ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 р.
№ 1/614

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Невдашенко Л.П.
Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу
Дочірнього підприємства "Донбаснафтопродукт" ТОВ "Донбаснафтопродукт"

на рішення
господарського суду Луганської області від 26.04.2007 року

у справі
№ 1/614 господарського суду Луганської області

за позовом
ВАТ "Луганське автотранспортне підприємство 10964"

до
Дочірнього підприємства "Донбаснафтопродукт" ТОВ "Донбаснафтопродукт"
ТОВ "Донбаспромпоставка"

про
розірвання договору

за участю  представників сторін:

позивача
не з’явились,

відповідача 1
відповідача 2
не з’явились,
не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.04.2007 р. у справі №1/614 (суддя: Зюбанова Н.М.) позов задоволено частково: виселено ДП "Донбаснафтопродукт" ТОВ "Донбаснафтопродукт" з нежитлового приміщення площею 150 м2 (2 пов.), що знаходиться  за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, б. 62. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач-1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив господарський суд, рішенням господарського суду Луганської області від 08.08.2006 р. у справі № 14/209пд, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду від 06.11.2006 р., розірвано договір оренди від 14.01.2002 року № 14/01-00/4.

Суд з’ясував, що 25.12.2003 р. ДП "Донбаснафтопродукт" ТОВ "Донбаснафтопродукт" та ТОВ "Донбаспромпоставка" уклали договір суборенди № 25СА, за умовами якого ТОВ "Донбаспромпоставка" передав ДП "Донбаснафтопродукт" ТОВ "Донбаснафтопродукт" в суборенду нежитлове приміщення площею 150 м2  на 2 поверсі, що знаходиться  за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, б. 62.

Пунктом 3.4 договору оренди від 14.01.2002 року № 14/01-00/4 передбачено  право орендаря здавати майно в суборенду. Згідно ст. 267 ЦК УРСР, яка регулювала спірні відносини, наймач має право здавати найняте майно у піднайом лише за згодою наймодавця, якщо інше не передбачено законом або договором.

В обґрунтування позовних вимог про розірвання договору суборенди №25СА від 25.12.2003 р. позивач зазначив, що договір оренди розірвано рішенням господарського суду, яке набрало законної сили.

Господарський суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, рішенням господарського суду Луганської області від 08.08.2006 р. у справі № 14/209пд  розірвано договір оренди від 14.01.2002 року № 14/01-00/4.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Господарський суд прийшов до висновку, що договір оренди є основним договором, а договір суборенди підпорядкованим йому зобов’язанням, а відтак, зазначив, що з 06.11.2006 р. припинились зобов’язання як по договору оренди, так і по договору суборенди.

Відтак, господарський суд у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору суборенди відмовив.

Щодо позовних вимог про виселення відповідача-1 з нежитлової будівлі, то суд визнав позов обґрунтованим з огляду на вимоги ст. 391 ЦК України, відповідно до якої, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що господарським судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду не вбачається.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 26.04.2007 року у справі № 1/614 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                       Л. Невдашенко

Судді:                                                                               М. Михайлюк

Н. Дунаєвська