ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
УХВАЛА

02.10.2007
Справа №2-30/12161-2007

За скаргою Феодосійського казенного оптичного заводу, м. Феодосія, вул. Моковська, буд. 11.

На дії Відділу державної виконавчої служби в м. Феодосія, м. Феодосія, вул. Боєвая, буд. 2.

Стягувач Феодосійське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, м. Феодосія, вул. К. Лібкнехта, буд. 8.

Скарга на дії ДВС.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від заявника – Казар’ян, дов. від 22.08.2007 р. у справі.

Від  ВДВС – Касаткіна, за дов. від 22.08.2007 р. № 7438 у справі, посвід. РК № 573.

Від стягувача – Спірідонова, за дов. від 26.01.2007 р. № 118.

Суть спору: Заявник – Феодосійський казенний оптичний завод – звернувся до господарського суду АР Крим зі скаргою до ВДВС в м. Феодосія про визнання дій незаконними та визнання незаконною постанови державного виконавця ДВС Феодосійського МУЮ про накладення арешту на майно заявника та оголошення на його відчуження № 720562 від 20.03.2007 р. Крім того, у зв’язку з пропуском строку подання скарги, передбаченого ст. 121 – 2 ГПК України, заявник просить поновити його на підставі ст. 53 ГПК України.

14.09.2007 р. заявник подав до суду  доповнення до скарги, яким просить визнати неправомірними дії ВДВС м. Феодосії по накладенню арешту на майно заявника та визнати недійсною постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження від 20.03.2007 р. № 720562.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що арешт майна відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» припускає примусову реалізацію майна. Однак заявник є казенним підприємством. Згідно зі ст. 1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлений мораторій на примусову реалізацію майна і такий мораторій розповсюджується на звернення стягнення на майно боржника за рішенням, яке підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт застосовується в межах суми стягнення з урахуванням пов’язаних з виконанням виконавчих дій, але постановою від 20.03.2007 р. був накладений арешт на все майно, що суперечить нормам законодавства.

Що стосується клопотання заявника щодо відновлення строку на подання скарги, то заявник обґрунтовує його тим, що постанову від 20.03.2007 р. від ВДВС не отримував, а дізнався про постанову про накладення арешту 13.08.2007 р. після одержання копії від Феодосійського БТІ. Даний факт зафіксований в книзі вхідної кореспонденції. Оскільки заявник не знав про постанову раніше, він не мав можливості оскаржити її по незалежним від нього причинам. З приведених підстав заявник клопоче про відновлення строку на подання скарги.

ВДВС Феодосійського МУЮ АРК у відзиві від 21.09.2007 р. № 10062/5 проти скарги заперечує з підстав, що ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» допускає звернення стягнення на майно боржника під час виконання рішень про виплату заробітної плати та інших виплат, які належать працівнику у зв’язку з трудовими відношеннями. Тому ВДВС вважає правомірним накладення арешту на майно казенного підприємства. Що стосується скерування постанови на адресу боржника, то державний виконавець посилається на те, що дана постанова була скерована сторонам по виконавчому провадженню відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» простою кореспонденцією.

З приведених підстав, ВДВС просить в задоволенні скарги відмовити.

Стягувач -  Феодосійське ВП ВКГ у судовому засіданні письмових пояснень на скаргу не представив, проте усно заявив, що проти задоволення скарги заперечує і просить у її задоволенні відмовити.

Розглянувши надані документі, заслухавши пояснення представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АРК від 26 – 30.08.2004 р. по справі № 2-19/417 – 2004 позов Прокурора м. Феодосія в інтересах держави в особі Феодосійського ВП ВКГ задоволений, з Феодосійського казенного оптичного заводу стягнено 312711,67 грн. заборгованості та витрати на послуги експерта 4547,45 грн. (а.с. 40 – 41).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.11.2004 р. рішення було залишено без змін. (а.с. 42 – 45).

У зв’язку з набранням рішення законної сили 13.12.2004 р. були видані накази на примусове виконання судового рішення. (а.с. 46 – 49).

Постановою від 20.01.2005 р. ВДВС в м. Феодосія відкрив виконавче провадження  № 3070 по примусовому виконанню наказу господарського суду від 13.12.2004 р. по справі № 2-19/417-2004 р. (а.с. 53).

27.01.2004 р. постановою ВДВС в м. Феодосія приєднав виконавче провадження № 3070 до складу зведеного виконавчого провадження. (а.с. 55).

Постановою від 20.03.2007 р. ВДВС наклав арешт на все майно боржника – Феодосійського казенного оптичного заводу та оголосив заборону на відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові. (а.с. 64).

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV та ст. 121 – 2 ГПК України, постанова державного виконавця про арешт майна боржника може бути оскаржена боржником до суду у 10-денний строк.

У зв’язку з пропуском строку на подання скарги про оскарження постанови, заявник заявив клопотання про відновлення такого строку.

Відповідно до пункту 8 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України  № 04 – 5/365 від 28.03.2002 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску.

Норма ст. 53 ГПК України передбачає, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду.

В обґрунтування своєї заяви, заявник пояснює, що постанову від 20.03.2007 р. від ВДВС не отримував, а дізнався про постанову про накладення арешту 13.08.2007 р. після одержання копії від Феодосійського БТІ. Даний факт зафіксований в книзі вхідної кореспонденції (а.с. 4).

Як пояснив в судовому засіданні представник ВДВС постанова від 20.03.2007 р. була скерована простою кореспонденцією, однак доказів направлення постанови в суд не представив.

Оскільки заявник не знав про постанову раніше, можливості здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було, заявник не оскаржив постанову від 20.03.2007 р. по незалежним від нього причин.

Суд вважає, що викладені обставини є поважними, а тому відповідно до ст. 53, 121 – 2 ГПК України, суд вважає за необхідне відновити пропущений строк для подання скарги.

Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Така постанова виноситься державним виконавцем, як правило, для звернення стягнення на майно боржника при відсутності або нестаче у нього грошових коштів для повного задоволення вимог стягувача.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001, № 2864 встановлений мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств,у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

Як слідує із статутних документів, представлених в матеріали справи (а.с. 5 – 16) заявник – є казенним підприємством, заснованим на державній власності.

В пункті 2.4. Статут закріплено, що підприємство відповідає за своїми зобов’язаннями коштами та іншим майном, що є в його розпорядженні, крім основних фондів.

Відповідно до ст. 76 Господарського кодексу України, джерелом формування майна казенного підприємства є, зокрема, державне майно, передане підприємству відповідно до рішення про його створення. Казенне підприємство не має права відчужувати або іншим способом розпоряджатися закріпленим за ним майном, що належить до основних фондів, без попередньої згоди органу, до сфери управління якого воно входить.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутні правові підстави для накладення арешту на майно Феодосійського казенного підприємства.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання ВДВС на те, що Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» допускає звернення стягнення на майно боржника під час виконання рішень про виплату заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, оскільки як вбачається з постанови від 20.03.2007 р. про арешт майна, виконавчим документом, на підставі якого винесена дана постанова, є наказ господарського суду № 2-19/417, а ні інші виконавчі документи про стягнення заробітних плат.

Крім того, слід звернути увагу на таке порушення.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

За рішенням суду № 2-19/417 – 2004 р. з Феодосійського казенного оптичного заводу було стягнено 317259,12 грн., але як вбачається з постанови від 20.03.2007 р. арешт накладений на все майно, що належить боржнику, що також є порушенням закону.

В судовому засіданні державний виконавець пояснив, що арешт на майно накладений по зведеному виконавчому провадженню, однак такі доводи не приймаються до уваги.

На підставі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження.

Таким чином, якби державний виконавець мав право накладати арешт на майно боржника по зведеному виконавчому провадженню, він повинен був накласти арешт на майно в межах суми зведеного виконавчого провадження, а ні на все майно.

Згідно з п. 8 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 р. № 04-5/365 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що дії ВДВС в м. Феодосія по накладенню арешту на все майно Феодосійського казенного оптичного заводу є неправомірними, а тому скаргу задовольняє і визнає недійсною постанову від 20.03.2007 р. № 720562 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

Керуючись ст. ст. 53, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1.          Відновити Феодосійському казенному оптичному заводу пропущений строк для подання скарги.

2.          Скаргу Феодосійського казенного оптичного заводу задовольнити.

3.          Визнати дії Відділу державної виконавчої служби в м. Феодосія по накладенню арешту на майно боржника - Феодосійського казенного оптичного заводу неправомірними.

Визнати постанову Відділу державної виконавчої служби в м. Феодосія про накладення арешту на майно Феодосійського казенного оптичного заводу та оголошення заборони на його відчуження від 20.03.2007 р. недійсною

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.