ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.
№ 13/63-05

Вищий  господарський  суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого
Т.Б.  Дроботової,

суддів :
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова

на  постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 11.10.2005р.

у справі
№13/63-05

господарського суду
Харківської області

за позовом
Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова

до
-          Товариства з обмеженою відповідальністю “Елпро-м”
-          Товариства з обмеженою відповідальністю “Дан”

про
визнання угоди недійсною

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

відповідачів
-     не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
-     не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ “Елпро-м” та ТОВ “Дан” про визнання недійсною угоди, укладеної між відповідачами на загальну суму 197120,36 грн. та застосувати наслідки визнання недійсної угоди на підставі статті 49 Цивільного кодексу Української РСР.

Позов обгрунтований наявністю підстав для застосування статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, а саме, рішенням місцевого суду Оболонського району м. Києва від 27.02.2003р. по справі №2-1390 статутні документи ТОВ “Дан” були визнані недійсними з моменту передачі права власності на підприємство, та тим, що угода між відповідачами була укладена з метою ухилення від сплати податків, тобто завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.04.2005р. (суддя Водолажська Н.С.) позов задоволено.

Судове рішення відповідно до статей 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України обгрунтоване відсутністю порушення відповідачем статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, оскільки суду не надано доказів умислу на здійснення протиправних дій при укладанні даної угоди у осіб, які її уклали та виконали та мети завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.10.2005р.  (судді: Бондаренко В.П.- головуючий,  Лакіза В.В.,   Токар М.В.) рішення господарського суду Харківської області від 19.04.2005р. згідно статей 103, 105 Господарського процесуального кодексу України залишено без змін з огляду на повноту встановлення обставин справи, відповідність його висновків обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач –ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Скаргу мотивовано доводами про незастосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, та статей 32, 34, 36, 38, 43,66, 67, 82  Господарського процесуального кодексу України, зокрема, відповідач зазначає, що судом не було витребувано та враховано докази, які підтверджують, що відповідач - ТОВ “Дан” ухилялося від оподаткування.

Відповідачі відзиви на касаційну скаргу не подали, та не скористалися правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позовні вимоги про визнання недійсною угоди обгрунтовані необхідністю застосування до спірних правовідносин статті  49 Цивільного кодексу Української РСР, та застосування наслідків визнання недійсної угоди  на підставі вказаної статті, оскільки угода укладена з метою ухилення від сплати податків, тобто завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій виходили з безпідставності вимог позивача з огляду на відсутність порушення відповідачами статті 49 Цивільного кодексу Української РСР, оскільки суду не надано доказів умислу на здійснення протиправних дій при укладанні даної угоди у осіб, які її уклали та виконали.

Разом з тим поза увагою у апеляційної інстанції залишився той факт, що в з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, і, приймаючи судовий акт у справі,  апеляційний господарський суд не врахував наступне.

Відповідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті  3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб’єкт владних повноважень - орган державної  влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Звертаючись з позовною заявою, позивач послався, зокрема, на приписи Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, а саме, на пункт 11 статті 10 цього Закону, що визначає повноваження органів державної податкової служби України.

Згідно вказаного пункту на Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладено, зокрема, функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Таким чином, позивач, який є органом державної податкової служби, виступає у даних правовідносинах не як суб’єкт господарської діяльності, а як суб’єкт владних повноважень, що у відповідності із підпунктом 4 пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, надає йому право звертатись з адміністративними позовами у випадках, встановлених законом.

Суд апеляційної інстанції повинен був, проаналізувавши суб'єктний склад та характер правовідносин, встановити, до юрисдикції яких судів (господарських чи адміністративних) віднесено спір за позовом Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова до ТОВ “Елпро-м” та ТОВ “Дан” про визнання недійсною угоди, як підстави застосування статті 49 Цивільного кодексу Української РСР.

Проте, даний спір розглянуто апеляційним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України без встановлення належної юрисдикції.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На порушення цих вимог суд апеляційної інстанцій розглянув справу та переглянув рішення першої інстанції, керуючись положеннями Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов’язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

У відповідності із частиною 1 статті 11110 Господарського процесуального Кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції, постанова апеляційної інстанції у справі підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 43, 1115, 1117, пунктом 3 частини 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу   Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м.Харкова задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.10.2005р. у справі №13/63-05 господарського суду Харківської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Головуючий                                                                                         Т. Дроботова

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Л. Рогач