ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.07                                                                                        Справа №  22/284/07

Суддя   Скиданова Ю.О.

Позивач:
Акціонерне товариство закритого типу “Транссервіс”,
69600, м. Запоріжжя, вул. Базова, 3б

Відповідач:

Запорізька міська рада,
6905, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206

Про:
визнання права власності на нерухоме майно

Суддя  Скиданова Ю.О.

Представники сторін:

Від позивача:          Комашко М.В. –довіреність №28 від 14.08.2007 р.

Від відповідача:          не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання об’єктами нерухомості будівлі розташовані по вул. Базова, 3б в м. Запоріжжя, а саме: сторожку ( літ. Г) загальною площею 7 кв.м., пункту керування ГСМ ( літ . Б) загальною площею 4,8 кв.м., прибудову (літ. а`) загальною площею 20,1 кв.м., будівлю ( літ Г1) загальною площею 43,6 кв.м. та визнання на них права власності за позивачем.

Ухвалою господарського суду від 23.07.2007 р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №22/284/07, судове засідання  призначено на 15.08.2007 р.

В судовому засіданні 15.08.2007 р., в порядку ст. 85 ГПК України, суддею оголошено вступну та резолютивну частини рішення за згодою представника позивача.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позові, просить позов задовольнити, позовні вимоги обґрунтовує ст. 328, ст. 376 ЦК України. В судовому засіданні пояснив суду, що 09.08.1993 р. між  орендним підприємством “Будмонтажмеханізація” та Управлінням у справах приватизації і комунальної власності Запорізької обласної державної адміністрації було  укладено договір купівлі-продажу державного майна, а саме об’єктів нерухомого майна  розташованих за адресою: с. Леваневського МБП229 та згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 27.11.2001 р. №2496 якому присвоєно поштову адресу: м. Запоріжжя, вул. Базова, 3б. Під час здійснення господарської діяльності у період з 1994 р. по 2007 р. АТЗП “Транссервіс” було здійснено самовільне будівництво нових споруд, у тому числі і будівель на які позивач просить визнати право власності. Земельна ділянка площею 1,14 га на якій збудовано спірне майно, знаходиться у безстроковому користуванні у позивача.  Будівництво спірного майна здійснювалося позивачем за власні кошти, із власних матеріалів та власними силами, однак належним чином оформлений дозвіл та затверджений проект на будівництво у нього відсутні.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про причини неявки  суд не повідомив. Відповідач без поважних причин не виконав вимоги суду, викладені в ухвалі від 23.07.2007 р., яка була направлена на адреси сторін у встановлений законом строк, на адресу суду поштовим відділенням не поверталася, що свідчить про те, що сторони належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи.

Згідно з п. 26.4.7-1 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. “Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно зі ст. 28 ГПК України, керівник підприємства зобов’язаний направити компетентного, повноважного представника в судове засідання, або самому прийняти участь у розгляді справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони  зобов’язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав  і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного  та об’єктивного дослідження всіх обставин справи.

Ст. 75 ГПК України, передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вище викладене, суд вирішив розглянути спір в встановлений ст. 69 ГПК України строк. Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

Представник позивача заявив клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами фіксації, яке судом задоволено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності,  вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що 09.08.1993 р. між управленням у справах приватизації і комунальної власності  Запорізької обласної державної адміністрації (продавець) і організацією  орендарів Запорізької госпрозрахункової дільниці “Будмонтажмеханізація” ( покупець, правонаступником якого є позивач по праві) укладено Договір №12 купівлі-продажу державного майна, яке належить до комунальної власності  Запорізької обласної ради народних депутатів (надалі Договір), відповідно до п.1.1. якого продавець продає, а покупець купує державне майно Запорізького орендного підприємства “Будмонтажмеханізація”, на загальну суму 19590136 карбованців. Склад та вартість майна за договором визначена у Додатку 1 до нього. На підставі договору 21.10.1993 р. між тими ж сторонами було підписано акт прийому-передачі майна, що розташоване  за адресою м. Запоріжжя, ГСП-229, с. Леванівського.

26.09.1994 р.  Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області  ЗАТ “Транссервіс”  видано свідоцтво про власність (реєстраційний №27), згідно з яким воно є власником цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, ГСП-229, с. Леванівського.

АТЗТ “Транссервіс” на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 1,14 га землі в межах згідно з планом землекористування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією державного акту (реєстр. №672 від 18.05.1994 р.).

В матеріалах справи міститься копія реєстраційного посвідчення  №288 виданого 02.04.1997 р. Запорізьким міжміським БТІ, яким посвідчено, що в цілому будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Запоріжжя по вул. Леваневського МБП 229 територія рем озони, зареєстрований за позивачем по справі.

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації м.Запоріжжя №2496 від 27.11.2001 р., присвоєно адміністративній будівлі АТЗТ “Транссервіс”, що належить до цілісного майнового комплексу та знаходиться в м. Запоріжжя сел.. Леваневського МБП 229 поштову адресу м. Запоріжжя, вул. Базова, 3 “Б” (копію долучено до матеріалів справи).

Встановлено, що позивач під час здійснення господарської діяльності здійснив будівництво нових споруд, а саме: сторожки (літ. Г) загальною площею 7 кв.м.; пункту керування ГСМ (літ. Б) загальною площею 4,8 кв.м.; прибудови (літ. а’) загальною площею 20,1 кв.м.; будівлі (літ. Г1) загальною площею 43,6 кв.м.

В матеріалах справи містяться копії технічного паспорту на об’єкт по вул. Базовій, 3б,  з занесенням площі кожної прибудови та характеристикою будинку, господарських будівель та споруд.

При розгляді даної справи застосовується Цивільний кодекс України, що набрав чинності з 01.01.2004 р..

Статтями 316, 317, 319  Цивільного кодексу України та ст.4 Закону України “Про власність” передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона  здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на  його  земельній  ділянці,  встановлюються  статтею  376  ЦК України. В п. п. 3, 4 зазначеної статті визначено, що право власності на самовільно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельні ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під збудоване нерухоме майно, також на вимогу власника (користувача)  земельної ділянки суд може визнати  за  ним право власності на нерухоме  майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Із матеріалів справи виходить, що при будівництві спірного нерухомого майна  не було порушено права інших осіб.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності за АТЗТ “Транссервіс” на  самочинно збудовані - сторожку ( літ. Г) загальною площею 7 кв.м., пункт керування ГСМ ( літ . Б) загальною площею 4,8 кв.м., прибудову (літ. а`) загальною площею 20,1 кв.м., будівлю ( літ Г1) загальною площею 43,6 кв.м., розташовані по вул. Базова, 3 Б в місті Запоріжжі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В позовних вимогах про визнання об’єктами нерухомості будівель розташованих по вул. Базова, 3б у м. Запоріжжя, а саме: сторожки ( літ. Г) загальною площею 7 кв.м., пункту керування ГСМ ( літ . Б) загальною площею 4,8 кв.м., прибудови (літ. а`) загальною площею 20,1 кв.м., будівлі ( літ Г1) загальною площею 43,6 кв.м., слід відмовити, оскільки ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України встановлені читки способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких не відноситься визнання об’єктами нерухомості будь-яких споруд.

Судові витрати у справі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати за акціонерним товариством закритого типу “Транссервіс”  право власності на самовільно збудовані –сторожку ( літ. Г) загальною площею 7 кв.м., пункту керування ГСМ ( літ . Б) загальною площею 4,8 кв.м., прибудову (літ. а`) загальною площею 20,1 кв.м., будівлю ( літ Г1) загальною площею 43,6 кв.м., розташовані по вул. Базова, 3 Б в місті Запоріжжя.

3.          В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду  набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання.

Рішення оформлено і підписано згідно з вимогами ст. 84 ГПК України  04.09.2007 р.

Суддя                                                            Ю. О. Скиданова