ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.09.2007
Справа №2-17/8975-2007А

за позовом ТОВ "Тесляри", м. Київ

до Комітета з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК, м.Сімферополь

про визнання неправомірною відмови  та зобовязання надати позитивного висновку

Суддя   В.І.  Гайворонський

при секретарі   Т.Ю Шенягіной

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача –   Осініна В.М.- адвокат, дов. 3 від 12.06.2007 року.

Від відповідача –   Вовк В.М.- предст., дов. 1315 від 16.10.2006 року.

Сутність спору: Позивач звернувся з позовом, згідно якого просить визнати протиправними дії Республіканського комітета АР Крим з охорони культурної спадщини по видачі висновку № 979 від 24.05.2007 року про відмову «Тесляри» в узгодженні розроботки проекто-кошторисної документації, проведення проектно-знаходжувальних робіт для нового будівництва рекреаційного комплексу та зобов’язати видати позитивний висновок для подальшого виконання проектно-знаходжувальних робіт, розроботки проектно-кошторисної документації для нового будівництва рекреаційного комплекса за адресою: м. Алупка,вул. Севастопольська. 8 .

Позивач вказує, що відмова обгунтована тим,  що земельна ділянка, що розташована за адресою м. Алупка, вул. Севастопольська, д.8 знаходиться у межах зони охоронного ландшафта ( №12-а), згідно історико-архітектурного опорного плана та комплексно-охоронного зонірування пам’ятників історії, культури та природи адміністративного района Великої Ялти, режим яких не передбачає можливість нового будівництва.

Однак позивач вважає, що постанова Ради Міністрів АР Крим № 330 від 16.11.1995 року, на підставі якої зроблений висновок,  у теперішній час не відповідає та протиречить положенням законів України « Про місцеве самоврядування», «Про охорону культурної спадщини», іншим нормативним актам

Відповідач у відзиві по справі позов не визнає, посилаючись на те, що спірний об’єкт знаходиться в межах зони охоронного ландшафта, згідно історико-архітектурного плана та комплексно-охоронного зонірування пам’ятників історії, культури та природи адміністративного района  Великої Ялти, режим яких не передбачає можливість нового будівництва.

Згідно висновка відповідача № 979 від 24.05.2007 року ним відмовлено позивачу в узгодженні розробки проектно-знаходжувальних робот для нового будівництва по вул. Севастопольське шосе, 8 в м. Алупка у зв’язку з тим, що висновок про можливість відводу  земельної ділянки виданий для реконструкції обслуговування існуючого рекреаційного комплекса. Відповідач не заперечує проти розроботки проектно-кошторисної документації по реконструкції. При цьому також вказується, що земельна ділянка відноситься до зони охоронного ландшафта, де заборонено земельні роботи та будівництво.

Згідно договору від 29.08.2006 року між Алупкінською міською Радою  та позивачем, позивач має право користування земельною ділянкою по вул. Севастопольське шосе, 8 в м. Алупка.

Позивач заявив про відмову від відшкодування судових витрат.

По справі проголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд –

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з приводу узгодження розробки проектно-знаходжувальних робот для нового будівництва, в якому було відмовлено, що підтверджується висновком відповідача № 979 від 24.05.2007 року.

Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому виходить з наступних обставин.

Позивач звернувся до відповідача про узгодження не будівництва, а розроботки проектно-кошторисної документації та проведення проектно-знаходжувальних робот.

Таким чином, посилання відповідача на те, що на вказаній земельній ділянці будівництво заборонено, а також, що висновок про відвод виданий для реконструкції не може бути прийнятий до уваги.

Згідно  договору від 29.08.2006 року між позивачем та Алупкінською міською радою, позивач є користувачем земельної ділянки.

Діючим законодавством не заборонено користувачу розробляти проектно-кошторисну документацію та проводити проектно-знаходжувальні роботи.

Більш того, розробка такої документації та  проведення таких робот не може заподіяти будь-кому шкоду або порушити будь чії права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобовязани діяти тільки на підставі, у межах повноважень та способом, які передбачені Конституцією та законами України.

Однак відмова відповідача  не основана на законі.

Відповідач, згідно ст. 81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори  повинні розглядатися за нормами КАС України. Тобто, із указаних постанов витікає, що спори із суб’єктами владних повноважень є публічно-правовими спорами.

Позивач відмовився від  відшкодування  судових витрат  та просить судові витрати  не  стягувати, що є  правом позивача.

Виходячи із закріпленого  ст. 129 Конституції України  принципу диспозитивності  сторін суд не повинен  розв’язувати питання, якщо зацікавлена  сторона не бажає їх  розглядання.

Згідно ст. 8 Конституції України, вона має вищу юридичну силу та її норми є нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д 12/12), а в постанові Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року «Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя» вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись  ст. ст. 162, 163  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати  неправомірною відмову Комітетах з охорони культурної спадщини, викладений у висновку № 979 від 24.05.2007 року про відмову ТОВ «Тесляри» в узгодженні розроботки проектно-кошторисної документації, проведення проектно-знаходжувальних робіт для нового будівництва рекреаційного комплекса.

Зобов’язати Комітет з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АР Крим видати ТОВ «Тесляри» положительний висновок для подальшого виконання проектно-знаходжувальних робіт, розроботки проектно-кошторисної документації для нового будівництва рекреаційного комплекса за адресою: м. Алупка,вул. Севастопольська. 8 .

Ст. 254 КАС України передбачено, що  постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної  скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк  апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ України у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що:

про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку   подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а  в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається  протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне  оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про  що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.