СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

30 липня 2007 року
місто Севастополь
Справа № 2-24/3994-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Градової О.Г.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: Безверха Ю.А., дов.№ 3006/10/10/0-0 від 19.02.07,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 21 травня 2007 року по справі № 2-24/3994-2007А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Таурус" (Сімферопольське шосе, 9 км КРП "Сонечко",Євпаторія,97400)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40,Євпаторія,97416)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 21.05.2007 року у справі № 2-24/3994-2007А позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Таурус" до Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення задоволено.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати.

Колегія суддів встановила наступне.

13 лютого 2007 року відповідач провів виїзну позапланову документальну перевірку з питань дотримання вимог Закону України „Про оплату праці”, Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” позивача за період з 01 травня 2005 року по 31 грудня 2006 року.

Перевіркою встановлені наступні порушення, а саме статей 7, 8 Закону України “Про податок з доходу фізичних осіб” в частині неутримання та неперерахування в бюджет у повному обсязі податку з доходів фізичних осіб з виплаченої заробітної платні і донараховано  податку на доходи фізичних осіб на суму  4315,57 грн.

В результаті акту перевірки, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 21 лютого 2007 року. Вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідач визначив позивачу суму податкового зобов’язання 12946,71 грн., з яких 4315,57 грн. основний платіж, 8631,14 грн. штрафні (фінансові) санкції. Дане податкове повідомлення –рішення було винесено на підставі підпункту „б” підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”, а також відповідно до

статей  11, 14 Закону України “Про систему оподаткування”, пункту  11 статті  11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”.

Розпорядженням керівництва суду було замінено головуючого суддю Фенько Т.П. на Дугаренко О.В., також на підставі розпорядження керівництва суду суддів Черткову І.В. та суддю Волкова К.В. замінено на суддю Градову О.Г. та суддю Голика В.С.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Актом перевірки зазначено, що податкове зобов’язання з податку на доходи фізичних осіб було визначено відповідачем за допомогою непрямих методів. Непрямими методами є встановлення витрат на оплату праці на підставі письмових пояснень працівників про фактично одержані ними доходи, це положення закріплено Постановою  Кабінету Міністрів України „Про затвердження методики визначення сум податкових зобов’язань за непрямими методами” від 27 травня 2002 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України  № 788 від 20 серпня 2005 року.

Проте, апеляційна інстанція зазначає, що у відповідності з внесеними Законом України  № 1830 змінами, зокрема, до підпункту  4.3.3 пункту  4.3 Закону України  “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що методика визначення сум податкових зобов’язань за непрямими методами затверджується законом і є загальною для всіх платників. Оскільки на цей час законом методика визначення сум податкових зобов’язань за непрямими методами не прийнята, то такі методи до платників податків застосовуватися не можуть.

Судовою колегією встановлено, що відомості відносно часу роботи охоронця Ємєльяшина А.О. на розважальному комплексі та отриманої ним заробітної платні відомі з пояснень його матері, через те, що сам Ємєльяшин А.О. знаходиться у тяжкому стані після отриманої травми внаслідок дорожньо-транспортної події. Пояснення, що є в матеріалах справи, належать його матері Луценко Л.А. (а.с. 51).

Також, апеляційна інстанція погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що деякі відомості, що закріплені у розрахунку, що додається до акту перевірки не збігаються з відомостями, що є у самому акті перевірки. Прикладом того є відомості в акті перевірки про те, що громадянин Ємєльяшин А.О. працював з травня по грудень 2005 року з оплатою з червня по вересень 2005 року –500 грн., а в міжсезоння –400 гривень. Тоді як у розрахунку вказано, що Ємєльяшин за травень отримав 500 грн., а не 400, як вказано у акті перевірки.

Також, в акті перевірки вказано, що Ємельянов Д.Д. працював з червня 2005 року по серпень 2006 року (до липня включно), проте, у розрахунках включені відомості відносно донарахування та отримання Ємельяновим Д.Д. заробітної платні і у серпня 2006 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що відомості, відображені у розрахунках (що додаються до акту перевірки) не відповідають повною мірою відомостям, вказаним в акті перевірки.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що сам акт перевірки був складений з порушенням вимог, встановлених Наказом Державної податкової адміністрації  України № 327 від 10 серпня 2005 року., яким затверджений Порядок оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства. Так, у порушення  пункту 2.4.2 Порядку виявлені недотримання податкового законодавства, а саме порушення не відображені з розбивкою за роками та податковими періодами. Не виконані також вимоги пункту 3.1 Порядку щодо інформативних додатків до акту перевірки, будь-які посилання на наявність таких інформативних додатків, зокрема, матеріалів, що підтверджують наявність фактів порушень податкового законодавства,  в акті відсутні.

Згідно з розділом ІІІ акту перевірки порушення  позивача Закону України “Про податок з доходу фізичних осіб” встановлено на підставі пояснень опитуваних громадян, які були отримані податковою міліцією Державної податкової інспекції  у м. Євпаторія, а також міським відділом Головного управління  міністерства Внутрішніх Справ  України в Автономній Республіці Крим. Проте, доказів того, що податковою міліцією була заведена оперативно-розшукова справа  немає.

Також, матеріалами справи встановлено, що відповідачем в документальній перевірці було використані  матеріали міського відділу Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Автономній Республіці Крим, а не податкової міліції. Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі дії суперечать вимогам Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідно до частини 7 статті 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” із змінами та доповненнями позапланові виїзні перевірки здійснюються за рішеннями керівника податкового органу  за наявністю обставин, викладених у цій статті.

Матеріалами справи встановлено, що  06 лютого 2007 року керівником Державної податкової інспекції у місті Євпаторія був виданий наказ № 90 “Про проведення позапланової перевірки Суб’єкта господарської діяльності –юридичної особи –Товариство з обмеженою відповідальністю  “Таурус”, згідно з яким керівнику відділу КРР Управління оподаткування фізичних осіб було доручено організувати проведення позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Таурус” на підставі пункту  5 частини 6 ст. 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”.

Такі ж самі  підстави проведення перевірки зазначені у направленні № 86 від 06 лютого 2007 р., яке було видане головному державному податковому ревізору-інспектору Вітряк Г.М.

Відповідно до пункту  5 частини  6 статті  11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” позапланова виїзна перевірка може бути проведена у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальне підтвердження на обов’язковий письмовий запит органу Державної податкової служби протягом 10ти робочих днів з дня отримання запиту. Колегія суддів вважає, згідно з наведеною нормою закону обов’язковим елементом наявності обставин, які дають підстави для проведення позапланової виїзної перевірки є наявність письмового запиту, а не лише потреба у перевірці тих чи інших відомостей. Такий письмовий запит на адресу позивача не надсилався і підтвердженням цього факту є те, що а ні в наказі про призначення перевірки, а ні в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що такий запит Товариству з обмеженою відповідальністю “Таурус” був направлений, а тим більше був ним отриманий отриманий.

Посилання у пункті  1 Акту перевірки на листи від 25 жовтня 2006 року, 19 січня 2007 року, 22 січня 2007 року не є підтвердженням надсилання письмового запиту у розумінні пункту  5 частини  6 статті  11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” саме тому, що згідно з Актом цими листами позивачу лише повідомлялося про проведення перевірки, тоді як  запиту на надання пояснень ці листи не містили.

Більш того, відповідач  повідомляв позивача про проведення перевірки 25 жовтня 2006 року, 19 січня 2007 року та 22 січня 2007 року, тоді як вона була призначена наказом керівника Державної податкової інспекції  від 06 лютого 2007 року.

Крім того, відносно до наказу № 90 від 06 червня 2007 року “Про проведення позапланової перевірки”, направлення № 86 від 06 лютого 2007 року та акту перевірки, перевірка проводилася, з питань дотримання позивачем Закону України “Про оплату праці”. Однак, колегія суддів вважає, що перевірка цих питань не є завданням і не знаходиться в компетенції органів Державної податкової служби, що випливає із змісту статей  2, 8, 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом. Тому проведення відповідачем  позапланової виїзної перевірки на підставі наказу № 90 від 06 лютого 2007 року  за відсутністю для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил та процедури, встановлених законом, є порушенням права платника податку позивача,  яке підлягає судовому захисту.

Відносно застосування оскарженим повідомленням-рішенням до позивача штрафних санкцій на підставі підпункту  17.1.9 пункту 17.1 статті  17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” судова колегія вважає неправомірним  та необґрунтованим виходячи з наступного.

У податковому  повідомленні-рішенні  податкове зобов’язання визначено відповідачу на підставі підпункту  “б” підпункту  4.2.2 пункту  4.2. ст. 4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, відповідно до якого контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов’язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях.

Колегією суддів встановлено, що штрафні (фінансові)  санкції визначені на підставі підпункту  17.1.9 пункту  17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, проте ця норма застосовується  тільки в тому разі, коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати податку, збору, якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов’язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати. Сума штрафу в такому випадку складає подвійну суму зобов’язання з такого податку.

Проте,  відповідно з підпункту 8.1.2 пункту  8.1 статті  8 Закону України “Про податок з доходу фізичних осіб” цей податок підлягає сплаті (перерахуванню до бюджету) під час виплат оподаткованого доходу єдиним платіжним документом, тобто не передує виплаті, як цього вимагає підпункт 17.1.9 пункту  17.1 статті  17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.  Питання визначення штрафу у разі донарахування контролюючим органом податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті “б” підпункту  4.2.2 пункту 4.2 статті  4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, врегульовані підпунктом 17.1.3 пунктом 17.1 статті  17 цього Закону.

Апеляційна інстанція погоджується з висновками суду першої інстанції про те, відповідачем не надано доказів порушення позивачем норм чинного законодавства.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 21 травня 2007 року у справі № 2-24/3994-2007А  залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      В.С. Голик

О.Г. Градова