ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.
№ 2-17/1872-2006(2-17/11946-2005)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Промінь”

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду

від
21.09.2006р.

у справі
господарського суду
№ 2-17/1872-2006
Автономної Республіки Крим

за позовом
Державного підприємства “Євпаторіяліфт”

до
Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Промінь”

про
стягнення 3 689, 42 грн.

за участю представників

- позивача:

не з'явився

- відповідача:

Камінської О.Є. (директор), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.09.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Борисової Ю.В., суддів Порокопанич Г.К., Горошко Н.П.) рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2006р., яким вказаний позов задоволено частково, залишено без змін.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.09.2006р. та прийняти нову постанову, якою вимоги Державного підприємства “Євпаторіялифт” про стягнення заборгованості по розрахункам за виконані підрядні роботи залишити без задоволення, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, а саме:      ст. 153, ч.1 ст. 259, Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України, ст. 22, ст.ст. 32, 33, 34, ч. 2 та 3 ст. 36, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Позивач не використав наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, згідно підрядного договору №5010 Державне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління “Кримліфт” (підрядник) взяло на себе зобов’язання організації робіт з технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем відповідача, а відповідач –доручив організацію вказаних робіт та зобов’язався їх оплатити. Також згідно умов договору якщо за один місяць до закінчення його дії жодна із сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим наступного року, і відповідач щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця вносить аванс у розмірі 30% місячної вартості робіт. Відповідно до статуту позивач є правонаступником Державного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління “Кримліфт”. Фактично договір діяв та виконувався підрядником до 12.01.2004р., що підтверджується актами форми №КБ-3 про виконаних підрядних роботах та витратах, які підписано, затверджено підписом та печатками замовника у відповідності з п. 6.3 договору №5010 від 28.04.2000р. Відповідно до п. 6.4 цього ж договору відповідача було зобов’язано на підставі підписаних актів форми 2 самостійно сплачувати виконані роботи шляхом надання до банку, який обслуговує, платіжні доручення не пізніше 8 числа наступного місяця. Неналежне виконання відповідачем вказаного пункту договору стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що з урахуванням послідовності створення і погашення боргу, борг за 2003р. складає 3 010, 58 грн. ((3 060, 10 грн. (загальна сума боргу) –49, 52 грн. (за січень 2004р.)); з урахуванням щомісячної сплати в сумі 383, 26 грн. борг в повній щомісячній сумі складає за період червень-грудень 2003р. і за травень 2003р. - 327, 76 грн.; згідно заяви позивача, з вказаних місяців він визнає позовні вимоги згідно актів виконаних робіт за травень, серпень і грудень 2003р., що складає суму 1 094, 28 грн. Як зазначено в рішенні місцевого господарського суду, суд прийняв рішення про задоволення позову в частині вказаної суми на підставі ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України. Також як зазначено в рішенні, підлягає стягненню борг за червень, липень, вересень, жовтень, листопад 2003р., у зв’язку з невиконанням відповідачем вимог п. 6.1 договору щодо внесення авансу у розмірі 30% від місячної вартості робіт не пізніше 10 числа поточного місяця, оскільки, як зазначено в рішенні, вказаний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, і відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу України (ред. 1963р.) та 526 Цивільного кодексу України (ред. 2003р.) зобов’язання за договором повинні виконуватись. Також місцевий господарський суд зазначив, що договір діяв по 31.12.2003р., оскільки зацікавленою стороною не було надано доказів про припинення його дії. Крім того, місцевий господарський суд, з врахуванням приписів ст. 854 Цивільного кодексу України, зазначив, що підлягає стягненню по спірним місяцям і решта суми крім авансових платежів, оскільки у місцевого господарського суду немає підстав вважати, що роботи не виконувалися або були виконані неякісними по спірним місяцям, і навіть в разі неякісного виконання позивачем робіт, відповідач не звільняється від оплати робіт, а згідно ст. 858 Цивільного кодексу України має право вимагати або усунення недоліків, або пропорційного зменшення ціни роботи або відшкодування своїх витрат; у зв’язку з неналежним виконанням позивачем умов договору в грудні 2003р. відповідні суми зняті з суми сплати за січень 2004р.; інших фактів неналежного виконання умов договору, що дозволяють вважати, що позивач неналежним чином виконував зобов’язання за договором, відповідачем не надано. Також місцевий господарський суд в своєму рішенні зазначив, що посилання відповідача на пропуск строків позовної давності безпідставні, оскільки відповідачем не було представлено доказів, що він погашав не борг, що раніше утворився, а борг, який виник пізніше. Разом з тим місцевий господарський суд зазначив, що штраф стягненню не підлягає через припинення дії договору у зв’язку із закінченням терміну, згодою позивача дати устаткування іншому підряднику, та наявністю фактів зупинки ліфтів  в грудні 2003р. і в січні 2004р. з вини позивача, що підтверджується відповідним актом.

Апеляційний господарський суд в оскарженій постанові погодився з висновками місцевого господарського суду.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 84 ч.1 п.3 Господарського процесуального кодексу України обставини справи встановлюються місцевим господарським судом в рішенні, а суд апеляційної інстанції, згідно ст. 101 цього кодексу, не зв’язаний доводами апеляційної скарги та за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст.161 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Статтею 162 цього кодексу визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Аналогічні вказівки визначено у ст.ст.526, 525 ЦК України.

Із системного аналізу наведених вище приписів норм права, встановлених господарськими судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та наданої вказаними судовими інстанціями правової оцінки зазначеним обставинам вбачається, що як рішення місцевого господарського суду так і оскаржена постанова господарського суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог відповідають нормам цивільного та господарського законодавства України, які регулюють порядок виконання зобов'язань та здійснення розрахунку за виконані роботи. Суди дійшли вірного висновку що у відповідача виникла на підставі договору заборгованість перед позивачем, і що така заборгованість підлягає стягненню на підставі вказаних норм права.

Висновки господарських судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу також є обґрунтованими, оскільки, як було встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами, і з чим погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України, закінчення терміну дії договору, згода позивача дати устаткування іншому підряднику та наявність фактів зупинки ліфтів у грудні 2003р. і в січні 2004р. є достатніми підставами, що виключають можливість застосування штрафних санкцій до відповідача.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, безпідставними є доводи викладені в касаційній скарзі щодо того, що судом апеляційної інстанції не забезпечено право сторін на судові дебати чим, як вважає особа що подала касаційну скаргу, було порушено норми процесуального права. Так, Господарський процесуальний кодекс України не передбачає такої стадії судового процесу як судові дебати.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку “Промінь” залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.09.2006р. у справі №2-17/1872-2006 Господарського суду Автономної Республіки Крим –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало