ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21 серпня 2007 р.                                                                                       Справа № 17/143

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні за участю представників:

позивача –Шибаєв А.М., представник за довіреністю;

відповідача – не з’явився

розглянув справу за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород  до ВАТ АФ „Яворник”, смт. В. Березний про стягнення 25196 грн. адміністративно–господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та 331 грн. пені

Позивачем заявлені вказані вимоги, а представник його у ході судового розгляду наполягає на їх задоволенні судом, оскільки відповідач всупереч вимогам ст.ст. 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі–Закон) не виконав встановлений на 2006 рік норматив створення робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів та не сплатив позивачеві у зв’язку з цим штрафних санкцій у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві відповідача за 4 нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів, що становить предмет позовних вимог.

Відповідач, належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду, письмового відзиву на позов не надав, участі уповноваженого представника в судове засідання вдруге не забезпечив, не повідомивши суд про причини його неявки.

За наведених обставин спір вирішується за наявними у матеріалах справи документами у порядку ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

За приписами ст.ст. 19, 20 Закону для підприємств, установ, організацій (далі - підприємства), встановлюється норматив створення робочих місць для  працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19  Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається розміром середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Для підприємств, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір зазначених санкцій визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу. Порушення термінів сплати наведених санкцій тягне за собою нарахування пені, що обчислюється виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, яка діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк

Матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006р. (форми № 10-ПІ)  доведено, що відповідачеві за змістом Закону встановлено на 2006 рік норматив створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості 7 робочих місць, оскільки середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві за 2006 рік становила 181 особу, працевлаштовано у звітному році на підприємстві  3-х інвалідів. Таким чином, матеріалами справи доведено, а відповідачем не спростовано, що норматив працевлаштування інвалідів відповідачем у 2006 році  виконано не повністю, підприємством не сплачено самостійно у встановленому порядку санкції у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за 4 нестворені робочі місця (25196 грн.), тому вимоги позивача про стягнення цієї суми з відповідача правомірні  за змістом ст.ст. 19, 20 Закону.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що до відповідача застосовувалася процедура банкрутства (справа № 6/50 порушена господарським судом Закарпатської області  20.03.2007р.), про що повідомлено 8.05.07р. в офіційному друкованому органі „Урядовий кур’єр” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів щодо зобов’язань відповідача, строки яких настали до 16.03.07. Вимоги, що є предметом даного спору, виникли як грошові зобов’язання відповідача, строк виконання яких визначений Законом –з 1 січня до 15 квітня року наступного за звітним 2006р.

За змістом ч. 15 ст. 11 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон № 2343)  після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство  в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від дня настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі ст. 14 цього Закону, яка, в свою чергу, передбачає, що конкурсні кредиторів за вимогами, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство  в офіційному друкованому органі зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення зазначеного строку, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними.

З огляду на наведені обставини, оскільки вимоги позивача у даній справі  виникли до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, позивач за змістом Закону № 2343 є конкурсним кредитором, який, однак, не звернувся у встановленому порядку та в строки з вимогами до боржника, тому вимоги за змістом ст. 14 Закону вважаються погашеними і в їх задоволенні належить відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 19, 20  Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст.ст. 11, 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 128, 158-163, Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1. У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

6.09.07

Суддя                                                                                             Ушак І.Г.