КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2007                                                                                           № 45/26-44/328

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -          не з’явився,

від відповідача 1 - не з’явився,

від відповідача 2 – не з’явився,

від відповідача 3 – не з’явився,

від відповідача 4 – не з’явився,

від відповідача 5 – не з’явився,

від третьої особи 1 – не з’явився,

від третьої особи 2 - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Класум"

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.10.2006

у справі № 45/26-44/328

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Класум"

до                                                   Національного банку України

Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерстиль"

Акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк"

Дочірнього підприємства "Універсальна компанія "Правекс-Естоппель"

третя особа відповідача           Державна виконавча служба у Солом"янському районі м. Києва

третя особа позивача                     Товариство з обмеженою відповідальністю "Стиль"

про                                                  зобов"язання відшкодувати заподіяну шкоду в натурі шляхом повного відновлення вилученої їз приміщення бухгалтерії ТОВ "Фабрика Класум" частки первинних та вторинних документів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2006 в позові до Національного банку України відмовлено повністю; в позові до Державної виконавчої служби У Житомирському районі Житомирської області відмовлено повністю; в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерстиль” відмовлено повністю; в позові до Акціонерного комерційного банку “Правекс-Банк” відмовлено повністю; в позові до Дочірнього підприємства “Універсальна компанія “Правекс-Естоппель” відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Також позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції зроблено неправомірні та необґрунтовані висновки наявним обставинам у справі та припущено значну кількість суттєвих порушень норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

26.10.2001 постановою державного виконавця Коломійця В.М. державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, за заявою Національного банку України від 22.10.2001     № 46-126/1026, відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 9/9, що виданий 25.09.2001 Вищим господарським судом України на виконання рішення Вищого господарського суду України від 13.03.2001 та ухвали Вищого господарського суду України від 25.09.2001 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Інтерстиль” на користь Національного банку України 54386 грн.

З метою забезпечення виконання рішення, п.4 вищевказаної постанови накладено арешт на майно боржника, вартістю 54386 грн.

21.11.2001 було описано та накладено арешт на майно, в тому числі, на три папки з документами ТОВ “Інтерстиль” та системні блоки ДВ98, № 13463400, № 25362400 в присутності понятих, представників стягувача Науменко Ю.А., Науменко О.А., Проценко О.П. та керівника ТОВ “Фабрика Класум” Просака В.М., про що було складено Акт опису та арешту майна від 21.11.2001 серії АА № 169019 з Додатком серії АА № 121519, в якому зазначається, що описане та арештоване майно прийняв на відповідальне зберігання АКБ “Правекс-Банк” в особі Щербини О.Б. Під час вказаних виконавчих дій здійснювався відеозапис.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача про те, що вказані виконавчі дії є незаконним вилученням належного йому майна.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець 21.11.2005 діяв у встановленому законом порядку, здійснював виконавчі дії в рамках Виконавчого провадження В4-77. Зазначене майно було описане та арештоване, як майно ТОВ “Інтерстиль”.

Як підтверджується актом опису та арешту майна від 21.11.2005, керівник ТОВ “Фабрика Класум” був присутній при здійсненні державним виконавцем виконавчих дій по опису, арешту та передачі майна на відповідальне зберігання, а також він був присутній при складанні вищевказаного Акту.

Таким чином, на момент опису, арешту та передачі майна на відповідальне зберігання позивач знав, що вказане майно належить йому.

Стаття 59 Закону України “Про виконавче провадження” передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Акт опису й арешту майна не визнавався недійсним або таким, що складений з порушенням вимог закону, оскільки від позивача зазначеного звернення не надходило.

У відповідності до ст. 441 ЦК УРСР, що діяв на момент спору, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

З огляду на вищезазначене, відповідач 2 не повинен відшкодовувати шкоду позивачу.

Підчас розгляду справи судом позивач посилався на те, що представники відповідачів 1 та 2 брали папки з паперами із стелажів і полиць, де перебувала документація Фабрики “Стиль” та “Інтерстиль”, виносили папки з приміщення бухгалтерії, а також на те, що Науменко О.А. вивчав відкриті документи на моніторах комп’ютерів, переглядав зміст папок на столах і полицях бухгалтерії, Науменко О.А. безпосередньо виносив системні блоки, де на жорстких магнітних дисках зберігалися документи позивача, що Щербина О.Б. наполягав на вивезенні до “Правекс-Банку” винесених з приміщення бухгалтерії позивача зазначених системних блоків.

Позивачем було заявлено вимоги до кожного з відповідачів про відшкодування заподіяної шкоди в натурі, шляхом повного відновлення зазначених документів.

19.01.2004 позивач подав клопотання № 10-07/2003-ГС, де уточнив найменування вилучених документів 21.11.2001 відповідачами 1 і 2 та зазначив тільки документи, які містилися на магнітних носіях.

На момент спірних взаємовідносин, документи відновлення яких вимагає позивач існувала лише в електронному вигляді і були записані на накопичувачах жорстких магнітних дисків системних блоків ДВ98, № 13463400, № 25362400.

Позивач стверджує, що на підтвердження його права власності на зазначені системні блоки, на накопичувачах жорстких магнітних дисків знаходяться файли з документами, що йому належать, документи цивільно-правового характеру, бухгалтерського, фінансового, податкового та статистичного обліку і звітності, позивачем до матеріалів справи додані:

1. Акти приймання-передачі обладнання ТОВ “Класичні і сучасні меблі” до ТОВ “Фабрика Класум” на виконання умов договору від 01.02.2001:

-          № 00002/1/150 від 01.02.2001 про передачу комп’ютера PCI PENTIUM/100/16MB у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400151, залишковою вартістю 1545,57 грн.;

-          № 00002/1/149 від 01.02.2001 про передачу комп’ютера PCI PENTIUM/100/16MB у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400150, залишковою вартістю 1545,57 грн.;

Позивачем було додано до матеріалів справи акти введення в експлуатацію

основних засобів:

-          № ВЭ-00002/1/150 від 01.02.2001 про передачу комп’ютера PCI PENTIUM/100/16MB у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400151, первісною вартістю 1545,57 грн.;

-          № ВЭ-00002/1/149 від 01.02.2001 про передачу комп’ютера PCI PENTIUM/100/16MB у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400150, первісною вартістю 1545,57 грн.;

Позивач також долучив до матеріалів справи копію договору фінансового лізингу від 01.02.2001, за яким ТОВ “Класичні і сучасні меблі” передало позивачу обладнання згідно з Додатком № 1 – Перелік майна, що передається у фінансовий лізинг.

У відповідності до вказаного переліку позивач отримав від ТОВ “Класичні і сучасні меблі” разом з іншим обладнанням:

-          комп’ютер, інвентарний № 1817, у кількості 1 одиниця залишковою вартістю 2602,73 грн. (п. 54 Групи № 2 Переліку);

-          процесор, інвентарний № 1818, у кількості 1 одиниця залишковою вартістю 2968,55 грн. (п. 55 Групи № 2 Переліку);

-          комп’ютер Р2-400 128 ASUS 15 LG, інвентарний № 2023, у кількості 2 одиниці залишковою вартістю 6172,42 грн. (п. 54 Групи № 2 Переліку);

-          комп’ютер, інвентарний № 2028, у кількості 1 одиниця залишковою вартістю 1817,49 грн. (п. 71 Групи № 2 Переліку);

-          комп’ютер, інвентарний № 2029, у кількості 1 одиниця залишковою вартістю 1681,12 грн. (п. 2 Групи № 2 Переліку);

-          комп’ютер РS-500, інвентарний № 2033, у кількості 1 одиниця залишковою вартістю 6226,96 грн. (п. 74 Групи № 2 Переліку);

Матеріали справи не містять доказів того, що описані та арештовані 21.11.2001 системні блоки ДВ98, № 13463400, № 25362400 є комп’ютерами, що одержані позивачем від ТОВ “Класичні і сучасні меблі” за вищевказаними актами приймання передачі від 01.02.2001 або у відповідності до переліку – Додатку № 1 до договору фінансового лізингу від 01.02.2001.

Акти приймання-передачі обладнання ТОВ “Класичні і сучасні меблі” до ТОВ “Фабрика Класум” на виконання умов договору від 30.01.2001:

-          № 00002/2/320 від 30.01.2001 про передачу комп’ютера у кількості 1  одиниця, інвентарний номер 400701, залишковою вартістю 2602,73 грн.;

-          № 00002/2/342 від 30.01.2001 про передачу комп’ютера РІІІ-500 у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400723, залишковою вартістю 6226,96 грн.;

-          № 00002/2/340 від 30.01.2001 про передачу комп’ютера у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400721, залишковою вартістю 1681,12 грн.;

-          № 00002/2/339 від 30.01.2001 про передачу комп’ютера у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400720, залишковою вартістю 1817,49 грн.;

-          № 00002/2/334 від 30.01.2001 р. про передачу комп’ютера Р2-400 128 ASUS 15 LG у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400715, залишковою вартістю 3086,21 грн.;

Позивачем було додано до матеріалів справи акти введення в експлуатацію

основних засобів:

-          № ВЭ-00002/2/334 від 01.02.2001 - комп’ютера Р2-400 128 АSUS 15 LG у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400715, первісною вартістю 3086,21 грн.;

-          № ВЭ-00002/2/342 від 01.02.2001 - комп’ютера РІІІ-500 у кількості 1  одиниця, інвентарний номер 400723, первісною вартістю 6226,96 грн.;

- № ВЭ-00002/2/340 від 01.02.2001 - комп’ютера у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400721, первісною вартістю 1681,12 грн.;

-          № ВЭ-00002/2/320 від 01.02.2001 - комп’ютера у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400701, первісною вартістю 2602,73 грн.;

-          № ВЭ-00002/2/339 від 01.02.2001 - комп’ютера у кількості 1 одиниця, інвентарний номер 400720, первісною вартістю 1817,49 грн.;

Копії договору від 30.01.2001 позивач суду не надав.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.08.2004 було зобов’язано учасників судового процесу надати оригінали та належним чином засвідчені копії договору фінансового лізингу майна від 31.10.2001 та угоди про уступку договору від 30.01.2001. Проте позивач повідомив, що у нього відсутні оригінали або належним чином засвідчені копії договору фінансового лізингу майна від 31.10.2001 та угоди про уступку договору від 30.01.2001.

Матеріали справи не містять доказів того, що описані та арештовані 21.11.2001 системні блоки ДВ98, № 13463400, № 25362400 є комп’ютерами, що одержані позивачем від ТОВ “Класичні і сучасні меблі” за вищевказаними актами приймання передачі від 30.01.2001.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, що вказані системні блоки вилучені 21.11.2001 є його власністю, а також не доведено порушення прав власності позивача на зазначені системні блоки з боку відповідачів.

На цій же підставі Товариству з обмеженою відповідальністю “Фабрика Класум” відмовлено у задоволенні вимог до відділу державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Як вбачається з матеріалів справи, документально не підтверджено посилання позивача на те, що на момент опису, арешту та передачі на відповідальне зберігання системних блоків ДВ98, № 13463400, № 25362400 на накопичу вальних магнітних дисках цих системних блоків містилися саме ті файли, які зазначені позивачем у клопотанні № 5/2П-ГС від 05.05.2005 про уточнення позовних вимог.

Стаття 440 ЦК УРСР передбачає, що шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдано майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на вищезазначене позивачем не доведено всіх умов, які передбачені законом для застосування до відповідачів 1,2,4,5 відповідальності, шляхом відшкодування заподіяної шкоди, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача до Національного банку України, ДВС у Житомирській області, АКБ “Правекс-Банк” та Дочірнього підприємства “Універсальна компанія “Правекс-Естоппель”.

Щодо вимог позивача до ТОВ “Інтерстиль”, судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що у відзиві від 05.11.2003 та у відзиві без дати відповідач 1 стверджував, що документація вилучена 21.11.2001 була повернута ТОВ “Інтерстиль”, а тому відповідач 3 зобов’язаний відшкодувати позивачу заподіяну шкоду шляхом повного відновлення переданої йому частки вилучених 21.11.2001 первинних і вторинних документів відповідачами 1,2,4,5. Оскільки звертаючись до суду з позовною заявою від 14.07.2003 позивач посилався на незаконне вилучення за Актом опису та арешту майна, окрім інформації, яка містилася на магнітних носіях, а також на незаконне вилучення інформації, яка містилась на паперових носіях, але у клопотанні від 19.01.2004 № 10-45/26-ГС про уточнення найменувань вилучених 21.11.2001 відповідачами 1, 2 документів позивача йдеться вже лише про документи, які містяться на магнітних носіях.

З Акту опису та арешту майна від 21.11.2001 вбачається, що відповідачем було описано та арештовано техніку та обладнання і три папки з документами ТОВ “Інтерстиль”. Пізніше, зазначені три папки з документацією були передані ВДВС Житомирського районного відділу юстиції представнику за довіреністю Гусєву С.В. та складено акт прийому передачі зазначених документів.

В матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що ТОВ “Інтерстиль” повертало ці документи позивачу на підставі їх належності останньому, а тому вимоги позивача до відповідача 3 задоволенню не підлягають як не обґрунтовані і такі, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку відповідачем не було доведено обставини на які він посилається для скасування рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фабрика Класум”, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2006 у справі № 45/26-44/328 є обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фабрика Класум” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2006 у справі № 45/26-44/328 - без змін.

Матеріали справи № 45/26-44/328 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді