ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22.06.07
Справа № 13/358

За позовом Державного підприємства
“Український державний центр радіочастот” в особі Луганської філії Українського
державного центру радіочастот, м. Луганськ

до фізичної особи підприємця ОСОБА_1,
м. Свердловськ

про стягнення 1391 грн. 00 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Савенко
В.Ю.

Від позивача

Овчаров А.С. дов. № 1027 від
16.05.2007 р.

Від відповідача

Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач
звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення
заборгованості у сумі 1391 грн. 00 коп.

Позивач позов підтримав.

Учасників судового процесу було
належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому
судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі
необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності
учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не
прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове
засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце
проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських
суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих
чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на
адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є
належним доказом виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію відносинам  сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми,
яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового
процесу, суд

ВСТАНОВИВ,
що  між сторонами по справі 01 лютого
2005 року був укладений договір НОМЕР_1 на виконання робіт з нагляду за
технічними характеристиками випромінювання та забезпеченню електромагнітної
сумісності радіоелектронних засобів за яким відповідач зобов'язався щомісячно
відповідно до п. 4.3. сплачувати на користь позивача 529 грн. 00 коп.

В наслідок несплати щомісячних
платежів за період з квітня 2005 р. по серпень 2005 р. виникла заборгованість в
сумі 1391 грн. 00 коп.

Наявність боргу підтверджується актом
звірення розрахунків станом на 01.12.2005 року.

Листом НОМЕР_2 позивач запропоновував
відповідачу сплатити наявну заборгованість. Вимога залишилась без задоволення.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського  процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення
поданими суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається  зобов'язання,  що
виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених
Господарським  кодексом,  в силу
якого  один  суб'єкт
(зобов'язана  сторона,  у
тому  числі боржник)  зобов'язаний
вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу,  передати   майно,
сплатити гроші, надати інформацію тощо),
або утриматися від певних дій,  а
інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому
числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання
та  інші учасники  господарських відносин  повинні
виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних
вимог  щодо  виконання
зобов'язання  - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні
положення  Цивільного  кодексу
України  з урахуванням
особливостей, передбачених Господарським
кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння  відмова  від
зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не  допускається,
якщо  інше  не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо  строк  (термін)
виконання  боржником  обов'язку
не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня  пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 44,49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на
відповідача, а саме державне мито у сумі -102 грн. 00 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3  заборгованість в сумі 1391 грн. 00 коп.,
державне мито у сумі -102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
Б.В. Яресько