ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.07.07                                                                                           Справа  № 4/2397-13/351 (4/2941-6/344)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії :

Головуючого–судді -    Юркевича М.В.

Суддів                             Городечна М.І.

Кузь В.Л.

Розглянув апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»м. Львів

на рішення господарського  суду Львівської області від 27.10.2005 року

у справі № 4/2397-13/352 (4/2941-6/344)

за позовом: Прокурора Шевченківського району м. Чернівці в інтересах Державної інспекції з енергозабезпечення в особі Територіального управління державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області м. Чернівці

до відповідача: Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»м. Львів

про стягнення 37 572,92грн.

З участю представників :

Від прокуратури: Ярчак І.С. –прокурор відділу

Від позивача: Костик М.І. –нач.управлін.

Від відповідача: Сидоренко М.Р. –ю/т.

Права та обов’язки сторін передбачені ст. ст. 22, 28 ГПК України роз’яснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про фіксацію судового процесу не надходили.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.10.2005 року у справі №4/2397-13/352 (4/2941-6/344) задоволено позов прокурора Шевченківського району м. Чернівці, заявлений в інтересах Державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області, стягнувши з відповідача 37 572,92 грн. підвищеної плати за нераціональне використання теплової та електричної енергії.

Державне територіально-галузеве об’єднання «Львівська залізниця»не погоджується з даним рішенням,  просить переглянути його в порядку апеляційного провадження, скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, з огляду на наступні обставини та підстави:

- Оскаржене рішення місцевого господарського суду суперечить ст. 5 Закону України «Про енергозбереження»та постанові Кабінету Міністрів України № 699 від 02.09.1993 року «Про заходи щодо ефективного використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів в народному господарстві», відповідно до яких суб’єктами правового регулювання відносин у сфері енергозбереження є лише юридичні та фізичні особи, а тому Інспекції з енергозбереження здійснюють контроль щодо раціонального і ефективного використання ПЕР лише підприємствами, а не їх відособленими підрозділами;

- Оскаржене рішення не відповідає дійсним обставинам справи, так як у постанові державної інспекції з енергозбереження № 18-24/4 від 30.07.2004 року визначено, що стягнення в сумі 37 572,92 грн. здійснити з пасажирського вагонного депо Чернівці, що суперечить вимогам п. 4 ст. 64 ГК України, оскільки п. 4 даної статті передбачає, що відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затверджених підприємством. А тому, при здійснені перевірки Інспекцією перевищено свої повноваження, визначені в Положенні про територіальне управління Державної інспекції з енергозбереження від 10.08.2002 року № 42 із змінами та доповненнями;

- Судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не встановлено та не перевірено правомірність проведення перевірки, чим порушено ст. 36 ГПК України та п. 4 «Порядку проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, в установах та організаціях та усунення фактів їх неефективного використання»;

- В акті перевірки від 30.07.2004 року не зазначено, за який період здійснюється перевірка раціонального використання ПЕР в пасажирському вагонному депо Чернівці, не вказано яка річна норма витрат електричної та теплової енергії встановлена для споживача, і яким документом ця норма витрат передбачена, а також в акті не зафіксована наявність перевитрат цих видів енергії в депо в цілому за рік. Тому, акт не відповідає вимогам ст. 33 ГПК України;

- Суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не з’ясував факт наявності у вагонного депо перевитрат за рік, а також не встановив, якими документами підтверджується правомірність позовним вимог прокурора та позивача щодо стягнення із залізниці плати згідно ст. 11 Закону України «Про енергозбереження». Тому, рішення суду по даній справі не ґрунтується на достовірних доказах і суперечить п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.1976 року «Про судове рішення»;

- Суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення застосовував Правила технічної експлуатації тепловикористовуючих установок  та теплових мереж і наказ Міністерства палива та енергетики України № 19 від 17.01.2002 року «Про затвердження методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії», як не зареєстровані Міністерством юстиції України відповідно до ст. ст. 1-3 Указу Президента України від 03.10.1992 року «Про державну реєстрацію нормативних актів міністерств та інших органів державної виконавчої влади», тобто є такими що не відповідають вимогам чинного законодавства та не набули чинності.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, оскаржене рішення вважає таким, що ґрунтується на чинному законодавстві, відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи. В задоволені апеляційної скарги просить відмовити, а оскаржене рішення господарського суду Львівської області –залишити без змін.

Причини та підстави відкладення розгляду справи викладені в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 08.02.2006 року.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2006 року по даній справі було зупинено апеляційне провадження до закінчення провадження у справі № 3/194-15/245а за позовною заявою Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця до Державної інспекції з енергозбереження про визнання нечинним та протиправним акту індивідуальної дії –постанови № 18-24/4 від 30.07.2004 року про застосування підвищеної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів.  Ухвалою апеляційного господарського суду від 18.06.2007 року апеляційне провадження по даній справі поновлено, в зв’язку із завершення розгляду справи № 3/194-15/245а.

В ході перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами та доказами у справі, Львівським апеляційним господарським судом з'ясовано:

30.07.2004 року комплексною перевіркою використання паливно-енергетичних ресурсів, проведеною Територіальним управлінням державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області, згідно з Порядком проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, в установах та організаціях, та усунення фактів їх неефективного використання, встановлено нераціональне використання теплової та електричної енергії Пасажирським вагонним депо м. Чернівці.

Даним актом перевірки Територіального управлінням державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області встановлено, що  Пасажирським вагонним депо м. Чернівці порушено п. 2.1.14 «Правила технічної експлуатації тепловикористовуючих установок та теплових мереж», а також вимоги наказу Міністерства палива та енергетики України № 19 від 17.01.2002 року «Про затвердження методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії». Зокрема, внаслідок  відсутності ізоляції на тепловикористовуючому обладнанні теплових мереж Пасажирського вагонного депо м. Чернівці допущено неефективне використання теплоенергії в обсязі 148,65 Гкал./рік, що з урахуванням собівартості 1 Гкал./69,75 грн. складає 10 368,34 грн., а внаслідок відсутності пристроїв по компенсації реактивної потужності допущено втрату активної електроенергії в об’ємі 29028 кВт/год./рік, що з урахуванням вартості 1кВт/год електроенергії складає 8 418,12 грн.

Методи інструментальних вимірювань та розрахунки втрат, допущених внаслідок неефективного використання теплоенергії  Пасажирським вагонним депо м. Чернівці викладені  в акті комплексної перевірки використання паливно-енергетичних ресурсів №18-24/13 від 30.07.2004 року та в приписі до нього.

Розглянувши акт перевірки від 30.07.2004 року № 18-24/13, державний інспектор територіального управлінням державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області постановою № 18-24/4 від 30.07.2004 року застосував до Пасажирського вагонного депо м. Чернівці фінансову санкцію –стягнення підвищеної плати за неефективне використання енергії в об’ємі 148 Гкал/рік в сумі 20 736,68 грн. та електричної енергії об’ємі 29 028 кВт/год. в сумі 16 836,21 грн.

Відповідно до п. 16 Порядку проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, установах та організаціях та усунення фактів їх неефективного використання підприємства зобов’язані вносити підвищену плату протягом 30 днів з дня винесення постанови про її застосування.

Як вбачається із наявних матеріалів справи,  Пасажирське вагонне депо м. Чернівці своєчасно застосовану підвищену плату за неефективне використання теплової та електричної енергії на загальну суму 37 572,92 грн. не сплатило.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржене рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. При цьому, судова колегія виходить із наступного:

Апелянт заперечуючи позовні вимоги, у своїх доводах апеляційної скарги звертає увагу Львівського апеляційного господарського суду на те, що оскаржене рішення суду першої інстанції суперечить ст. 5 Закону України «Про енергозбереження»та постанові Кабінету Міністрів України № 699 від 02.09.1993 року «Про заходи щодо ефективного використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів в народному господарстві», відповідно до яких суб’єктами правового регулювання відносин у сфері енергозбереження є лише юридичні та фізичні особи, а тому Інспекції з енергозбереження здійснюють контроль щодо раціонального і ефективного використання ПЕР лише підприємствами, а не їх відособленими підрозділами. Така позиція апелянта є помилковою.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про енергозбереження» суб'єктами правового регулювання відносин у сфері енергозбереження є юридичні та фізичні особи.

Згідно ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Згідно п. 1.1 Положення про відособлений структурний підрозділ Львівської залізниці Пасажирське вагонне депо м. Чернівці засноване на загальнодержавній власності, відноситься до сфери управління Міністерства транспорту України і входить до складу Львівської державної залізниці на правах відособленого структурного підрозділу.

В силу ст. 26 Закону України «Про енергозбереження»державний контроль у сфері енергозбереження здійснюється Державною інспекцією з енергозбереження згідно з порядком, встановленим Кабінетом Міністрів України. Державному контролю підлягає енергетичне господарство, що включає всі підприємства і установи по отриманню, переробці, перетворенню, транспортуванню, зберіганню, обліку та використанню паливно-енергетичних ресурсів, розміщених на території України, окремі споруди та інженерні об'єкти інших підприємств і установ, які використовуються для зазначених цілей.

Державному контролю також підлягає правильність та ефективність використання цільових коштів, виділених з фонду енергозбереження для вжиття заходів щодо раціонального використання та економного витрачання паливно-енергетичних ресурсів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, компетенція територіального управління державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області поширюється і на структурні підрозділи юридичної особи. З такою позицією суду першої інстанції,  повністю погоджується Львівський апеляційний господарський суд.  Так, згідно Положення про територіальне управління Державної інспекції з енергозбереження по Чернівецькій області, затвердженого наказом начальника Державної інспекції з енергозбереження від 10.08.2000 року територіальне управління інспекції, в межах своєї компетенції здійснює контроль у сфері енергозбереження, виконує контрольно-наглядові функції щодо використання паливно-енергетичних ресурсів та проводить державну експертизу об’єктів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, здійснює, в межах компетенції, контроль за дотриманням норм законодавства у сфері енергозбереження.

Апелянт у своїх доводах апеляційної скарги звертає увагу на те, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не встановлено та не перевірено правомірність проведення перевірки. З таким висновками відповідача не може погодиться Львівський апеляційний господарський суд, оскільки на сьогоднішній день акт комплексної перевірки використання паливно-енергетичних ресурсів № 18-24/13 від 30.07.2004 року є чинним та жодною із сторін не визнаний недійсним.

Більше того, рішенням господарського суду Львівської області від 16.11.2006 року по справі № 3/194-15/245а відмовлено в задоволенні позовних вимог Державному територіально-галузевому об’єднанню «Львівська залізниця»до Державної інспекції з енергозбереження про визнання протиправним та нечинним акту індивідуальної дії –постанови № 18-24/13 від 30.07.2004 року про застосування підвищеної плати за нераціональне використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів та скасувати її з першого дня прийняття. В основу прийняття даної постанови ліг акт перевірки, на який посилається апелянт.

Актом перевірки № 18-24/13 від 30.07.2004 року виявлено незадовільний стан енергозбереження, в зв’язку з чим прийнято постанову про підвищену плату за неефективне використання паливно-енергетичних ресурсів.

Підвищена плата за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів передбачена п. «а»ч. 1 ст. 17 Закону України «Про енергозбереження»економічні санкції накладаються на юридичних та фізичних осіб за марнотратне витрачання та прямі втрати паливно-енергетичних ресурсів, тобто у разі незадовільного стану устаткування, відсутність або не дотримання роботи устаткування за режимами та технологічними картами, відсутність теплоутилізаційного устаткування, систем автоматики. Обов’язок щодо сплати споживачем підвищеної вартості електричної енергії виникає безпосередньо в силу Закону при наявності факту недотримання режиму енергозбереження, який зафіксований актом перевірки.

Нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів відповідно до ст. 27 Закону України «Про енергозбереження»є порушенням законодавства , що тягне за собою встановлену цим Законом, а також чинним законодавством України дисциплінарну, адміністративну або цивільну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про енергозбереження несуть особи, винні у використанні паливно-енергетичних ресурсів з систематичним перевищенням стандартизованих енергетичних рівнів та порушенні інших вимог щодо раціонального використання та ощадливого витрачання паливно-енергетичних ресурсів. Згідно приписів розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.1993 року № 699 «Про заходи щодо ефективного використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів в народному господарстві», якщо перевитрати газу та інших паливно-енергетичних ресурсів викликані недодержанням технологічної дисципліни (незадовільний стан устаткування, відсутність або недотримання роботи устаткування за режимними або технологічними картами, відсутність теплоутилізаційного устаткування, систем автоматики), споживач сплачує за річний обсяг перевитрат газу та інших паливно-енергетичних ресурсів у двократному розмірі встановленої на них ціни. Плата вноситься одразу після обстеження підприємства Державною інспекцією з енергозбереження.

Пунктом 15 Порядку проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, установах та організаціях та усунення фактів їх неефективного використання, передбачено, що рішення про сплату підвищеної плати  за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів приймається відповідно до законодавства України на підставі акта перевірки підприємства і оформляється постановою про сплату підвищеної плати. Підприємства зобов’язані вносити підвищену плату протягом 30 днів з дня винесення постанови про її застосування.

Доводи апелянта про те. що суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення застосовував Правила технічної експлуатації тепловикористовуючих установок  та теплових мереж і наказ Міністерства палива та енергетики України № 19 від 17.01.2002 року «Про затвердження методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії», як не зареєстровані Міністерством юстиції України, тобто не набрали чинності не заслуговують на увагу апеляційного господарського суду.

По-перше, як вбачається з листа № 01/41-0039 від 30.01.2004 року Державної інспекції України з нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії, правила технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, виданні 1995 року не зареєстровані в Міністерстві юстиції України і не були введені в дію. Проте,  в Україні продовжують діяти однойменні Правила 1972 року, за винятком тих їх положень, які не суперечать чинному законодавству України. Правила 1995 року видання, що не суперечать вимогам правил 1972 року видання розповсюджувались Держенергонаглядом для внутрішнього використання у якості методичного посібника по вивченню вимог технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж споживачів теплової енергії.

По-друге,  наказ Міністерства палива та енергетики України № 19 від 17.01.2002 року «Про затвердження методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії»зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.02.2002 року за №93/6381 і є чинним на сьогоднішній день.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, доводи наведені в апеляційній скарзі не можуть слугувати правовими підставами для скасування чи зміни оскарженого рішення.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені апеляційної скарги Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця»м. Львів відмовити.

2. Рішення  господарського суду Львівської області від 27.10.2005 року у справі №4/2397-13/352 (4/2941-6/344) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи  № 4/2397-13/352 (4/2941-6/344) повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                                     М.В.Юркевич

Суддя                                                                             М.І.Городечна

Суддя                                                                              В.Л.Кузь