КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2007                                                                                           № 7/6

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Давидюк О.М. –директор

Міхно Н.В. (довір. від 10.11.06)

відповідача –             Фоменко В.Г. (довір. від 01.02.07)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгово-продовольча компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.02.2007

у справі № 7/6

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Малиш"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська торгово-продовольча компанія"

про                                                  стягнення 150244,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2007 року у справі № 7/6 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Малиш”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю„Українська торгово-промислова компанія”  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Малиш” 88  652,19 грн. основного боргу, 2 477,40 грн. пені, 2 570,92 інфляційної складової боргу, 954,53 грн. – 3 % річних, 946,54 грн. витрат по сплаті державного мита , 74 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що на виконання умов договору, укладеного між позивачем і відповідачем , позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 90 859,62 грн., що підтверджується накладними. Відповідач частково розрахувався за отриманий товар. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення відповідачем умов договору є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 880652,19 грн. Судом першої інстанції на підставі статті 625 Цивільного кодексу України стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Пунктом 6.2 договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування коштів за отриману продукцію в термін, зазначений в п. 5.2 договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день затримки.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.07 та прийняти нове, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Малиш” у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що за договором № 54, який підписаний позивачем і відповідачем, сторони не мали відносин, крім того у ТОВ „Українська торгово-промислова компанія” відсутній екземпляр даного договору. Товар позивачем поставлявся відповідачу на підставі усного замовлення відповідача, на підтвердження отримання продукції видавалася відповідна накладна.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що в договорі відсутні істотні умови, такі як, специфікація, а також не встановлена ціна. Відповідно до пункту 4.2  договору підтвердженням ціни є протокол узгодження цін, який відповідачу, відповідно до пункту 1.4 договору повинен передаватися продавцем разом з іншими документами на товар, останній продавцем не передавався.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право  вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У зв’язку з тим, що вимога про оплату вартості поставленого товару згідно  накладних не пред’являлася, відповідач вказує на те, що відповідно до пункту 11 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд повинен був припинити провадження у справі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Між позивачем і відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 54 від 15.04.05, згідно якого позивач зобов’язався передати у власність відповідача товар, а відповідач прийняти та оплати його на умовах договору.

ТОВ „Торговий дім „Малиш” поставило ТОВ „Українська торгово-промислова компанія”  товар за період з 12.07.05 по 25.11.05 на загальну суму 90 859,62 грн., що підтверджується накладними (а.с. 8-25).

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, заборгованість останнього складає 88 652,19 грн.

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В ст. 526, 527 Цивільного Кодексу України зазначено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи і до апеляційної скарги не надані докази виконання відповідачем умов договору (оплати отриманої продукції).

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що в договорі купівлі-продажу № 54 відсутні істотні умови договору та сторони не мали відносин, товар позивачем поставлявся відповідачу на підставі усного замовлення відповідача, на підтвердження отримання продукції видавалася відповідна накладна.

Відповідно до пункту 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є, зокрема договори та інші правочини.

Стаття 626 даного Кодексу визначає цивільно-правовий договір як домовленість (угоду) сторін, спрямовану на досягнення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір являє собою правову форму, у яку втілюються узгоджені волевиявлення сторін.

Договір купівлі-продажу № 54 підписаний ТОВ „Торговий дім „Малиш” і ТОВ „Українська торгово-промислова компанія”, в матеріалах справи відсутній протокол розбіжностей, договір в судовому порядку не визнаний недійсним.

Матеріалами справи підтверджується наявність у діях відповідача волевиявлення на встановлення правовідносин безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір. Зокрема, накладні, які містяться в матеріалах справи підтверджують отримання відповідачем продукції на суму 90 859,62 грн.

Цивільне законодавство, а саме стаття 207 ЦК України  визнає угоду укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Стаття 527 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 692 даного Кодексу покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Пункт 5.2 договору № 54 встановлює, що при згоді продавця оплата вартості отриманої продукції проводиться покупцем на рахунок продавця з відстрочкою платежу 15 календарних днів з дня отримання продукції.

Оскільки, відповідачем не проведено оплату за товар отриманий від позивача суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ „Торговий дім „Малиш” в частині стягнення основного боргу.

Враховуючи приписи частини 2 статті 625, статті 549 Цивільного кодексу України і пункту 6.2 договору з ТОВ „Українська торгово-промислова компанія” підлягає стягненню інфляційна складова боргу, пеня та  3 % річних.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що зобов’язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача, викладені  в апеляційній скарзі, про те, що сторонами не узгоджена  специфікація на товар та його ціна, оскільки відповідач отримав товар за накладними, в яких міститься найменування товару і його ціна.

За нормами цивільного законодавства  накладна на відпуск-приймання товару є складовою договірних відносин сторін.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.07 по справі № 7/6 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2007 у справі         № 7/6 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Українсько-торгово-промислова компанія” без задоволення.

2. Матеріали справи № 7/6 повернути до Господарського суду    міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

06.07.07 (відправлено)