ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29.03.2007р.
м.Київ
№ 32/384-29/16-А

За позовом             Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

До                           Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "ТМА"

Предмет
адміністративного
позову
стягнення 106 000,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальнітю "Укрпромторгрезерв"

Предмет
адміністративного
позову

Суддя

Секретар судового засідання  М.В. Вознюк

Представники:

від позивача
Ткач С.С. –держ. под. інсп. (довір. в справі)

від відповідача-1:
від відповідача-2:
Ульянчук Ю.А. –предст. (довір. в справі)
не з’явились

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 29.03.2007 о 12 год. 00 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 04.04.2006, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору від 03.06.2003 №100, укладеного між відповідачами, з підстав, передбачених ст. 49 ЦК УРСР, та стягнення з  відповідача ТОВ “Фірма ТМА” в доход державного бюджету вартості робіт, отриманих відповідачем ТОВ “Фірма ТМА” від відповідача ТОВ “Укпромторгрезерв” за спірним договором,  у розмірі 106000 грн.

Заявою від 11.08.2005 № 11370/9, позивач доповнив позовні вимоги та просить також зобовязати відповідача ТОВ “Укрпромторгрезерв” повернути відповідачу ТОВ “Фірма ТМА” грошові кошти у сумі 106000 грн., отримані на підставі спірного договору.

Постановою Господарського суду міста Києва від 03.10.2005р. по справі № 32/384 позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2005р. по справі № 32/384, постанову господарського суду міста Києва від 03.10.2005р. змінено.

Ухвалою  Вищого адміністративного суду України  від 17.05.2006р.ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2005р. по справі № 32/384 та постанову господарського суду міста Києва від 03.10.2005р. залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 26.12.2006р. ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.05.2006р., ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2005р. та постанову господарського суду міста Києва  від 03.10.2006р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою від 06.02.2007 справу прийнято до розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори  за  зверненням  суб'єкта  владних   повноважень   у випадках, встановлених законом.

Пунктом 11 частини 1 статті 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції виконують такі функції, зокрема подають   до  судів  позови  до  підприємств,  установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір від 03.06.2003 № 100 укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, за наявності умислу у відповідача ТОВ “Укрпромторгрезерв”, оскільки установчі документи відповідача ТОВ “Укрпромторгрезерв” та свідоцтво про реєстрацію його платником ПДВ визнані недійсними у судовому порядку.

Відповідач ТОВ “Фірма ТМА” проти позову заперечує. У відзиві на позов зазначає, що зобовязання за спірним договором виконані сторонами в повному обсязі; договір відображений в бухгалтерському та податковому обліку товариства;  позивачем не доведено, що спірний договір укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави, а також не надано доказів спричинення шкоди інтересам держави внаслідок укладення та виконання спірного договору; визнання недійсними установчих документів ТОВ “Укрпромторгрезерв” не може бути підставою для визнання недійсним договору. Також відповідач ТОВ “Фірма ТМА” зазначає, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29.12.2004 спірний договір та всі документи, видані на його виконання, визнані дійсними.

Відповідач ТОВ “Укрпромторгрезерв” відзиву на позов не надав. Повноважні представники відповідача ТОВ “Укрпромторгрезерв”  у судове засідання  не з’явились.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2003 між відповідачами укладений договір на виконання робіт №100, за умовами якого відповідач ТОВ “Укрпромторгрезерв” зобовязався виконати для відповідача ТОВ “Фірма ТМА” монтажні роботи.

У відповідності до протоколу договірної ціни до даного договору вартість робіт за встановленим сторонами переліком склала 106000 грн., в тому числі ПДВ 17666,67 грн.

У відповідності до акта здачі-приймання виконаних робіт, копія якого знаходиться в справі, відповідач ТОВ “Фірма ТМА” прийняв від відповідача ТОВ “Укрпромторгрезерв”  роботи загальною вартістю 106000 грн., в тому числі ПДВ 17666,67грн.

Вартість передбачених договором монтажних робіт сплачена відповідачем ТОВ “Фірма ТМА”  в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на банківській рахунок відповідача  ТОВ “Укрпромторгрезерв”, про що свідчать наявні в справі копії платіжних доручень від 25.09.2003 № 479 на суму 56000 грн. та № 478 на суму 50000 грн.

По зазначеній господарській операції відповідач ТОВ “Укрпромторгрезерв”  видав відповідачу ТОВ “Фірма ТМА” податкову накладну від 03.06.2003 № 100 на загальну суму 106000 грн., в тому числі ПДВ 17666,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2004 у справі № 2-753 установчі документи відповідача ТОВ “Укрпромторгрезерв”, свідоцтво про державну реєстрацію, реєстрацію товариства платником ПДВ та свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ  визнані недійсними з моменту реєстрації.

Цим же рішенням встановлено, що ТОВ “Укрпромторгрезерв” створено без відповідного рішення осіб, які вказані його засновниками, товариство зареєстроване в державному органі реєстрації на підставі неправдивих даних про засновників підприємства, тобто на підставних осіб з порушенням чинного законодавства України; підприємницька діяльність  товариства суперечить інтересам держави та здійснювалась протиправно.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2004 у справі №2-753 набрало чинності 26.07.2004.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який вступив в дію з 01.01.2004, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини між відповідачами виникли та припинились (в зв’язку з виконанням спірного договору) до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, судом визнається, що до дані відносини регулюються Цивільним кодексом УРСР.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України “Про судову практику про визнання угод недійсними” від 28.04.1978 № 3 (з наступними змінами та доповненнями) угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення та припинення правовідносин між відповідачами) недійсною є угода, укладена з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен з’ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних юридичних наслідків.

Як свідчать матеріали справи,  ТОВ "Укрпромторгрезерв" дійсно виконало монтажні роботи для ТОВ «Фірма ТМА»(копії договору та актів в матеріалах справи). Оспорюваний договір між відповідачами укладений 03.06.2003, виконаний на протязі червня-вересня 2003 року. Виконання монтажних робіт, враховуючи той факт, що вони тим більше не були здійснені в один день, не суперечить законодавству України, не свідчить про ухилення сторін від оподаткування, а тому посилання позивача на цю обставину в обґрунтування позовних вимог є безпідставним.

В обґрунтування позову позивачем зроблено посилання на протиправність умислу у ТОВ «Укрпромторгрезерв», доводячи наявність умислу у вказаного підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства рішенням Фастівського  міськрайонного суду київської області. Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання статуту, первинних документів та свідоцтва платника ПДВ цієї сторони договору недійсними, оскільки предметом дослідження у цивільній справі була, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта.

Обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі,  що набрало законної сили,  згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними  є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.  Суд не бере до розгляду докази,  які  не  стосуються предмету доказування.

Таким чином рішення районного суду не звільняє позивача від доведення наявності умислу ТОВ "Укрпромторгрезерв" на укладення угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Крім того, рішенням апеляційного суду Київської області від 10.04.2006 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2004 у справі № 2-753 та ухвалене нове рішення: в позові ДПІ у Печерському районі м. Києва до Святенко Н.В., Ісхакова П.М., треті особи –Печерська районна державна адміністрація м. Києва, ТОВ "Укрпромторгрезерв" про визнання недійсними установчих документів, свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість відмовити.

Також до матеріалів справи залучені Постанови Вищого адміністративного суду України у справах №32/383 та №32/385 за позовом ДПІ у Печерському районі м. Києва до ТОВ "Фірма "ТМА" та  ТОВ "Укрпромторгрезерв" про визнання  недійсними угод, укладених між відповідачами, якими в позові ДПІ у Печерському районі м. Києва відмовлено. В зазначених постановах вказано, що рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2004 у справі №2-753 установчі документи ТОВ "Укрпромторгрезерв", свідоцтво про державну реєстрацію, про реєстрацію платником ПДВ визнані недійсними з моменту реєстрації. Однак, наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання установчих документів однієї сторони договору недійсними та скасування державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій справі є зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен з’ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних юридичних наслідків.

До угод, укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами доходів від оподаткування.

Із наданих суду доказів вбачається, що позивачем не доведено належним чином в чому саме полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладання угоди і чи була вона спрямована на приховування від оподаткування доходів, а також наявність в діях відповідачів у формі умислу

Позивач не надав доказів про те, що внаслідок виконання угоди інтересам держави заподіяні збитки.

Відповідно до ч. 2 п. 7.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.07.2002 „Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що ТОВ "Укрпромторгрезерв" під час укладення та виконання спірного договору не подавало податкову звітність до податкового органу, зокрема з податку на додану вартість та не задекларувало свої податкові зобов’язання за звітні періоди, на які припадає укладення та виконання спірного договору, задекларовані в повному обсязі.

Факт ухилення від сплати податків сторонами угоди не доведений позивачем.

Суд також звертає увагу на те, що в пункті 1.3 оглядового листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/481 від 20.04.2001 зазначено, що порушення  сторонами  договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом  не  подано  доказів  спрямованості  укладеної  угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою  для  визнання  угоди недійсною.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з того, що згідно зі ст. 49 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою,  завідомо  суперечною  інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при  наявності  умислу  у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами  -  в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход  держави все  одержане  нею  і  все  належне  з неї  першій  стороні    на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути  повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Для даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб’єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб’єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідачів.

Пленум Вищого Господарського суду України в своїй постанові від 25.07.2002 “Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” вказав, що доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше.

Однак позивачем не надано до матеріалів справи відомостей про відсутність відповідачів за юридичною та фактичною адресою, про неподання ними податкової звітності до органів державної податкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач не довів суду обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 71, 94, 97, 158-163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя                                                                                                                        І.В. Усатенко

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –04.04.2007