ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  47/351

13.09.07

За позовом
Товариства з  обмеженою відповідальністю «Чумацький шлях»

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ - Центральний аптечний склад»

про
визнання договору –доручення на надання послуг вантажовідправника (вантажоотримувача) № ВО-1/02/04 від 19.02.2004 року неукладеним

Суддя Кондратова і.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін :

Від позивача  : Луцюк В.В.- представник за довіреністю № 855 від 11.08.2006 року;

Від відповідача : Скоропашкін І.А.- представник за довіреністю № 37 від 21.02.2006 року;

Рішення прийняте 13.09.2007 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з оголошеною в судовому засіданні перервою 09.07.2007 року, 18.07.2007 року, 29.08.2007 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва в межах господарської справи № 31/626-47/161 Товариством з  обмеженою відповідальністю «Чумацький шлях»передана зустрічна  позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ - Центральний аптечний склад» про визнання договору –доручення на надання послуг вантажовідправника (вантажоотримувача) № ВО-1/02/04 від 19.02.2004 року неукладеним для розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2006 р. № 05-5-47/10923 дана зустрічна позовна заява була повернута без розгляду з підстави недодання до неї доказів, що підтверджують викладені у ній обставини. Товариством з  обмеженою відповідальністю «Чумацький шлях»було оскаржено ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.09.2006 р. .№ 05-5-47/10923 в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2006 року у справі № 05-5-47/10923 ухвала Господарського суду міста Києва від 11.09.2006 р. була скасована, а позовні матеріали направлені до місцевого суду для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 47/351 від 27.02.2007 року було  припинено провадження у справі за зустрічним позовом Товариства з  обмеженою відповідальністю «Чумацький шлях»до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ - Центральний аптечний склад»про визнання договору доручення неукладеним на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Товариством з  обмеженою відповідальністю «Чумацький шлях»було оскаржено ухвалу від 27.02.2007 р. № 47/351 в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2007 року  у справі № 47/351 ухвала Господарського суду міста Києва від 27.02.2007 року була скасована, а позовні матеріали направлені до місцевого суду для розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 47/351 від 21.06.2007 року розгляд справи було призначено на 09.07.2007 року о 10-30.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.07.2007 року подав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого зазначає, що позивач, отримавши підписаний договір доручення разом з протоколом розбіжностей, прийняв умови, запропоновані відповідачем, що підтверджує відсутність фактів, які підтверджують передання позивачем неврегульованих розбіжностей до суду, врегулювання розбіжностей у письмовому вигляді : підпис уповноваженої особи та печатка позивача на даному протоколі, обмін оформленими документами : наявність оригіналів договору та протоколу розбіжностей у відповідача. Крім того, відповідач вказує на те, що умови спірного договору виконувались позивачем, але, внаслідок неналежного їх виконання з боку позивача та передання відповідачем справи про відшкодування завданих цим збитків до господарського суду, позивач порушив питання про визнання цього договору неукладеним, що свідчить лише про його спробу уникнути відповідальності за неналежне виконання умов діючого договору. За твердженням відповідача доказами виконання договору доручення № ВО-1/02-04 на надання послуг вантажовідправника є фактичне виконання відповідачем функцій відправника вантажу, передбачених цим договором, таких як :  здійснення розрахунків з залізницею відповідно до п. 2.1.3 договору; заповнення перевізних документів і представлення їх для митного оформлення вантажу відповідно до п. 2.1.1 договору, відправлення відповідачем вантажу з митної території України після отримання 100 % передплати послуг відповідно до п. 2.1.5 договору; надання позивачу залізничної накладної зі штампом станції відправлення відповідно до п. 2.16 договору.

Представник позивача 13.07.2007 року через канцелярію Господарського суду міста Києва подав письмові пояснення на спростування відзиву відповідача. Позивач вказує на те, що законодавством чітко встановлені етапи та порядок узгодження істотних умов договору : проект договору, протокол розбіжностей до договору, письмова форма узгодження розбіжностей (протокол узгодження розбіжностей, листи і т.д). Сторони не узгодили істотних умов Договору № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року і тому, відповідно до частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, договір є неукладеним. Позивач зазначає також, що ні позивачем, ні відповідачем не було вчинено жодних конклюдентних дій, які були б направлені на виконання умов договору. За твердженням позивача, докази, на які посилається відповідач підтверджують виконання позивачем умов договору №ПМС-08/02-04, укладеного сторонами 10.02.2004 року.

В судовому засіданні 18.07.2007 року представники сторін подали суду клопотання про продовження строку вирішення спору по  справі № 47/351.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2007 року подане клопотання було задоволено та продовжено строк вирішення спору по даній справі  на підставі статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.07.2007 року та  29.08.2007 року судом на підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 13.09.2007 року.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу  України в судовому засіданні 13.09.2007 року за згодою представників сторін було оголошено  лише вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2004 року між ТОВ "ТРИ - Центральний аптечний склад", в якості довірителя з однієї сторони, та ТОВ "Чумацький Шлях", в якості повіреного, з –другої, було укладено Договір доручення № ВО-1/02-04 на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача), відповідно п. 1.1 якого сторони дійшли згоди, що предметом даного договору є надання повіреним (позивачем) послуг згідно з дорученням довірителя (яке відповідно до п. 1.2 Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року надається у вигляді –заявки) пов’язаних з виконанням ТОВ "Чумацький Шлях" функцій вантажовідправника або вантажоодержувача без переходу на повіреного (позивача) права власності на вантаж довірителя (відповідача).

Так, згідно пунктів 2.1.5 Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача) повірений (відповідач) зобов’язаний після отримання 100% передоплати узгодженої вартості послуг, здійснювати відправлення вантажів у строки і обсягах, узгоджених з довірителем і своєчасно інформувати його про обставини, що перешкоджають відправці (прийому) вантажів.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача) довіритель (відповідач) зобов’язався подавати повіреному Доручення у вигляді заявки встановленої форми на подачу вагонів (контейнерів) за 5-ть діб до початку відправлення (навантаження) вантажу.

У пункті 4.2 Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача) сторони погодили, що у разі простою вагонів (контейнерів) на станції відправлення, прикордонних (припортових) станціях або на шляху сполучення внаслідок вини довірителя (чи повіреного), зокрема, за умов відсутності у перевізних документах кодів (підкодів) перевезення або невірного (неповного) оформлення відправником перевізних та інших документів, довіритель (чи повірений) відшкодовує довірителю (чи повіреному) усі документально пред’явлені і підтверджені перевізниками –залізницями витрати, понесені останнім у зв’язку з вимушеним простоєм, розшуком і відстеженням вагонів (контейнерів).

У пункті 6.2 Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача) сторони погодили, що всі зміни і доповнення до даного договору є дійсними, якщо вони підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками сторін, а додатки до даного договору є невід’ємними частинами дійсного договору.

Так, відповідач (довіритель), не погодившись з окремими пунктами (п. 2.1.2 та  2.2.3, додавши до даного договору пункти 2.1.9, 2.1.10 і 4.8) даного Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача), надав позивачу (повіреному) Протокол розбіжностей від 23.02.2004 року до Договору –доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача), який був підписаний повноважним представником позивача і на якому була проставлена печатка ТОВ "Чумацький Шлях" та один примірник якого позивачем було повернуто відповідачу (що позивачем не заперечувалось) та який, згідно передостаннього абзацу даного протоколу розбіжностей, –є невід’ємною частиною Договору доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року на надання послуг вантажовідправника (вантажоодержувача).

Позовні вимоги позивача базуються на тому, що спірний договір є неукладеним, оскільки сторони не узгодили істотні умови договору, а також позивач вказує на те, що протокол розбіжностей договору доручення не містить відомостей про те на чию редакцію погодились сторони.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що законом та договором не передбачено такого способу захисту цивільного права або інтересу, як визнання договору неукладеним. Оскільки, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори, то неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов'язків, отже сам лише факт неукладення договору не порушує та не оспорює права і охоронювані законом інтереси сторін, між якими не укладено договір. Вимога про встановлення факту неукладення договору не призводить до поновлення порушених прав, вона не може бути предметом спору, самостійно розглядатися в окремій справі, вимога про визнання договору неукладеним є нічим іншим, як встановлення факту, що має юридичне значення, цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Постановою від 14.01.2002 року Верховний Суд України визначив, що вимога про встановлення факту неукладення договору не призводить до поновлення порушених прав; така вимога не може бути предметом спору, самостійно розглядатися в окремій справі. Вимога про визнання договору неукладеним є нічим іншим, як встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог (дана позиція також підтверджується постановою ВГСУ № 2/17 від 25.05.20069 року).

Крім того, відповідно п. 15 інформаційного листа ВГСУ від 20.10.2006 р. N 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року» про визнання договору неукладеним може зазначатися виключно у мотивувальній частині рішення як про обставину справи, встановлену господарським судом, отже в резолютивній частині рішення не може бути зазначено про визнання договору неукладеним.

Слід також зазначити, що статтею 180 Господарського кодексу України та статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір вважається укладеним, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1-6 статті 181 Господарського кодексу України  господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що сторони не узгодили істотні умови договору № ВО-1/02-04 від 19.02.2004 року, а тому відповідно до частини 8 статті 181 Господарського кодексу України договір є неукладеним.

Проте дані доводи позивача спростовуються наступним.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін ініціатором укладення договору доручення був позивач, який надав відповідачеві проект цього документу у двох примірниках для розгляду та підписання. Відповідач підписав два примірника договору доручення, а також склав протокол розбіжностей та надав позивачу для узгодження розбіжностей.

Відповідно до пункту 5 статті 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Суд дійшов висновку, що позивач, отримавши  підписаний договір доручення та протокол розбіжностей до нього, прийняв пропозиції, запропоновані відповідачем, оскільки по –перше : уповноважена особа позивача підписала та скріпила печаткою даний протокол розбіжностей, що підтверджує згоду позивача із редакцією відповідача, а по-друге : не зверталась до суду для врегулювання розбіжностей між сторонами. Отже протокол розбіжностей є невід’ємною частиною договору доручення та вступив в силу одночасно з останнім, як то передбачено договором.

Крім того, слід зазначити, що дії позивача у справі після укладення спірного договору доручення  до моменту звернення з даним позовом до господарського суду (зокрема : оформлення залізничної накладної № 32260428, де позивач зазначений відправником вантажу, отримання коштів за сплату залізничних тарифів при відправці/отриманні вантажу відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 2839 від 06.06.2005 року, № 2853 від 07.06.2005 року) свідчать про наступне його схвалення.

Таким чином, судом встановлено, що договір доручення № ВО-1/02-04 від 19.02.04 року є укладеним, оскільки при укладенні даного договору сторони досягли всіх істотних умов догвору, зокрема : щодо ціни, предмету, строку дії договору, тощо, а позивачем в установленому порядку не доведено тих обставин, які є  підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи.

Отже судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, а тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 –85  Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 21.09.2007 року