СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

03 вересня 2007 року
Справа № 2-27/14201-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Голика В.С.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача: Савко А.І., директор Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня";

Давидов Є.В., дов. б/н від 19.02.07,

відповідача: Шиленко О.В., дов. № 18334/9/10 від 15.12.05,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 15 червня 2007 року по справі № 2-27/14201-2006А

за позовом           Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський консервний заводім. 1 Травня" (вул. Севастопольська, 62,Сімферополь,95015)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Воронова Н.В.) від 15 червня 2007 року у справі № 2-27/14201-2006А позов Відкритого акціонерного товариства „Сімферопольський консервний завод ім.. 1 Травня” до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень задоволено частково.

Не погодившись з постановою суду, відповідач 21 червня 2007 року подав заяву про апеляційне оскарження. Апеляційну скаргу відповідач подав 09 липня 2007 року.

У судовому засідання, призначеному на 03 вересня 2007 року представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав викладених в ній. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та надав колегії суддів заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,  відповідач по справі провів невиїзні планові перевірки позивача по справі з питань своєчасності сплати у бюджет земельного податку за періоди з 01 липня 2003 року по 01 червня 2005 року (акт перевірки № 943/15-3), з 01 березня 2004 року по 01 вересня 2005 року (акт перевірки №1311/15-3) та з 01 жовтня 2004 року по 04 листопада 2005 року (акт перевірки № 322/15-2/05528579/90953) (том 1 а.с.105, 107, 114).

Перевірками встановлено порушення позивачем підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”, яким закріплено, що платник податків зобов’язаний сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

На підставі акту перевірки № 943/15-3 від 24 червня 2005 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 29 червня 2005 року, яким зобов’язано позивача сплатити штраф у розмірі 50 % на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України  „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами” в сумі 18469,96 грн.

На підставі акту перевірки № 1311/15-3 від 06 вересня 2005 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 09 вересня 2005 року, яким зобов’язано  позивача сплатити  штраф у розмірі 50% від суми податкового боргу, а саме 15289,95 грн., на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”.

На підставі акту перевірки № 322/15-2/05528579/90953 від 04 листопада 2005 року відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 09 листопада 2005 року, яким зобов’язано позивача  сплатити штраф в сумі 14477,34 грн., що становить  50% від суми податкового боргу. Дане податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням № /0 від 09 листопада 2055 року, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної податкової інспекції в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим.

В результаті розгляду вищевказаної скарги, відповідачем було винесене рішення по результатам розгляду  скарги., відповідно до якого скарга була залишена без задоволення. За результатами розгляду повторної скарги, Державною податкової адміністрацією в Автономній Республіці Крим, спірне податкове повідомлення-рішення було залишено без змін. Відповідачем  було винесене податкове повідомлення-рішення № /2 від 04 квітня 2006 року, відповідно до якого до позивача була застосована штрафна санкція на суму 12997,92 грн.

Не погодившись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до Державної податкової адміністрації України. Рішенням Державної податкової адміністрації України від 07 червня 2006 року № 6283/6/25-0215 про результати розгляду повторної скарги було залишено без змін податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, скаргу залишено без задоволення. Відповідачем  було прийняте податкове повідомлення-рішення № 00421502/3 від 03 серпня 2006 року про застосування до позивача по справі штрафних санкцій на суму 12997,92 грн.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами” податкове зобов’язання платника податківв, нараховане контролюючим органом відповідно до підпунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Згідно з пунктом 7.7 статті 7  Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами” та відповідно до Податкового роз’яснення щодо черговості погашення окремих питань стягнення сум податкового боргу, кошти, що надійшли в рахунок погашення зобов’язань по податках і зборам (обов’язковим платежам), прямують на погашення податкових зобов’язань з того ж самого платежу в порядку календарної черговості граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та торкається як самостійно розрахованих платниками податків податкових зобов’язань, так і податкових зобов’язань, розрахованих контролюючими органами.

Виходячи з розрахунків земельного податку суми плати за землю за період з 2003 по 2005 року склали:

-           за 2003 рік –41382,0 грн., з щомісячною сплатою у розмірі 3449,00 грн.;

-             за 2004 рік –45661,30 грн., з щомісячною сплатою в сумі 3805,11 грн.;

-             за 2005 рік –щомісячна сплата склала 3927,72 грн.

Також, позивач мав розстрочений борг з податку на землю по договору № 74 від 16 липня 2001 року, з поквартальною сплатою у розмірі 2958,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,  позивачем були надані платіжні документи про сплату поточних податкових зобов’язань, проте, не дивлячись на визначене призначення вказаних платежів, вказані суми були зараховані в рахунок сплати податкових зобов’язань, що виникли у попередніх податкових періодах.

Таким чином, відповідач вважав, що погоджені суми по розрахунку були сплачені з затримкою.

Враховуючи вищевикладене, відповідач зробив висновок про те, що позивач порушив вимоги підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами” та на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами” застосував до позивача штрафні санкції за несплату узгодженої суми податкового зобов’язання протягом граничних строків, встановлених законом.

Відповідно до статті 5 пункту 5.4 підпункту 5.4.1 вищевказаного Закону України, узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена в строки визначені в пункті 5.3, визнається сумою податкового боргу платника податку.

Відповідно до статті 6 пункту 6.2 підпункту 6.2.1 вищевказаного Закону, у випадку, якщо такий платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання (в даному випадку подачею декларації сума зобов'язань злагоджена) у встановлені терміни, податковий орган направляє такому платнику податків податкові вимоги.

Як передбачає підпункт 6.2.2 пункти 6.2 статті 6 вищевказаного Закону, податкові вимоги також направляються платникам податків, які самостійно надали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом терміни, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

Враховуючи, що податковий орган не вжив передбачених заходів за визначенням податкових зобов'язань в податковий борг, то не мав права самостійно змінювати призначення платежів.

Судова колегія, виходячи із значення вищезгаданої статі, вважає необхідним відзначити, що Закон України №2181-III, не передбачає черговість, пріоритетність і яку-небудь взаємну залежність між термінами і порядком сплати сум узгоджених податкових зобов'язань і сум погашення податкового боргу.

Положення Інструкції Державної податкової адміністрації України  №276 від 18.07.2005 „Про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справленням яких здійснюється органами державної податкової служби України”, теж не встановлюють черговість, пріоритетність і яку-небудь взаємну  залежність між строками і порядком сплати сум узгоджених податкових  зобов'язань і сум погашення податкового боргу, оскільки:

Згідно підпункту 5.1 і підпункту 5.3 цієї Інструкції, органі державної податкової служби проводять оперативний облік надходжень платежів згідно з кодами бюджетної класифікації за доходами на підставі документів, отриманих в установленому порядку від органів держказначейства.

А  дані про надходження платежів до бюджету відображаються органом державної податкової служби в особових рахунках платників  у день отримання від органів Державного казначейства України відомостей про зарахування платежів.

Як вище вказувалось, платник податків самостійно сплатив суму податкового зобов’язання, зазначену у  податкових деклараціях  в строки, встановлені підпунктом 5.3.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.2000.

Таким чином, позивач самостійно сплатив  суму податкового зобов'язання, а не погашав який-небудь податковий борг.

Колегія суддів, прийшла до висновку про те, що відповідач мав у межах строку, закріпленого статтею 15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами” стягнути наявну заборгованість у судовому порядку, а не направляти проточні платежі позивача в рахунок погашення недоїмки, цим самим створюючи позивачеві новий борг.

Отже, колегія суддів наголошує на тому, що відповідач неправомірно застосував положення підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”.

Судова колегія погоджується з думкою суду першої інстанції про те,  позовні вимоги в частині визнання нечинним податкових повідомлень-рішень № /1 від 19 січня 2006 року та № /0 від 09 листопада 2005 року необхідно задовольнити частково.  Через те, що Державною податковою адміністрацією в Автономній Республіці Крим скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача № /0 в частині застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату розстроченого податкового боргу по податку на землю в розмірі 1479,42 грн., та рішення відповідача № 794/10/25-0 від 18 січня 2006 року, що було прийняте за результатами розгляду первинної скарги позивача у вказаній частині та винесла податкове повідомлення-рішення № 2/2 від 04 квітня 2006 року, яким до позивача були застосовані  штрафні санкції у розмірі 12997,92 грн.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 червня 2007 року у справі № 2-27/14201-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      К.В. Волков

В.С. Голик