної адміністрації №57 від 13.02.2003р., у додатку до якого, встановлено перелік будинків, що знаходяться на балансі ВАТ «Автозаз» та передаються до комунальної власності та Рішенням Запорізької міської Ради №278/7 від 04.09.03 року.

До того ж,  Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-житло» не є посередником між Комунальним підприємством «Водоканал» та населенням, що мешкає у будинку №2а по вул. Українській, який знаходиться на балансі ВАТ «Автобаз». Спірний договір укладено між позивачем та  відповідачем.

Відповідач не позбавлений права укласти відповідні договори з мешканцями будинку.

Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Судові витрати за позовом (державне мито в сумі 85грн.00коп. та 118грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) та державне мито за апеляційною скаргою в сумі 42грн.50коп. відносяться на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись  ст.ст. 49, 99, 101, п.2  ст. 103, п. 3 ч.1 ст. 104, ст. 105  Господарського процесуального кодексу  України,  апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 19.04.2007 р. у справі №26/192/06-22/103д/07 скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Розірвати договір № 215 на відпуск води та прийом стоків у комунальну каналізацію від 01.01.2003 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя та Комунальним  підприємством «Водоканал», м. Запоріжжя.

Стягнути з Комунального підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія – Житло», м. Запоріжжя 85грн.00коп. державного мита за позовом;  42грн.50коп. державного мита за апеляційною скаргою та 118грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Зобов’язати господарський суд Запорізької області видати відповідний наказ.