ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"14" серпня 2007 р.                                                  Справа № 18/293(11/364/15)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора”

16500, м. Бахмач, вул. Південна, 2

До Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі

16500, м. Бахмач, вул. Пушкіна, 2

про зобов’язання вчинити дії

Суддя   А.С.Сидоренко

Секретар судового засідання К.В.Гурська

Представники сторін:

Від позивача: Дзюба М.І. –голова правління

Від відповідача: Кисіль Н.В. –гол. спец., дов. від 08.08.2007р. № 2035/02 (в судовому засіданні 09.08.2007р.)

Постанова виноситься після перерв, оголошених в судових засіданнях з 31.07.2007р. по 09.08.2007р. та з 09.08.2007р. по 14.08.2007р. на підставі ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 14.08.2007р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора” (надалі –Позивач) заявлено адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі (надалі –Відповідач) про зобов’язання зарахувати кошти в сумі 6232 грн. 80 коп. як плату по внесках на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Позивачем, на підставі ст. ст. 51, 137 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 09.08.2007р. подано письмову заяву про зміну позовних вимог, згідно якої він просить зобов’язати відповідача зарахувати кошти в сумі 6232 грн. 80 коп. на рахунок ТОВ „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора” в рахунок погашення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що Позивач в 2003 році був платником єдиного податку відповідно Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, згідно п. 6 якого суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування. Згідно п. 3 вказаного вище Указу, сплата єдиного податку проводиться не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок Державного казначейства України, яке наступного дня перераховує до Пенсійного фонду України 42% від сплаченої суми єдиного податку. Згідно наданого відділом Державного казначейства в Бахмацькому районі реєстру платників за спрощеною системою оподаткування (Пенсійний фонд) за 19.01.2004р. сплачена позивачем сума 6232,80 грн. значиться як єдиний податок за четвертий квартал 2003 року. Таким чином, кошти від сплати єдиного податку за 2003 рік не можуть бути зараховані як збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки платник –спрощенець за вказаний період не нараховував 32 % на фонд оплати праці найманих працівників.

До початку судового засідання 14.08.2007р., відповідач надіслав клопотання (факсограму) про розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора” зареєстроване розпорядженням Бахмацької районної державної адміністрації від 13.06.1992р., про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців внесені відомості за № 1  000306.

Позивач був зареєстрований в якості платника збору на обов’язкове державне пенсійне страхування 28.01.1991р. за № 0097. Протягом 2003 року Позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності

Особливості оподаткування суб'єктів малого підприємництва, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, регламентовані Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998р. № 727/98 (надалі –Указ № 727/98).

Відповідно до п. 3 Указу № 727/98, суб’єкт підприємницької діяльності —юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, самостійно обирає одну з наступних ставок єдиного податку:

6 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) без урахування акцизного збору у разі сплати податку на додану вартість згідно із Законом України «Про податок на додану вартість»;

10 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), за винятком акцизного збору, у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Суб’єкти підприємницької діяльності —юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

до Державного бюджету України —20 відсотків;

до місцевого бюджету —23 відсотки;

до Пенсійного фонду України —42 відсотки;

на обов’язкове соціальне страхування —15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення —4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Пунктом 6 Указу № 727/98 передбачено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, збору на обов’язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, на законодавчому рівні було закріплено звільнення суб’єктів малого підприємництва від сплати багатьох видів податків і зборів (обов’язкових платежів) шляхом заміни їх сплатою єдиного податку.

Позивач, платіжним дорученням від 16.01.2004р. № 14, сплатив до місцевого бюджету м. Бахмач 14840,00 грн. єдиного податку за 4 –ий квартал 2003 року.

Згідно листа Управління державного казначейства у Чернігівській області від 22.11.2005р. № 03-13/7654, сплачені Позивачем кошти в сумі 14840,00 грн. були зараховані 19.01.2004р. до місцевого бюджету і 42 % з яких (6232,80 грн.) було відраховано до Пенсійного фонду. Факт перерахування коштів в сумі 6232,80 грн. до Пенсійного фонду підтверджується Реєстром платників за спрощеною системою оподаткування (Пенсійний фонд) за 19.01.2004р. Бахмацької МДПІ, листом начальника УПФУ в Бахмацькому районі від 25.02.2005р. № 349/02, листом УДК в Чернігівській області від 22.11.2005р. № 03-13/7654, листом Бахмацької МДПІ від 23.11.2005р. № 1839/10/15114.

Таким чином, грошові кошти в сумі 6232,80 грн. були отримані Відповідачем, використані на визначені законодавством цілі, однак не були ні зараховані в рахунок сплати заборгованості Позивача по збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, ані повернуті йому.

Заперечення Відповідача про неможливість проведення такого зарахування у зв’язку з ненарахуванням Позивачем 32% на фонд оплати праці найманих працівників в січні 2004 року, як того вимагає Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004р., не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного:

так, до 01.01.2004р. правовідносини у сфері загальнообов’язкового державного пенсійного страхування регулювалися Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”, Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", а також іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

Інструкцією про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001р. № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001р. за № 998/6189, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, (надалі –Інструкція) було передбачено реєстрацію суб’єктів малого підприємництва –платників єдиного податку в органах Пенсійного фонду в такому ж порядку, як і інших платників збору (п. 4.1.8, 8.1, 8.2 Інструкції), а також облік платежів до Пенсійного фонду України з місцевих бюджетів (42 відсотки від суми єдиного податку) (п. 8.4 Інструкції).

Таким чином, суб’єкти малого підприємництва –платники єдиного податку хоча і були звільнені від сплати збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, проте були зобов’язані зареєструватися в органі Пенсійного фонду і у складі єдиного податку сплачували платежі до Пенсійного фонду, які використовувалися останнім за цільовим призначеням.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення є Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі –Закон № 2181-ІІІ).

Відповідно до п.п. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ, у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Грошові кошти в сумі 6232 грн. 80 коп. були сплачені Позивачем в складі єдиного податку за ІV квартал 2003 року і незалежно від того, що вони були перераховані до Відповідача в січні 2004 року, Позивач був не зобов’язаний в 2003 році нараховувати 32% на фонд оплати праці найманих працівників, а тому посилання Відповідача на Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058), який набрав чинності тільки з 01.01.2004р. безпідставне.

Згідно ст. 1 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Частина сплаченого суб’єктом малого підприємництва єдиного податку, яка перераховується до Пенсійного фонду України, за своєю правовою природою аналогічна збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи, що Відповідач отримав грошові кошти в сумі 6232 грн. 80 коп., які були сплачені Позивачем в складі єдиного податку за ІV квартал 2003 року, використав їх на визначені законодавством цілі, однак не зарахував в рахунок сплати заборгованості Позивача та не повернув йому, зважаючи на наявність у Позивача заборгованості по сплаті страхових внесків, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись п. п. 3, 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст. ст. 51, 94, 137, 158 –163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов’язати Управління Пенсійного фонду України в Бахмацькому районі  зарахувати кошти в сумі 6232 грн. 80 коп., сплачені товариством з обмеженою відповідальністю „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора” платіжним дорученням № 14 від 16.01.2004р., на особовий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора” (код 05523642) в рахунок погашення заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути з Державного бюджету України (Державний бюджет м. Чернігова, код 22825965, рахунок 0002 в ГУДК в Чернігівській області, МФО 853592, код платежу 22090200) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Бахмацька житлово –експлуатаційна контора”, м. Бахмач, вул. Південна, 2 (р/р 260031340 ЧОД АППБ „Аваль” м. Чернігів, МФО 353348, код 05523642) 03 грн. 40 коп. судового збору.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів  оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 20 серпня 2007 року.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко