СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31.05.07                                                                                 Справа № 10/148н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Мінська Т.М. по справі № 10/148н-ад за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська будівнича компанія",

м. Попасна

до Державної податкової інспекції у Попаснянському районі

про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення

Представники  сторін:

від позивача - Карімов Р.К. - адвокат, договір № 16/07юр від 21.03.07.;

від відповідача - Верхолончук І.В. - зав.юр.сектору, довіреність № 1 від 15.01.07.,  Сущенко В.Б. - гол.держ.подат.рев.-інспектор, довіреність б/н від 21.03.07.

Згідно з п. 2-1  Прикінцевих і перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства  України  не здійснювалась звукова фіксація судового процесу за клопотанням сторін.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення ДПІ у Попаснянському районі  № /0 від 26.12.2006р. про донарахування податкових зобов’язань з ПДВ у сумі 38238 грн. 60 коп. та застосування фінансових санкцій у розмірі 19119 грн. 30 коп.

Відповідач відзивом на позов від 16.04.2007р. № 2715/10/10-010 заперечує проти позову.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

26.12.2006. ДПІ в Попаснянському районі  (відповідачем  у  справі)   прийнято податкове повідомлення –рішення форми «Р» №   /0,   яким згідно  з  підпунктом ”б”  підпункту   4.2.2.  пункту  4.2.  статті  4  Закону  України  “Про  порядок  погашення  зобов'язань  платників  податків  перед  бюджетами та державними цільовими фондами”  від 21.12.2000.  № 2181-ІІІ  (надалі –Закон 2181) на підставі  акту  перевірки  № 351/23/32764157   від 18.12.2006.   за порушення   п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3,  п.  4.1   ст. 4    Закону   України від 03.04.1997 р. № 168/97–ВР “Про податок на додану вартість” ( далі за текстом Закон про ПДВ)  товариству з обмеженою відповідальністю «Українська будівнича компанія»  визначено  суму  податкового зобов’язання   з ПДВ в сумі  38238 грн. 60 коп.,  а також згідно  підпункту   17.1.3.  пункту  17.1.  статті  17  Закону  2181  застосовано штрафну санкцію в сумі  19119 грн. 30коп.

В приводу вказаних  порушень в акті перевірки  зазначено наступне:

ТОВ «Українська будівнича компанія»  укладало з замовниками  договори  генерального  підряду і субпідряду   на виконання  будівельних робіт  без включення  до собівартості  робіт  сум  витрат  на відрядження по наступним договорам:

Договір  субпідряду  від 10.01.2006. № 23  з  Луганською інженерно –будівельною корпорацією  на виконання  робіт  на  ВАТ  «Алчевський  металургійний комбінат»,

Договір   від 27.07.2006. № 27/07-06  з  Приватним підприємством «Житл –Промбуд» на виконання  робіт  на  ВАТ  «Алчевський  металургійний комбінат»,

Договір  підряду  від 01.06.2006. № 027/1-1726  на виконання  реконструкції  доменної печі  № 1   ВАТ  «Алчевський  металургійний комбінат».

Згідно вищевказаних договорів  оплата замовником витрат на відрядження  робітників, які зайняті в виконанні робіт по договору, здійснюється  Підрядником по їх фактичній кількості на об’єкті,  але не вище нормативних (кошторисних)  трудовитрат на фактично виконані за звітний період обсяги робіт з наданням підтверджуючих документів.  При цьому вартість  витрат на відрядження  до загального кошторису не включалась.

Суми витрат  на відрядження  згідно рахунків –фактур виставлялись замовнику окремо від вартості кошторису наданих будівельно –монтажних робіт та по податковому  і бухгалтерському обліку  відображались щомісячно  записами по кредиту рахунку 703 «Доходи від реалізації робіт і послуг» та  дебету  рахунку  361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» та коду  рядку  01.1  «Доходи від продажу товарів (робіт, послуг)  Декларації  з податку на прибуток.

В порушення  п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3,  п.  4.1   ст. 4    Закону   про ПДВ  до бази оподаткування  ПДВ  суми витрат на відрядження.  Ці суми витрат відшкодовувались замовниками  на розрахунковий рахунок  ТОВ «Українська будівнича компанія»платіжними дорученнями.

Розшифровка   сум  витрат  на відрядження, відшкодованих замовниками  і  не включених    до бази оподаткування  ПДВ  наведена  в  додатку  № 9 до акту  перевірки.

В акті перевірки зазначено, що  сум  витрат  на відрядження повинні  включатися  до собівартості  робіт  згідно з Методичними рекомендаціями  з формування  собівартості  продукції  (робіт, послуг)»,  затверджених наказом  Державного комітету  промислової політики України від 02.02.2001. № 47.

Позивач  на  обґрунтування  позову  зазначає,  що  жодний  закон України  не регламентує  питання  включення  до бази оподаткування  з ПДВ  сум витрат на відрядження.

В порядку ст.79 КАС України судом досліджені акт перевірки перевірки  № 351/23/32764157   від 18.12.2006.,   податкове повідомлення - рішення ДПІ у Попаснянському районі  № /0 від 26.12.2006р.,  договори   від 10.01.2006. № 23,     від 27.07.2006. № 27/07-06,   від 01.06.2006. № 027/1-1726,   акти виконаних робіт  КБ-2,  довідки про вартість виконаних робіт КБ-3,  рахунки –фактури,  списки  відряджених робітників.

При вирішенні даного спору суд виходить із наступного:

Згідно п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону про ДПВ  об'єктом оподаткування є операції платників податку з  поставки  товарів  та  послуг,  місце   надання   яких знаходиться  на митній території України,  в тому числі операції з передачі  права  власності   на   об'єкти   застави   позичальнику (кредитору)  для погашення заборгованості заставодавця,  а також з передачі    об'єкта    фінансового    лізингу    у    користування лізингоотримувачу (орендарю).

П. 4.1. ст. 4 даного Закону визначено, що база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи  з  їх  договірної  (контрактної)  вартості, визначеної  за вільними цінами,  але не нижче за звичайні ціни,  з урахуванням    акцизного    збору,    ввізного     мита,     інших загальнодержавних  податків  та  зборів  (обов'язкових  платежів), згідно із законами України з  питань  оподаткування  (за  винятком податку на додану вартість,  а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається  до  ціни  товарів  (послуг)).  До  складу  договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів,  вартість матеріальних  і  нематеріальних  активів,  що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку  третю  особу  в зв'язку  з  компенсацією  вартості  товарів  (послуг).

Відповідно до ст.  843 Цивільного кодексу України у договорі підряду  визначається  ціна роботи або способи  її визначення.  Ціна роботи  у договорі підряду включає відшкодування  витрат підрядника  та плату  за виконану роботу.

Тобто,  вищевказаними  договорами  договірна  вартість  поставки  послуг  (ціна  роботи)  визначена  таким  способом,  що  вона  складається  з  двох  елементів.  Перший  елемент  ціни  роботи  визначається  згідно  актів  виконаних робіт, а  другий  елемент  - визначається  за  фактичними  витратами.

Суд  не  приймає доводи  позивача  стосовно  відсутності  законодавства  з питань оподаткування  ПДВ  витрат  на  відрядження,  оскільки  в  даному  спорі  йдеться  не  про  витрати  позивача  на  відрядження,  а  про  відшкодування  цих  витрат  замовниками,  що  є елементом  ціни  роботи,  а  відтак   частиною  вартості    договірної   вартості   поставки  послуг,  тобто  включається до бази оподаткування  ПДВ.

Оцінивши  всі  вищевикладені  обставини,   суд  закінчив розгляд справи в судовому засіданні  31.05.2007р.  і  постановив   відмовити   в задоволені позову.

Згідно  ст.   160 ч. 3  Кодексу адміністративного судочинства  України  в судовому засіданні  31.05.2007р. проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Судові витрати  покладаються  на   позивача.

На  підставі  викладеного та,    керуючись ст.ст.  18,  158 –163,  Кодексу адміністративного судочинства  України,  суд

п о с т а н о в и в:

1.          В задоволенні  позову  відмовити.

2.          Судові  витрати  покласти  на  позивача.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.  У разі подання  апеляційної скарги постанова набирає законної сили,  якщо її не скасовано, після закінчення апеляційного розгляду скарги.

Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга  подаються  до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції,  який ухвалив оскаржувану  постанову. Копії апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти  днів  з дня складення  постанови в повному обсязі.   Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Згідно  ст.   160 ч. 3  Кодексу адміністративного судочинства  України постанова в повному обсязі складена  05.06.2007р.

Суддя                                                                                     Т.М.Мінська