ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2007 р.
№ 21/125

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Муравйов О. В.

судді
Полянський А. Г.
Фролова Г. М.

розглянувши
касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства "Будінвест-центр"

на рішення
Господарського суду міста Києва від 19.04.2007 року

по справі
№ 21/125

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Українське майно"

до
1)          Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К"
2)          Закритого акціонерного товариства "Будінвест-центр"

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів
Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"

треті особи без самостійних вимог на стороні позивача
1)          Відкрите акціонерне товариство "Всеукраїнська інвестиційна компанія "ВІНКО"
2)          Товариство з обмеженою відповідальністю "Верекс"
3)          Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут міжнародних зв'язків, економіки, політики та права"
4)          Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа-Ікс"

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу,

за позовом третьої особи з самостійними вимогами
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАСА"

до
1)          Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К"
2)          Закритого акціонерного товариства "Будінвест-центр"

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів
Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсними протоколів та рішень загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К"

за участю представників сторін:

від позивача:
Бочковський А. С.

від відповідача-1:
Касперчик З. В., Гребенюк С. О.

від відповдіача-2
Ларіонова О. О.

від третьої особи без самостійних вимог 2,3:
Бочковський А. С.

від третьої особи з самостійними вимогами:
Бочковський А. С.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.07.2007 року касаційна скарга Закритого акціонерного товариства "Будінвест-Центр" прийнята до провадження Вищого господарського суду України та призначена до розгляду у судовому засіданні в приміщенні суду об “11” год. “10” хв. 14 серпня 2007 року.

У зв'язку з виходом судді Фролової Г. М. з відпустки, касаційна скарга розглядається в постійно діючому складі колегії суддів: головуючий суддя Муравйов О. В., судді Полянський А. Г. , Фролова Г. М., утвореному відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України від 25.08.2005 року № 02-20/13.

14.08.2007 року та 21.08.2007 року судові засідання не відбулися у зв'язку з заявленими представником ТОВ "ВАСА" відводами суду.

В судовому засіданні 28.08.2007 року була оголошена перерва відповідно до ст. 77, 1115 ГПК України.

Представники третіх осіб КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", ВАТ "Всеукраїнська інвестиційна компанія "ВІНКО" та ТОВ "Європа-Ікс" в судове засідання 04.09.2007 року не з’явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені заздалегідь належним чином.

Оскільки Вищим господарським судом України явка представників учасників судового процесу обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від сторін та третіх осіб не витребувалися, а також з урахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів вважає, що неявка представників учасників процесу не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75, 1115 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2007 року до Господарського суду міста Києва звернулося Відкрите акціонерне товариство "Українське майно" з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого будинку від 21.04.2005 року, укладеного між відповідачами Акціонерним товариством закритого типу "Едем і К" та Закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр", визнання недійсним акта прийому-передачі майна від 21.04.2005 року, укладеного між відповідачами на підставі цього договору, та скасування реєстрації права власності на нежилий будинок № 44 ( № 44 літ. "А") по вул. Горького  в місті Києві за закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр" в Комунальному підприємстві "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна". Позов поданий на захист порушених корпоративних прав позивача як акціонера АТЗТ "Едем і К". Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір укладений від імені товариства без згоди акціонерів.

23.02.2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАСА" звернулося до Господарського суду міста Києва з клопотанням по справі № 21/125 про залучення його в якості співпозивача. Клопотання подане на підставі ст. 23 ГПК України. В клопотанні заявник ТОВ "ВАСА" наводить ті ж самі вимоги, що й позивач, обгрунтовує їх тими ж доводами та посиланням на норми законодавства.

29.03.2007 року ТОВ "ВАСА" доповнило предмет позову наступними позовними вимогами: визнати недійсними рішення загальних зборів АТЗТ "Едем і К" від 03.03.2003р. та від 01.07.2003 року, визнати недійсними протокол № 1 загальних зборів акціонерів АТЗТ "Едем і К" від 03.03.2003р. та протокол № 2  загальних зборів акціонерів АТЗТ "Едем і К" від 01.07.2003р.; скасувати реєстрацію відомостей про президента (керівника) АТЗТ "Едем і К" у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, органах статистики та податкових органах.

Доповнені позовні вимоги обгрунтовані тим, що загальні збори 03.03.2003р. та 01.07.2003р. не проводилися, рішення по зазначених в протоколах № 1 та № 2 питаннях загальними зборами акціонерів не приймалися.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2007 року по справі № 21/125 (суддя Шевченко Е. О.) позовні вимоги ВАТ "Українське майно" та ТОВ "ВАСА" задоволені частково: визнані недійсними рішення загальних зборів Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К", оформлені протоколом № 1 загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К" від 03.03.2003р. та протоколом № 2 загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К" від 01.07.2003р.; визнаний недійсним договір купівлі-продажу нежилого будинку від 21.04.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В. Г., між Акціонерним товариством закритого типу "Едем і К" та Закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр" про продаж нежилого будинку № 44 літ. А по вул. Горького в Голосіївському районі міста Києва; скасовано реєстрацію права власності на нежилий будинок № 44 по вул. Горького (Антоновича) в Голосіївському районі міста Києва, площею 3432,3 кв. м за Закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр" в Комунальному підприємстві "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна".

В частині позовної вимоги ТОВ "ВАСА" про скасування реєстрації відомостей про президента (керівника) Акціонерного товариства закритого типу "Едем і К"  у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, органах статистики та податкових органах провадження у справі припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду не переглядалося.

Ухвалою від 06.06.2007 року по справі № 21/125 місцевим господарським судом за заявою представника ТОВ "ВАСА" роз'яснений пункт 3 резолютивної частини рішення суду від 19.04.2007 року щодо правових наслідків визнання недійсним договору купівлі-продажу та необхідності вчинення нотаріусом дій на виконання рішення суду в цій частині.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва, відповідач-2 Закрите акціонерне товариство "Будінвест-Центр" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою № 02/07-07 від 03.07.2007 року, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ВАТ "Українське майно" та ТОВ "ВАСА" відмовити повністю.

В касаційній скарзі заявник стверджує про порушення місцевим господарським судом при розгляді справи ст. ст. 1, 2, 22, 58 ГПК України.

13.08.2007 року до Вищого господарського суду України надійшла заява представника відповідача-2 про поворот виконання рішення суду першої інстанції шляхом зобов'язання третьої особи без самостійних вимог скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про скасування запису про реєстрацію права власності на нежилий будинок № 44 (№ 44 літ. А) по вул. Горького в Голосіївському районі м. Києва площею 3432,3 кв. м за Закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр". Заявник просить видачу відповідного наказу доручити місцевому господарському суду відповідно до ст. 122 ГПК України.

В поясненнях на касаційну скаргу ВАТ "ВІНКО" підтверджує обставини, викладені в рішенні місцевого суду, покладається при розгляді касаційної скарги на розсуд суду.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ЗАТ "Едем і К" підтримує її частково, просить скасувати рішення місцевого суду в частині пунктів 1-4 резолютивної частини рішення суду; в частині припинення провадження у справі та відмови в позові –просить залишити без змін.

ТОВ "ВАСА" у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог відповідача-2 заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а касаційну скаргу відповідача-2 –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на неї, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач-1 АТЗТ "Едем і К" було власником нежилої будівлі площею 3432,3 кв. по вул. Горького, 44 в м. Києві.

На підставі рішення Київської міської ради від 22.04.1999 року № 212/313 "Про оформлення права користування земельними ділянками" відповідачем-1 АТЗТ "Едем і К" з Київською міською радою був укладений договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 29.07.1999р., відповідно до якого відповідач-1 отримав у користування земельну ділянку площею 0,2719 га, що розташована в м. Києві, по вул. Антоновича (колишня вул. Горького), 44 в Московському (нині –Голосіївському) районі міста Києва.

03.03.2003р. було складено протокол № 1 загальних зборів акціонерів АТЗТ "Едем і К", яким серед іншого постановлено звільнити з посади Генерального директора АТ "Едем і К" Пархоменка С. І. та покласти обов'язки Генерального директора АТ "Едем і К" на Осадчого В. В.

01.07.2003р. було складено протокол № 2 загальних зборів акціонерів АТЗТ "Едем і К", відповідно до якого серед іншого було вирішено звільнити з посади президента АТ "Едем і К" Пархоменка С. І. та призначити президентом АТЗТ "Едем і К" Осадчого В. В., а також вирішено відчужити належний АТЗТ "Едем і К" будинок, який знаходиться по вул. Горького, 44 в м. Києві, надати президенту АТЗТ "Едем і К" право укласти договір на умовах, визначених ним самостійно.

Відповідно до протоколу № 2 на загальних зборах були присутні акціонери, які разом володіють 89,08% акцій. В тому числі, був присутній представник ТОВ "ВАСА" Налімов О. М.

На підставі цих протоколів були внесені зміни в Єдиний державний реєстр підприємств  та організацій України щодо керівника відповідача-1.

Судом першої інстанції встановлено, що в загальних зборах 03.03.2003р. та 01.07.2003р. не могли брати участь акціонери, що володіли 75% та 89,08% акцій відповідно, оскільки акціонер ТОВ "Мі-Макс", який володів 10,88% акцій, був ліквідований в 1997 році, акціонер ТОВ "Спільне підприємство "Європа-Ікс", який володів 16,28% статутного фонду, ліквідований в 2000 році. ТОВ "ВАСА" в сукупності володіло 27,16% акцій, з яких 10,88% - придбані у ТОВ "Мі-Макс" до моменту ліквідації останнього.

Задовольняючи позов про визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не доведено дотримання встановленої законодавством та статутом відповідача-1 процедури скликання та проведення загальних зборів, зокрема, ст. ст. 43, 41 Закону України "Про господарські товариства", п. 4.1 Статуту АТЗТ "Едем і К".

Також судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2005 року був укладений договір купівлі-продажу нежилого будинку, відповідно до якого відповідач-1 АТЗТ "Едем і К" продав, а відповідач-2 ЗАТ "Будінвест-Центр" придбав нежилий будинок по вул. Горького, 44 літ. А в місті Києві, площею 3432,3 кв. м.

Відповідач-1 передав відповідачу-2 нежилий будинок за актом приймання-передачі від 21.04.2005р.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний договір підписано з боку відповідача-1 президентом Осадчим В. В.

Оскільки місцевий господарський суд дійшов висновку про невідповідність викладених в протоколах № 1 від 03.03.2003р. та № 2 від 01.07.2003р. відомостей, що має наслідком недійсність рішень, прийнятих на цих загальних зборах акціонерів, судом зроблений висновок, що гр. Осадчий В. В. не мав повноважень виступати від імені відповідача-1 як керівник, рішення загальними зборами акціонерів про продаж нежилого будинку відповідачем-1 не приймалося. За таких обставин спірний договір не відповідає дійсному волевиявленню відповідача-1, що відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України тягне за собою його недійсність.

Задовольняючи позов позивача та третьої особи, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржені рішення загальних зборів акціонерів та спірний договір купівлі-продажу порушують права акціонерів АТЗТ "Едем і К", оскільки впливають на їх права приймати участь в управлінні акціонерним товариством.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку, що спірний договір укладений всупереч законодавству України про охорону культурної спадщини, а саме: ст. 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини", оскільки нежилий будинок № 44 по вул. Горького в м. Києві є пам’яткою архітектури місцевого зазначення, а при його відчуженні за спірним договором не було отримано погодження місцевого органу охорони культурної спадщини. Також відповідно до Закону України "Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини", який був чинний на момент укладення спірного договору, була заборонена приватизація пам’яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам’яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Викладене вище стало підставою для висновку місцевого суду про недійсність спірного договору згідно із ст. 215 ЦК України.

Відмовляючи в позові в частині визнання недійсним акта приймання-передачі нежилого будинку від 21.04.2005 року, суд виходив з того, що зазначений акт не є правочином, а лише засвідчує факт передачі об’єкта відповідачем-1 відповідачу-2. Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту порушеного права.

З тих же підстав (невідповідність обраного способу захисту порушеного права передбаченим в ст. 16 ЦК України) відмовлено судом першої інстанції і в позові про визнання недійсними протоколів загальних зборів АТЗТ "Едем і К" від 03.03.2003р. та від 01.07.2003р. Відповідно до ч. 5 ст. 98 ЦК України учасником товариства може бути оскаржене до суду рішення загальних зборів, а не протокол цього рішення.

Припинення провадження у справі в частині позовних вимог третьої особи про скасування реєстрації відомостей про президента (керівника) відповідача-1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, органах статистики та податкових органах мотивована тим, що на думку місцевого суду така вимога має заявлятися в порядку адміністративного судочинства, а тому не підлягає розгляду господарським судом в межах даної справи (п. 1 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ст. 108 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає за касаційною скаргою рішення місцевого суду, що набрало законної сили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1978 року № 11 "Про судове рішення" (із змінами та доповненнями) передбачено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України (ч. 2 п. 1).

Суд касаційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Так, в матеріалах справи міститься ухвала про порушення провадження у справі № 21/124 від 02.02.2007 року (т. 1 а. с. 1) та № 21/125 від 24.02.2007р. (т. 2 а. с.1).

При цьому в першій ухвалі позивачем зазначене Відкрите акціонерне товариство "Українське майно", а в другій –Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАСА".

В ухвалі від 24.02.2007 року зазначено про те, що провадження у справі порушено за позовною заявою ТОВ "ВАСА". Однак такого процесуального документа (позовної заяви ТОВ "ВАСА") в матеріалах справи немає.

Натомість, до справи додане клопотання ТОВ "ВАСА" б/н від 22.02.2007 року про залучення до участі у справі в якості співпозивача (т. 1 а. с. 121-126), в якому ТОВ "ВАСА" в обґрунтування своїх вимог посилається на ст. 23 ГПК України, відповідно до якої позов може бути подано кількома позивачами.

В ухвалі від 01.03.2007 року по справі № 21/125 місцевий господарський суд вірно зазначає, що статтею 23 ГПК України не передбачено залучення співпозивача в процесі розгляду справи. Подача позову спільно кількома особами (співпозивачами) полягає в одночасному поданні позову кількома особами, а не в приєднанні до поданого позову іншими, як це помилково трактує ТОВ "ВАСА".

Разом з тим, Вищий господарський суд України вважає, що виходячи з принципів рівності (ст. 42 ГПК України) та змагальності (ст. 43 ГПК України), суд повинен був відмовити в клопотанні ТОВ "ВАСА", і не мав права з власної ініціативи без подачі позову, як того вимагає ст. 26 ГПК України, визначати статус ТОВ "ВАСА" як третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Крім того, ухвалою від 24.02.2007 року місцевий господарський суд прийняв до розгляду вимоги ТОВ "ВАСА" на підставі ст.ст. 64, 65 ГПК України і визначив його статус як позивача.

В ухвалі від 01.03.2007 року місцевий господарський суд зазначає, що представник ТОВ "ВАСА" в судовому засіданні просив залучити ТОВ "ВАСА" до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами.

Однак такий висновок суду спростовується відомостями, викладеними в протоколі судового засідання від 01.03.2007 року по справі № 21/125, в якому зазначено тільки про клопотання позивача та третьої особи з самостійними вимогами про забезпечення позову. Про інші клопотання учасників процесу в протоколі не зазначено. Зауважень на протокол, як те передбачено ст. 811 ГПК України, представниками позивача та ТОВ "ВАСА" не надано.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що ухвала господарського суду повинна містити висновок з розглянутого питання.

В матеріалах справи відсутня ухвала місцевого суду про прийняття до провадження і вступ у справу третьої особи із самостійними вимогами ТОВ "ВАСА", як це передбачено ч. 2 ст. 26 ГПК України.

Крім того, в подальшому ТОВ "ВАСА" подало заяву б/н від 29.03.2007 року про доповнення позовних вимог (т. 2 а. с. 16-21). При цьому в заяві робить посилання на ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач до прийняття рішення по справі вправі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити позов.

Заперечуючи проти доводів відповідача-2, викладених в касаційній скарзі, представник ТОВ "ВАСА" в судовому засіданні касаційної інстанції пояснив, що ТОВ "ВАСА" зазначеною заявою збільшило позовні вимоги, як це передбачено ст. 22 ГПК України.

Однак Вищий господарський суд України вважає такі заперечення представника ТОВ "ВАСА" безпідставними, оскільки із змісту заяви від 29.03.2007 року вбачається, що представником ТОВ "ВАСА" подана заява саме про доповнення позовних вимог, про що неодноразово зазначається в тексті самої заяви.

Це також вбачається із предмету спору, який не співпадає з первісним, і з правовим обґрунтуванням доповнених вимог.

Так, в клопотанні від 23.02.2007 року ТОВ "ВАСА" просило визнати недійсним договір з підстав, передбачених ст.ст. 215, 28, 203 ЦК України. Доповнені позовні вимоги стосуються визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів і обґрунтовані ст. ст. 40-45 Закону України "Про господарські товариства".

Зазначене дозволяє суду касаційної інстанції зробити висновок про те, що ТОВ "ВАСА" в порушення положень ст. 22 ГПК України заявою від 29.03.2007 року доповнило позовні вимоги новими, які за предметом та підставами не співпадають з первісними, і по суті є новим позовом. Доповнення позовних вимог ст. 22 ГПК України не передбачено.

За таких обставин у місцевого господарського суду не було підстав приймати зазначені позовні вимоги до розгляду.

Виходячи з викладеного, предметом судового розгляду в цій справі повинні бути тільки позовні вимоги, викладені в позовній заяві позивача ВАТ "Українське майно", прийнятій судом до розгляду.

Що стосується висновку місцевого господарського суду по суті позовних вимог позивача та ТОВ "ВАСА" про визнання недійсним договору купівлі-продажу, то суд касаційної інстанції вважає, що він зроблений з неправильним застосуванням норм права.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що спірний договір порушує права акціонерів АТЗТ "Едем і К", зокрема, їх право на управління акціонерним товариством.

Вищий господарський суд України вважає, що такий висновок зроблений місцевим судом без врахування положень рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес).

Під час розгляду цієї справи Конституційний Суд України зазначив, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорення чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства.

Як випливає зі змісту ч. 2 ст. 202 ЦК України, спірний договір є результатом дій двох осіб: відповідачів по справі.

Предметом договору, як встановлено судом першої інстанції, було купівля-продаж майна, яке належало на праві власності відповідачу-1.

Позивач та ТОВ "ВАСА" не мали безпосередніх прав щодо нежилого будинку, який був предметом купівлі-продажу за спірним договором.

Права учасників господарського товариства, до яких відноситься і акціонерне товариство, передбачені ст. 116 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог акціонери ВАТ "Українське майно" та ТОВ "ВАСА" посилалися на те, що спірний договір порушив їх права як акціонерів, а саме: прав на участь в управлінні товариством. З такими твердженням повністю погодився суд першої інстанції.

Пунктом 1 частини 2 статті 116 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Законом (ст.ст. 159-161 ЦК України) визначені органи акціонерного товариства, через які діє акціонерне товариство та, відповідно, через які та в якому порядку акціонер реалізує свої права.

В зазначеному вище рішенні Конституційного Суду України зазначається, що легітимний інтерес акціонерного товариства не є простою сукупністю законних інтересів його акціонерів.

Відповідно до ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов’язковими до виконання на території України.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що спірний договір не перешкоджав в реалізації права акціонерів на управління акціонерним товариством. Висновок місцевого суду про порушення прав акціонерів, зокрема, їх права на управління товариством, є помилковим.

Відсутність порушеного права позивача та ТОВ "ВАСА" відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 2 ГПК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Виходячи із тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес", наданого зазначеним вище рішенням Конституційного Суду України, відхиляються доводи позивача та ТОВ "ВАСА" про те, що позицію позивача підтримують всі акціонери.

Також підлягають відхиленню заперечення проти касаційної скарги з посиланням на судову практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення по справі "Совтрансавто проти України". Наведені в цій справі права акціонерів, серед яких і право голосу, і право впливати на товариство, і право на участь в розподілі прибутку, не заперечуються судом касаційної інстанції. Однак акціонер повинен реалізовувати ці права у встановленому законодавством та установчим документом порядку, тобто в даному випадку шляхом контролю за органами акціонерного товариства, їх звільнення та призначення, а не шляхом безпосереднього оскарження акціонером до суду дій, які випливають із господарської діяльності акціонерного товариства.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Виходячи з викладеного, місцевий господарський суд повинен був керуватися зазначеним вище рішенням Конституційного Суду України при визначенні поняття "охоронюваний законом інтерес" акціонера.

Невиконання цього обов’язку призвело до неправильного застосування норм матеріального (ст. 15 ЦК України) та процесуального (ст.ст. 1, 2 ГПК України) права, що відповідно до ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки права акціонерів спірним договором не порушені, в позові слід відмовити незалежно від наведених підстав. Тому, доводи позивача та ТОВ "ВАСА" про невідповідність спірного договору положенням Закону України "Про охорону культурної спадщини" також відхиляються. Крім того, позивач та ТОВ "ВАСА" не довели, що відповідно до положень зазначеного Закону вони уповноважені звертатися до суду з позовом на захист прав та інтересів, що охоронюються цим Законом.

Що стосується посилання місцевого суду на положення Закону України "Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини", то він не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки внаслідок виконання спірного договору купівлі-продажу не відбувалася приватизація об’єкта. На момент укладення спірного договору, як встановлено судом першої інстанції, нежилий будинок належав на праві власності АТЗТ "Едем і К", акції якого державі не належали.

Суд касаційної інстанції також вважає, що задоволення позовної вимоги про скасування реєстрації права власності на нежилий будинок відбулося з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до ст. 21 ГПК України відповідачами по справі є підприємства та організації, яким пред’явлено  позовну вимогу (ч. 3).

В позовній заяві та клопотанні ТОВ "ВАСА" відповідачами були визначені АТЗТ "Едем і К" та ЗАТ "Будінвест-Центр". Однак зазначені особи не здійснюють реєстрацію права власності. Така реєстрація щодо спірного об’єкта є діяльністю Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна", яке залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Отже, ці позовні вимоги заявлені до неналежних відповідачів. Правом на заміну відповідача на належного та на залучення співвідповідачів не скористалися ні позивач та ТОВ "ВАСА", ні суд першої інстанції, що потягло за собою прийняття неправильного рішення.

Крім того, вимога про скасування реєстрації права власності об’єкта нерухомості за відповідачем-2 не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права. Так, зазначена вимога по суті зводиться до поновлення права власника на спірний нежилий будинок. Цивільним кодексом України передбачені наслідки визнання недійсним правочину (ст. 1212). Господарський кодекс України також містить наслідки визнання недійсним договору (ст. 208 ГК України).

Позивач та ТОВ "ВАСА" обрали не передбачений законом спосіб захисту, внаслідок чого змінився характер спору з майнового на немайновий, що мало наслідком сплату державного мита в меншому розмірі, ніж було необхідно.

Що стосується вимог, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено та провадження припинено, суд касаційної інстанції вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 108 ГПК України, оскільки за змістом касаційної скарги в ній не наведено обґрунтування порушень норм матеріального або процесуального права в цій частині.

Зазначені вище численні порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку, що позивач та ТОВ "ВАСА" звернулися до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу в порушення ст. 15 ЦК України, усунути зазначені недоліки під час нового розгляду справи неможливо, Вищий господарський суд України відповідно до п. 2 ст. 1119 ГПК України вважає за можливе прийняти нове рішення про відмову в позові в цій частині.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Що стосується заяви про поворот виконання рішення місцевого суду, то воно не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 122 ГПК України відбувається повернення боржникові стягнутого з нього на користь стягувача в разі скасування чи прийняття нового рішення по виконаному рішенню. Заявником доказів виконання рішення місцевого суду не надано. Разом з тим, відповідач-2 не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції за наказом про поворот виконання рішення шляхом відновлення стану, який існував до виконання рішення місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Будінвест-Центр" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2007 року по справі №21/125 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів Акціонерного товариства закритого типу «Едем і К», оформлених протоколом № 1 від 03.03.2003 року та протоколом № 2 від 01.07.2003 року загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства закритого типу (пункт 2 резолютивної частини рішення); про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого будинку від 21.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В. Г., між Акціонерним товариством закритого типу "Едем і К" та Закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр" про продаж нежилого будинку  № 44 літ. А по вул. Горького в Голосіївському районі міста Києва (пункт 3 резолютивної частини рішення); про скасування реєстрації права власності на нежилий будинок № 44 по вул. Горького (Антоновича) в Голосіївському районі міста Києва, площею 3432,3 кв. м за Закритим акціонерним товариством "Будінвест-Центр" в Комунальному підприємстві "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна" (пункт 4 резолютивної частини рішення).

В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В решті рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддя
О. В. Муравйов

Судді
А. Г. Полянський

Г. М. Фролова