ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2007                                                                                   Справа № 34/22-07(41/47)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Головка В.Г.  (доповідач),

суддів Чохи Л.В., Євстигнеєва О.С.

при секретарі: Ревковій Г.О.

за участю представників сторін:

від позивача –Руденко В.В., довіреність від 9.01.2007

від відповідача –Камінський І.Л., довіреність від 9.01.2007, Пересецький В.Б., довіреність від 11.06.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Дніпропетровський завод прецизійних труб” на рішення  господарського суду  Дніпропетровської  області  від  12.04.2007р. у справі  №34/22-07(41/47)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Агора”, м. Київ

до Державного підприємства “Дніпропетровський завод прецизійних труб”, м.Дніпропетровськ

про стягнення 388960грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської  області  від 12.04.2007р. у справі №34/22-07(41/47) (суддя Примак С.А.) позов товариства з обмеженою відповідальністю “Агора” до Державного підприємства “Дніпропетровський завод прецизійних труб” про стягнення 388960грн. задоволено частково: розірвано договір №27 від 26.06.2002 року з усіма його невід’ємними частинами змінами та доповненнями; стягнуто з Державного  підприємства „Дніпропетровський завод прецизійних  труб” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Агора” борг в сумі 353600грн., витрати по сплаті держмита в сумі 3536грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –96,76грн.; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на наступне:

-          судом не взято до уваги, що копія позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог  на адресу ДП „ДЗПТ” (як належному відповідачу) не надсилались, тобто відповідач не знав ціни позову, зміст позовних вимог, обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів та обґрунтованого рахунку сум, що стягуються, та як наслідок, не зміг мотивувати відхилення вимог позивача, що є порушенням прав, наданих ст.22 ГПК України та принципів, визначених ст.4-3 ГПК України;

-             після заміни відповідача належною стороною суд не направив ДП “ДЗПТ” ухвалу від  3.04.2007р. та не повідомив про час і місце проведення наступного засідання;

-            судом не враховано, що правовим наслідком розірвання договору з вказаної позивачем підстави згідно п.5 ст.653 ЦК України може бути тільки вимога про відшкодування збитків. Заяви про заміну предмету позову, як вбачається з рішення від позивача не надходило, тобто предмет спору, як заборгованість за договором –відсутній тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2002 року між позивачем  та   Державним науково-дослідним і конструкторсько-технологічним інститутом трубної промисловості ім. Я.Ю.Осади (постачальник) укладений договір №27, згідно умов якого постачальник  прийняв на себе зобов’язання поставити покупцю (позивачу у справі) товар згідно специфікацій, доданих к договору, а покупець –зобов’язання  прийняти та оплати товару на умовах, узгоджених сторонами в договорі (а.с.4-5 т.1).

Пунктом 2 договору передбачено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця не пізніше 5 днів з дня поставки товару. При здійсненні розрахунків за діючим договором покупець має право здійснювати попередню оплату поставляємого товару.

На виконання умов договору в період з 01.07.2002 по 31.10.2002 року позивачем перераховано на розрахунковий рахунок постачальника передоплату на загальну суму 353600грн., що підтверджено платіжними дорученнями (а.с.14-20 т.1).

Специфікаціями №1-8 до договору №27 від 26.06.02 року сторонами узгоджений строк поставки продукції –січень 2003 року (а.с.6-13 т.1).

На момент розгляду справи сторонами не подано доказів поставки товару постачальником позивачу за договором №27 від 26.06.2002 року або доказів повернення відповідачем  позивачу перерахованої ним передоплати. Заборгованість відповідача перед позивачем складає 353600грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 1.03.2006р. (а.с.85 т.1).

Відповідно  до  наказу  Міністерства  промислової  політики  України  від 13.01.2006р. №11 „Щодо  створення  державного  підприємства „Дніпропетровський  завод прецизійних  труб”  на  базі  відокремленого  структурного підрозділу дослідний  завод Державного  підприємства  „Науково-дослідний  та  конструкторсько-технологічний завод трубної  промисловості  ім. Я.Ю.Осади”  шляхом  виділення   було  створено   Державне  підприємство „Дніпропетровський  завод прецизійний  труб”, яке  є  правонаступником  майнових  і  немайнових   прав  та  обов’язків  Державного  підприємства  „Науково-дослідний  та конструкторсько-технологічний  інститут  трубної  промисловості ім. Я.Ю.Осади”  в  частині, яка була закріплена за філіалом Дослідний завод Державного підприємства „Науково-дослідний  та  конструкторсько-технологічний завод трубної  промисловості  ім. Я.Ю.Осади” відповідно  до  розподільчого  балансу (а.с.148 т.1).

Згідно  акту  приймання-передачі  майна, затвердженого  Міністерством  промислової політики України  31.05.2006р. проведена  передача  майна з  балансу  державного  підприємства „Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний  інститут  трубної  промисловості ім. Я.Ю.Осади” на баланс  Державного  підприємства „Дніпропетровський  завод  прецизійних  труб”, зокрема  передана  кредиторська  заборгованість  щодо  сплати  боргу  перед  позивачем (ТОВ „Агора”).

За заявою Державного  підприємства „Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний  завод трубної промисловості ім. Я.Ю.Осади” суд ухвалою  від 03.04.2007р. в порядку ст.25 ГПК України замінив сторону у справі Державне  підприємство „Науково-дослідний     та     конструкторсько-технологічний    завод     трубної    промисловості     ім.

Я.Ю.Осади”  його  правонаступником - Державним  підприємством „Дніпропетровський завод прецизійних  труб”.

Згідно заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України та Прикінцевих положень Господарського Кодексу України щодо господарських відносин, які виникли до набрання чинності Господарського Кодексу України, положення цих кодексів застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності.

Правовідносини по договору №27 від 26.06.2002 року між сторонами виникли в червні 2002 року. На теперішній час права та обов’язки між сторонами продовжують існувати, оскільки відповідачем не здійснена поставка  оплаченого позивачем товару. Отже при вирішенні спору суд вірно застосував норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Судом визначено, що дії сторін підпадають під норми ст.11, 202, 509, 655 Цивільного кодексу України, ст.173-175 Господарського кодексу України і свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу,  в результаті чого у відповідача виникли зобов’язання по поставці оплаченого  позивачем товару.

Згідно приписів ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, дія яких поширюється на спірні взаємовідносини, зобов’язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України).

Враховуючи, що відповідачем в установлені строки не виконані умови договору, позивач за уточненим позовом заявив вимоги щодо розірвання договору №27 від 26.06.2002р., відмовився від прийняття виконання за цим договором, повернення сплачених коштів в сумі 353600грн. та стягнення збитків.

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений договором строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Приймаючи до уваги те, що у встановлений договором строк продукція постачальником не була поставлена позивачу, а також те, що сума перерахованої позивачем передоплати не була повернута продавцем і його правонаступником в повному обсязі, суд вірно задовольнив позов в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 353600грн.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору №27 від 26.06.2002 року з усіма його невід’ємними частинами, змінами та доповненнями, судом зазначено наступне.

Частиною 2 ст.651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке спричиняє для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Про односторонню відмову від зобов’язання йдеться у ст.615 ЦК України: у разі порушення зобов’язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов’язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов’язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов’язання або воно припиняється.

Право на одностороннє зупинення виконання або відмову від виконання у повному обсязі чи частково передбачене ст.538 ЦК України щодо зустрічного виконання зобов’язання. Уразі невиконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений

строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Оскільки доказів одержання відповідачем повідомлення позивача про його відмову від договору (за аналогією з офертом та акцептом при укладенні договору) сторонами не подано, суд вважає, що у позивача на момент подання до суду позову виникло право пред’являти в судовому порядку вимогу про розірвання договору, таку вимога як вірно зазначив суд є обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 35360грн. задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог по стягненню неустойки (штрафу, пені) відповідно до ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлює момент виникнення права на позов –з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Оскільки за умовами укладеного між сторонами договору № 27 від 26.06.02 року строк поставки постачальником  продукції  узгоджений сторонами в січні 2003 року, право на позов у позивача виникло в лютому 2003 року, тобто встановлений ст.258 Цивільного кодексу України строк позовної давності щодо стягнення пені для позивача по спірним відносинам закінчується у відповідному періоді 2004 року, а позов заявлено у лютому 2006р.

Згідно ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи те, що постачальником заявлено про застосування позовної давності, строк позовної давності щодо стягнення пені на момент розгляду справи сплинув та позивачем клопотання про відновлення строку позовної давності не заявлено, доводів щодо поважності причин його пропуску не наведено, суд правомірно відмовив в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 35360грн.

Судом також правомірно відмовлено в стягненні з відповідача збитків у розмірі 42000, заподіяних простроченням виконання умов договору №27 від 26.06.2002 року на підставі ст. ст. 612, 622, 624 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України (правовідносини сторін є господарськими –ст.3 ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ці правові норми повністю кореспондуються зі ст.22, 612, 623 Цивільного кодексу України, при цьому розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певного складу правопорушення боржника, який складається із його елементів: суб’єкт, суб’єктивна сторона, об’єкт, об’єктивна сторона. Суб’єктивну сторону утворює вина, об’єктивну сторону –протиправна поведінка боржника, яка виразилась в невиконанні або

неналежному  виконанні зобов’язання, причинно-слідчий зв’язок між протиправною поведінкою боржника та шкідливим результатом. Відсутність хоча б одного із вищенаведених елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за неналежне виконання (невиконання) зобов’язання.

Збитки позивачем визначені як оплата третій особі робіт по розробці конструкторської документації реконструкції електропечі типу 4 СРЗ-2.80/10А, деталі та вузли якої постачальник мав поставити за договором № 27 від 26.06.2002 року.

Доказів, які підтвердили б, що за договором № 2/11 від 25.11.2002 року товариство з обмеженою відповідальністю НВФ „Асті” виконало розробку конструкторської документації роликової електропечі типу 4СРЗ-280/10А, яка мала бути реконструйована саме з деталів та вузлів печі, які мав відповідач за договором №27 від 26.06.2002 року поставити позивачу, позивачем не надано, тому суд вірно зазначив, що склад цивільного правопорушення в частині стягнення з постачальника збитків, зокрема, вина  постачальника, вищевказаний причинно-слідчий зв’язок позивачем не доведені, тобто відповідно до вимог ст.33 ГПК України, матеріалами справи та наданими доказами, правові підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача збитків відсутні.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних за неправомірне користування грошовими коштами в розмірі 31824грн. теж не підлягає задоволенню.

В обґрунтування своєї вимоги позивач посилається на ст.625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов’язання постачальника за спірними взаємовідносинами не є грошовим, тому застосування позивачем ст.625 Цивільного Кодексу України в даному випадку суд вірно визнав помилковим.

Разом з тим, рішення суду прийнято у відсутність представника відповідача, який належним чином не повідомлений про час та місце розгляду справи після заміни сторони у справі, що відповідно до п.2 ч.3 ст.104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового рішення.

Судом не вірно визначені судові витрати, які підлягають стягненню з позивача, при зміні та доповненні позовних вимог, тому з позивача за вимоги немайнового характеру слід стягнути державне мито в сумі 85грн. і за додаткові вимоги майнового характеру – в сумі 318,24грн., а всього - 403,24грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачеві не надсилалась позовна заява та інші документи, не можуть бути прийняті до уваги в силу вимог ст.25 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2007р. підлягає скасуванню, а апеляційна скарг –частковому задоволенню.

Судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України

Надмірно сплачене скаржником мито за перегляд справи в апеляційному порядку платіжним дорученням №494 від 22.05.2007р. підлягає поверненню в сумі (1944,8-/1768+42,5/) 134,3грн. відповідно до ст.8 Декрету Кабінету міністрів України «Про державне мито».

Керуючись ст.99, 101, 103-105  Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Дніпропетровський завод прецизійних труб”  задовольнити частково.

Рішення  господарського суду  Дніпропетровської  області  від  12.04.2007р. у справі № 34/22-07 (41/47) скасувати.

Розірвати договір №27 від 26.06.2002р. з усіма його невід ємними частинами змінами та доповненнями.

Стягнути з  Державного підприємства „Дніпропетровський завод прецизійних  труб” (49051 м.Дніпропетровськ, вул.Винокурова-22, код 34367550) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Агора” (02152 м. Київ, вул.Тичини-1, код 25274750) борг в сумі 353600грн., витрати по сплаті державного мита в сумі (3536+85) 3621грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 90,15грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ТОВ “Агора” на користь Державного бюджету України державне мито в сумі 403,24грн.

Повернути скаржникові надмірно сплачене державне мито за перегляд справи в апеляційному порядку в сумі 134,3грн. відповідно до ст.8 Декрету Кабінету міністрів України «Про державне мито».

Видачу наказів на виконання даної постанови та довідки про повернення зайво сплаченого державного мита доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий                                                                             В.Г.Головко

Судді                                                                                         Л.В.Чоха

О.С.Євстигнеєв