Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2007 р.                                                           Справа № 14/265-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Плужник О.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Гудковій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Турченко С.П.

відповідача -  Челядін С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача  на рішення господарського суду Сумської області від 16.07.07 р. у справі № 14/265-07

за позовом Дочірнього підприємства ТОВ "Горобина" "Агрофірма "Діамант", с. Сула

до ТОВ "Агрофірма "Агро", м. Суми

3-тя особа ТОВ "Горобина", м. Суми

про  стягнення 45495,95 грн.

встановила:

В квітні 2007 р. позивач –Дочірнє підприємство Товариства з обмеженою відповідальністю „Горобина” „Агрофірма „Діамант”, с. Сула Сумської області звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Агро”, м. Суми 45495,95 грн. збитків та судових витрат.

В процесі розгляду справи, господарським судом до участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено ТОВ „Горобина”, м. Суми.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.07.07 р. (суддя Миропольський С.О.) по справі № 14/265-07 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.07 р. по справі № 17/84-07, яка з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення, встановлено факт належного виконання умов укладеного між сторонами договору від 12.09.06 р.; що позивач належним чином не довів наявності спричинених йому збитків та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на безпідставність посилань суду першої інстанції при винесенні оспорюваного рішення на рішення по іншій справі № 17/84-07, оскільки предметом розгляду справи № 17/84-07 була заборгованість за виконані роботи, а предметом розгляду даної справи є завдані відповідачу збитки. Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що господарський суд при розгляді даної справи не надав належної оцінки наданим позивачем документам (актам простою, документам, що підтверджують надмірне споживання відповідачем пального тощо), які, на думку позивача, підтверджують наявність завданих йому відповідачем збитків, їх розмір та ін.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що при подачі позову не було доведено сукупності умов для настання цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності та застосування господарських санкцій, не доведено реального розміру заподіяних збитків. Крім того, відповідач посилається на те, що позивач приймаючи роботи порушив вимоги ст. 853 ЦК України, в зв'язку з чим, на думку відповідача, в даному випадку він позбавлений права посилатися на відступи від умов договору, яких допустив відповідач виконуючи роботи за вказаним договором та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 12.09.06р. між сторонами укладено договір відповідно до умов якого відповідач на замовлення позивача зобов'язався провести роботи по збиранню цукрового буряка.

Як стверджує позивач, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов спірного договору, йому було завдано збитків. Зокрема позивач в обґрунтування вказаного посилається, на порушення відповідачем п. 1.4. спірного договору, відповідно до якого роботи по збиранню цукрового буряка повинні бути виконані до 28.09.06 р., а фактично роботи були виконані відповідачем лише 24.10.06 р., що  підтверджується актом від 24.10.06 р., видатковою накладною №РН-00049 від 27.10.06 р. Тобто, прострочення виконання робіт по договору з 28.09.06р. по 24.10.06р. становить 26 днів., в зв'язку з чим, та з урахуванням вимог п. 5.3. спірного договору за прострочення виконання робіт позивачем відповідачу нараховано штраф у розмірі 0,1 % від ціни договору за кожний день прострочення виконання робіт, що становить суму 4596,80 грн. До того ж позивач вказує на те, що акт по результатах виконання робіт відповідно до п. 2.5. договору не підписаний.

Крім того, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на порушення відповідачем п. 3.1. спірного договору, відповідно до якого сторонами визначено норму витрат дизпалива у розмірі 40 літрів на 1 гектар площі збирання врожаю. Тобто загальний розмір використаного палива повинен бути не більше 8820 літрів, однак відповідач відповідно до лімітно-забірних карт від 16.09.06 р. та від 01.10.06 р. отримав 10041 літрів палива, що на 1221 літр більше ніж визначено договором, і надлишок пального не повернув. Позивач, з посиланням на видаткову накладну № От-00001116 від 04.10.2006 р. стверджує що він придбав зазначене пальне за ціною 3,75 грн. за літр, у зв'язку з чим, розмір завданих йому відповідачем збитків, спричинених недотриманням норм використання палива, становить 4578,75 грн.

Разом з тим, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається також на порушення відповідачем п. 4.2.3 спірного договору, відповідно до якого відповідач повинен забезпечити відсутність простою техніки з його вини, однак під час збирання врожаю він систематично, без пояснення будь-яких причин, припиняв збирати врожай, що підтверджується актами від 27.09.06 р., від 29.09.06 р., від 29.09.06 р., від 20.09.06 р., від 15.10.06 р., від 17.10.06 р., від 18.10.06 р., від 19.10.06 р., чим завдав додаткових збитків позивачу у вигляді витрат по оплаті транспортних послуг залученому до збирання врожаю підприємству –3-й особі по даній справі (договір № 09-01 від 01.09.06 р.) у сумі 36320,40 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що надмірне використання пального сталося внаслідок того, що комбайн, на якому відповідач збирав врожай, кожного дня здійснював переїзди з місця стоянки і до поля і в зворотному напряму, на вимогу позивача переїздив з одного поля до іншого та ін.; що простій комбайну мав місце через ненадання позивачем автомобілів, необхідних для збирання врожаю, що підтверджується актами від 19.09.06 р., від 18.09.06 р., від 22.09.06 р., від 26.09.06 р., від 28.09.06 р., від 29.09.06 р., від 03.10.06 р., від 04.10.06 р., від 05.10.06 р., від 06.10.06 р., від 07.10.06 р., від 08.10.06 р., від 09.10.06 р., від 10.10.06 р., від 11.10.06 р., а також, як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, через поломки комбайна.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.07 р. по справі № 17/84-07, яка з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення, встановлено факт належного виконання умов укладеного між сторонами договору від 12.09.06 р.; що позивач належним чином не довів наявності спричинених йому збитків.

Однак, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів,  не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна та належна правова оцінка, тому є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Господарський суд приймаючи оскаржуване рішення безпідставно посилався на встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.05.07 р. по справі № 17/84-07 факт належного виконання умов укладеного між сторонами договору  від 12.09.06 р., оскільки предметом розгляду вказаної справи було стягнення заборгованості за виконані відповідачем роботи, і при розгляді цієї справи питання про стягнення з відповідача на користь позивача збитків не розглядалося. Тобто справа № 17/84-07 жодним чином не стосується предмету розгляду даної справі, в зв'язку з чим, факти, встановлені рішенням по даній справі не можуть мати преюдиційного значення при розгляді даної справи. До того ж, очевидним є факт прострочення виконання відповідачем його зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П. 5.3 укладеного між сторонами договору від 12.09.06 р. встановлено, що в разі порушення строків збирання виконавець виплачує штраф в розмірі 0,1% від суми договору за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 1.4 цього ж договору строк закінчення збиральних робіт –28.09.06 р.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до акту від 24.10.06 р., роботи за спірним договором були виконані відповідачем 24.10.06 р. тобто з 26-денним терміном прострочення, те, що сторони не заперечували проти того, що роботи по збирання врожаю на площі 220,5 га. здійснювались в рамках спірного договору в зв'язку з чим, ціна (сума вартості) виконаних відповідачем робіт за цим договором склала 176800 грн., позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 4596,80 грн. штрафу за порушення строків збирання підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

За змістом ст.ст. 1212-1213 ЦК України Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. При цьому ст. 22 ЦК України відносить до збитків також і витрати, які особа мусить зробити (реальні збитки). А згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі.

П. 3.1 спірного договору сторонами визначено норму витрат відповідачем дизельного палива на збирання врожаю у розмірі 40 л. на 1 га. площі збирання.

Отже, ліміт пального, який повинен був використати відповідач при збиранні врожаю на 220,5 га площі становить 8820 л. До того ж, відповідно до лімітно-збиральних карт б/н від 16.09.06 р. та б/н від 01.10.06 р. (а.с. 9-10) відповідачем від позивача на збирання врожаю було одержано 10041 л., тобто на 1221 л. понад встановленого ліміту і вказану кількість пального відповідач використав без належної правової підстави.

Враховуючи викладене, а також те, що за видатковою накладною № От-00001116 від 04.10.06 р. позивач придбав зазначене паливо за ціною 3,75 грн., те, що відповідач не надав суду доказів повернення надмірно використаного пального позивача, а так само не надав доказів оплати вартості пального, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача  4578,75 грн. вартості надмірно використаного пального також підлягають задоволенню.

Разом з тим не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що комбайн, на якому відповідач збирав врожай, кожного дня був змушений здійснювати переїзди з місця стоянки і до поля і в зворотному напряму, на вимогу позивача переїздив з одного поля до іншого та ін., оскільки відповідно до умов спірного договору надане позивачем дизельне паливо відповідач зобов'язався використовувати лише при збиранні врожаю та ін.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є господарською санкцією.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник  господарських  відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання  чи  порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито  усіх   залежних   від   нього   заходів   для   недопущення господарського  правопорушення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, й відшкодування збитків.

Оскільки відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, його застосування можливе лише за наявності умов відповідальності, передбачених законом, зокрема в даному випадку за наявності допущеного відповідачем правопорушення, належним чином обґрунтованого позивачем розміру понесених збитків, причинного зв'язку між правопорушенням і збитками, а також за наявності доказів відповідних заходів щодо зменшення розміру вказаних збитків.

За змістом п. 2.4, 4.2.3 спірного договору перевезення врожаю здійснюється транспортом позивача, а відповідач повинен забезпечувати відсутність простою техніки.

Як свідчать матеріали справи, для забезпечення збирання врожаю позивач уклав з 3-ою особою договір № 09-01 від 01.09.06 р. про перевезення вантажу автомобільним транспортом, відповідно до умов якого 3-тя особа зобов'язалася надавати позивачу послуги з перевезення врожаю.

П. 1.4.1 вказаного договору встановлено, що за 1 годину використання автомобіля для перевезення вантажу встановлено ціну 34,20 грн., причому додатково за 1 км. пробігу при перевезенні вантажу позивач сплачує 3,42 грн.

Відповідно до талонів замовника (а.с. 21-28) 3-тя особа за час збирання врожаю щоденно надавала позивачу для його перевезення 4 автомобіля.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач при збиранні врожаю допустив простій транспортних засобів, які здійснювали перевезення врожаю, тим самим заподіявши позивачеві збитків у формі витрат, які останній поніс в зв'язку з оплатою послуг транспортних засобів, залучених до збирання врожаю, за час простою, а також у формі витрат, які поніс позивач в зв'язку з доставкою транспортних засобів до місця збирання врожаю за дні простою. Факт простою зафіксовано актами від 19.09.06 р., від 18.09.06 р., від 22.09.06 р., від 26.09.06 р., від 28.09.06 р., від 29.09.06 р., від 03.10.06 р., від 04.10.06 р., від 05.10.06 р., від 06.10.06 р., від 07.10.06 р., від 08.10.06 р., від 09.10.06 р., від 10.10.06 р., від 11.10.06 р., відповідно до яких загальний час простою склав 105 год. 30 хв.

Враховуючи викладене, а також те, що наявність заподіяних відповідачем збитків та їх розмір позивачем належним чином обґрунтований, та підтверджується матеріалами справи, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 14432,40 грн. збитків, спричинених простоєм транспортних засобів, залучених до збирання врожаю, та 21888 грн. збитків, спричинених наданням транспортних засобів до місця збирання врожаю в дні простою, підлягають задоволенню.

Разом з тим, також не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що простої мали місце і з вини позивача, який вчасно не надавав транспортних засобів, які необхідні для перевезення врожаю (акти простою на а.с. 40-54), в зв'язку з чим, також завдав відповідачу збитків у формі неодержаного прибутку, оскільки завдані позивачем відповідачу збитки не є предметом розгляду даної справи, і їх стягнення за наявності відповідного позову може бути предметом іншої судової справи.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 3 ст. 104,  ст. ст. 105, 106 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 16.07.07 р. по справі № 14/265-07 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Агро” (40022, м. Суми, вул. Дзержинського, 16; р/р 4001 в СФ КБ „Приватбанк”, м. Суми; МФО 337546; ) на користь Дочірнього підприємства „Діамант” Товариства з обмеженою відповідальністю „Горобина” (42346, Сумська область, Сумський район, с. Сула, вул. 40 років Перемоги, 29; МФО 337836; ) 45495 грн. збитків, 454,96 грн. держмита, 118 грн. судових витрат, 227,48 грн. держмита по скарзі.

Наказ доручити видати господарському суду Сумської області.

Повний текст постанови підписано 28.09.07 р.

Головуючий суддя                                                                    Пушай В.І.

Судді                                                                    Плужник О.В.

Барбашова С.В.