ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.08.2007
Справа №2-23/8831-2006А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді ІщенкоГ.М.,

секретаря судового засідання Єменджієвої А.М., розглянувши за участю представників:

від позивача – не з’явився, повідомлений належним чином,

від відповідача – Патраш В.І. - головний державний податковий інспектор юридичного відділу, дов. від  23.08.2006р. №2207/9,

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця Гурової Ніни Василівни, (98542, АР Крим, м. Алушта, смт. Партеніт, вул. Фрунзенське шосе, 6а, кв.18),

до відповідача Державної податкової інспекції у м. Алушті АР Крим, (98500, АР Крим, м. Алушта, вул. Леніна, 22а),

про визнання нечинними рішень та акту перевірки,

встановив:

підприємець Гурова Ніна Василівна звернулась із адміністративним позовом до господарського суду АР Крим до Державної податкової інспекції у м. Алушті АР Крим про визнання нечинними: акту перевірки №03/002731 від 04.01.2006р.; рішення №/0 від 16.01.2006р. і рішення №/1 від 24.02.2006р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1986,75грн.; рішення №/0 від 16.01.2006р. про застосування фінансових санкцій в сумі 1700,00грн.

При цьому позивач  вважає, що платник єдиного податку не зобов’язаний використовувати ані реєстратор розрахункових операцій, ані книгу обліку розрахункових операцій. Крім того, перевірка  повинна здійснюватися виключно на підставі постанови слідчого, органа дізнання або відповідно до рішення суду, крім того, рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» приймається керівником органу, який видав  ліцензію.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що у спірному рішенні  №/1 від 24.02.2005р. та у акті перевірки №03002731 від 04.01.2005р. помилково вказаний рік прийняття 2005р., тому що перевірка здійснювалась у 2006р., спірне рішення №/1 винесене відповідачем 24.02.2006р. на підставі рішення Державної податкової інспекції у м. Алушті АР Крим від 24.02.2006р. №754/г/23 «Про результати розгляду первісної скарги».

Згідно з пунктом 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України» до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального  кодексу України 1991 року, вирішують  у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу  адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника відповідача, дослідив надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

04.01.2006р. Державною податковою інспекцією у м. Алушті АР Крим проведено перевірку господарської одиниці – магазину №3, розташованого за адресою: смт. Партеніт, м. Алушта, вул.Сонячна, 6а, в якому здійснює свою господарську діяльність позивач відповідно до договору оренди нежилого приміщення  від 03.01.2006р. №14, про що складений акт, (аркуш справи 99).

На підставі зазначеного акту перевірки Державною податковою інспекцією у м. Алушті АР Крим прийняті наступні рішення:

- №/0 від 16.01.2006р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1986,75грн. за порушення пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг»;

- №/1 від 24.02.2006р. (після апеляційного оскарження) про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1986,75грн.

Суд вважає, що відповідачем помилково у акті перевірки №03002731 та у спірному рішенні №/1 вказаний рік прийняття 2005р., оскільки перевірка відбувалась у 2006р. і рішення винесене відповідачем на підставі рішення Державної податкової інспекції у м. Алушті від 24.02.2006р. №754/г/23 «Про результати розгляду первісної скарги».

- №/0 від 16.01.2006р. про застосування фінансових санкцій  в сумі 1700,00грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії, що є порушенням Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Перевірки порядку проведення розрахунків із споживачами за готівкові грошові кошти здійснюються органами державної податкової служби відповідно до статті 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг».

Згідно частини 4 статті 16 Закону планові і позапланові перевірки осіб, які використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством України., зокрема  відповідно до вимог Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Відповідно до пункту 4 статті 10, пункту 2 статті 11 Закону державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах  у  містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах  своїх повноважень  контроль  за  додержанням  порядку   проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Матеріали справи свідчать, що перевірка господарської одиниці - магазину, в якому здійснює свою господарську діяльність позивач, проходила на підставі відповідних посвідчень в рамках  повноважень, даних Законом України «Про державну податкову службу в Україні», що свідчить про її законність.

Повноваження відповідача по застосуванню фінансових санкцій за порушення у сфері розрахунків, передбачені статтями 15, 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відсутність актів законодавства, які б більш детально регулювали порядок перевірки використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій не може бути перешкодою для застосування фінансових санкцій, встановлених вказаним Законом.

Актом перевірки від 04.01.2006р. встановлено, що позивач при продажі однієї пляшки  шампанського «Союз-Віктан» на ціною 19,20грн., однієї пляшки пива «Оболонь» за ціною 7,20грн., всього на 26,40грн., не провів цю розрахункову операцію через реєстратор розрахункових операцій.

Факт реалізації товару на суму 26,40грн. також підтверджений свідком Холодовим П.С., який проводив перевірку, (протокол судового засідання від 18.12.2006р., аркуш справи 76, 99). Дана розрахункова операція через реєстратор розрахункових операцій не проведена, загальна сума наявних грошових коштів, які знаходилися на місці проведення розрахунків склала 397,35грн. Серед даних грошових коштів находилася грошова купюра, яка використана для покупки вищеописаного товару, у тому числі, алкогольних напоїв, дані грошові кошти через реєстратор розрахункових операцій, книгу обліку розрахункових операцій не проведені. На момент проведення перевірки реєстратор розрахункових операцій на торговому об’єкті  був відсутній.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності при продажу товарів у сфері торгівлі зобов’язані проводити  розрахункові  операції  на  повну  суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку  та  переведені  у фіскальний режим роботи  реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних  розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках,   передбачених цим  Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. За  порушення  вказаного обов’язку пунктом 1 статті 17 вказаного Закону встановлена відповідальність у вигляді штрафу в 5-кратному розмірі вартості проданих товарів. По справжній справі це становить 1986,75грн. (397,35грн.х 5). Тобто, відсутні підстави для задоволення позовних вимог відносно визнання нечинними рішень: №/0 від 16.01.2006р.  та №/1 від 24.02.2006р.   про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1986,75грн.

Рішення №/0 від 16.01.2006р. про застосування штрафних санкцій в сумі   1700,00грн. прийнято  відповідно до  абзацу 5 частини 2 статті 17  Закону України «Про державне  регулювання виробництва  і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових  виробів», а саме: фінансові санкції в сумі 1700,00грн. - за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без придбання відповідної  ліцензії.

Суд не погоджується з доводом позивача про відсутність у Державній податковій інспекції у  м. Алушті АР Крим повноважень на застосування фінансових санкцій за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи наведені конституційні положення, органи державної податкової служби можуть застосовувати фінансові санкції тільки у межах їх компетенції та у спосіб, передбачений законом.

Частиною 4 статті 7 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зазначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органом,  який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої  влади у межах  їх компетенції визначеної законами України.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.03р. №790.

Відповідно до пункту 6 зазначеного Порядку рішення про застосування фінансових санкцій за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без відповідної ліцензії приймає керівник, а у разі його відсутності – заступник керівника органу, що видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономіки), чи  керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Державної податкової адміністрації, Держкомстату, Держспоживстандарту у межах їх компетенції, визначеної законодавством. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.

Статтею 1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах, районах у містах. Державна податкова адміністрація України залежно від кількості платників податків та інших місцевих умов може утворювати міжрайонні (на два і більше районів), об’єднані (на місто і район) державні податкові інспекції.

Статтею 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Указом Президента України від 11.07.2001р. №510/2001 «Про посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» на Державну податкову адміністрацію України покладено функції із забезпечення реалізації державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, здійснення міжгалузевій координації у цій сфері.

На виконання зазначеного Указу Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 07.08.2001р. №940 «Про заходи щодо посилення державного контролю за виробництвом та обігом сприту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та справлянням акцизного збору», відповідно до якого утворено у складі Державної податкової адміністрації України Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та  обігом підакцизних товарів (далі – Департамент) як самостійний функціональний підрозділ з правами юридичної особи, у складі Державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - регіональні управління Департаменту з правами юридичної особи та їх територіальні підрозділи.

Відповідно до пункту 27 постанови Кабінету Міністрів України від 14.11.2000р. «Про затвердження  переліку органів ліцензування» Департамент визначено органом, що здійснює ліцензування, зокрема, виробництва тютюнових виробів, оптова, роздрібна торгівля тютюновими виробами.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 21.08.2001р. №331 затверджено Положення про Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України, яким на Департамент та його регіональні управління покладено виконання функцій ліцензування та контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також застосування у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до суб’єктів підприємницької діяльності за порушення вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Таким чином, з аналізу зазначених норм законодавства слідує, що правом на прийняття рішень про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про виробництво і обіг спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів наділені Департамент та його регіональні відділення (як органи ліцензування), Державна податкова адміністрація України (абзац 5 пункту 1 статті 8 Закону України «Про державну податкову службу в Україні») та державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях містах Києві та Севастополі і державні податкові інспекції в містах з районним поділом (крім міст Києва та Севастополя) (стаття 9, абзац 5 пункт 1 статті 8 Закону України «Про державну податкову службу в Україні), як інші органи виконавчої влади в розумінні частини 4 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Отже на державні податкові інспекції  виконання таких функцій покладено законодавством.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про порушення позивачем Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» через доведеність відповідачем цього  порушення і  надання достатніх  доказів, підтверджуючих факт вчинення зазначеного  порушення.

Отже, Державною податковою інспекцією у м. Алушті АР Крим надані докази, які підтверджують обґрунтованість висновків акту перевірки, і застосування до позивача  фінансових  санкцій  в сумі  1700,00грн. за вказані порушення, є правомірними і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України підтверджені відповідачем.

За таких умов факти, вказаних в рішенні від 16.01.2006р. №/0/ Державної податкової інспекції у м. Алушті АР Крим  порушень слід вважати належне встановленими,  що є підставою для відмови  у задоволенні позову про визнання нечинним рішення від 16.01.2006р. №/0/ про застосування штрафних санкцій в сумі 1700,00грн.

Суд також відмовляє позивачу у задоволенні  вимог відносно визнання нечинним акту перевірки від  04.01.2006р. №03002731 через наступне.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17, пункту 1 частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів  поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача – суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин  і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Оскаржуваний акт перевірки Державної податкової інспекції у м. Алушті від 04.01.2006р. №03002731 не є актом ненормативного характеру. За результатами акту перевірки державна податкова служба  виносить рішення, які і є предметом оскарження по даній справі.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

За таких обставин справи, позовні вимоги фізичної особи – підприємця Гурової Ніни Василівни не підлягають задоволенню.

Вступну та резолютивну частини постанови оголошено в судовому засіданні 30 серпня 2007року.  У повному обсязі постанову складено 04 вересня 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-9, 11,12,70,79,86,94,98,122,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.