ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.06.07                                                                                               Справа №15/88-20/59/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

секретар судового засідання Шерник О.В.

за участю представників сторін:

позивач: Смирнова Ю.В., довіреність б/н від 23.06.2006р.

відповідач: Кобець О.С., довіреність б/н від 31.05.2007р., Гужва А.Д. за дов.3002 від 20.06.07р.

третя особа – 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Довбишева О.В., довіреність №3134 від 27.07.2006р.

третя особа – 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Варфоломєєва О.Є., довіреність б/н від 17.07.2006р.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове не з’явився

розглянувши матеріали справи № 15/88-20/59/06 та апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2006р. у справі № 15/88-20/59/06

за позовом Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя (далі за текстом АТ «Наш банк»)

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя (далі за текстом ВАТ «Запорізький арматурний завод»)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України, м. Київ та Громадська організація «Вкладники банку «Наш банк», м. Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Армаліт», м. Запоріжжя

про звернення стягнення на заставлене майно.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2006 року у справі №15/88-20/59/06 (суддя Гандюкова Л.П.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано наступним: право застави у АТ «Наш банк»за договорами застави №19/2002 від 29.11.2002р. та №19/2002-1 від 29.11.2002р. в силу ст.28 Закону України «Про заставу» і п.1 ч.1 ст.593 ЦК України припинилося у зв’язку з припиненням  основного зобов’язання з моменту ліквідації боржника за основним зобов’язанням -ТОВ «Армаліт». Також місцевий господарський суд зазначив, що згідно статей 510, 511 ЦК України сторонами за кредитним договором є АТ “Наш банк” та ТОВ “Армаліт”. Положеннями кредитного договору не встановлено обов’язку для третьої особи (майнового поручителя). Солідарний обов’язок виникає, якщо такий обов’язок передбачений  законом або договором, зокрема у неподільності  предмету  зобов’язання.   Правовідносини позивача і відповідача по даній справі виникли на підставі договору застави, який є додатковим зобов’язанням. Відповідач, як майновий поручитель за договором застави, не є солідарним боржником по кредитному договору у розумінні статті 543 ЦК України, тому вимоги позивача суд першої інстанції визнав необґрунтованими і відмовив АТ «Наш банк» у задоволенні позову.

Позивач оскаржив дане судове рішення до Запорізького апеляційного господарського суду, звернувшись з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2006р. по справі №15/88-20/59/06 та прийняти нове, яким позов АТ «Наш банк» до ВАТ «Запорізький арматурний завод» про звернення стягнення на майно задовольнити у повному обсязі. Відсутність майна  у ліквідованої особи для задоволення  вимог кредиторів не є підставою  для припинення зобов’язань за договором застави та не є виключенням в розумінні ст.609 ЦК України  тому, що за законом  зобов’язання  має виконувати третя особа-майновий поручитель. Відповідно до закону, зокрема, ч.2 ст.590 ЦК України, у разі невиконання зобов’язання у встановлений строк заставодержатель набуває право звернення стягнення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач та представник у судовому засіданні зазначили, що оскільки ТОВ «Армаліт» ліквідовано, а випадків коли виконання зобов’язання ліквідованої особи покладається на іншу юридичну особу чинне законодавство не містить. Вказує, що в силу статті 609 ЦК України зобов’язання відповідача припинились і усі боргу у розумінні п.6 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вважаються погашеними. Представник у судовому засіданні підтримав вимоги викладені, у відзиві на апеляційну скаргу, звертає увагу суду на те, що ВАТ «Запорізький арматурний завод» субсидіарним боржником, який лише в разі незадоволення вимог кредитора основним боржником повинен відповідати заставленим майном перед кредитором за зобов’язання основного боржника. ВАТ «Запорізький арматурний завод» не був стороною кредитного договору і у нього відсутні будь-які обов’язки по погашенню кредиту та процентів за кредитним договором, він надав лише належне йому майно в заставу для забезпечення виконання обов’язків ТОВ «Армаліт» по поверненню кредиту та процентів, тобто, на думку відповідача, договори застави є похідними зобов’язаннями від основного зобов’язання ТОВ «Армаліт» по кредитному договору. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача вимоги апеляційної скарги підтримали, вважають рішення суду першої інстанції незаконним, просять його скасувати і задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування  своїх доводів також додатково зазначають, що зі смислу норм ст.ст. 589, 590, ч.4 ст. 591, 512, 619 ЦК України , ст.26 Закону України “ Про заставу” слідує висновок, що  боржник за кредитною угодою  та майновий поручитель є солідарними боржниками, тому на підставі ст.543 ЦК України  кредитор(АТ “Наш банк”) має право вимагати виконання обов’язку частково або в повному обсязі як усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються  зобов’язаними доти, доки обов’язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, покладання обов’язку на майнового поручителя щодо виконання зобов’язання за кредитним договором передбачено безпосередньо у законі. Крім того, позивач з вимогою до відповідача як майнового поручителя звернувся задовго до ліквідації ТОВ “Армаліт”, що також повинно бути враховано судом.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не з’явився. З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2006р. до  Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України внесено запис про припинення діяльності підприємства – ТОВ «Армаліт».

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 12.02.2007 року апеляційна скарга прийнята та призначена до розгляду на 04 квітня 2007р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. №1044 справу № 15/88-20/59/06 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., суддів Кагітіна Л.П., Радченко О.П.

Запис розгляду судової справи здійснюється за клопотанням сторін за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

Судове засідання відкрито. Права та обов’язки сторін судом роз’яснено. Представником ВАТ «Запорізький арматурний завод» заявлено, що його підприємством подана заява до суду про відвід всього складу суддів Запорізького апеляційного господарського суду. У зв’язку з цим судове засідання було закінчено.

Ухвалою голови Запорізького апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. у справі № 15/88-20/59/06 заяву ВАТ «Запорізький арматурний завод» від 04.04.2007р. про відвід усього складу суддів Запорізького апеляційного господарського суду залишено без задоволення. Розгляд справи відкладено до 28.04.2007р.

У судовому засіданні, яке відбулось 28.04.2007р. продовжено розгляд справи. Представником ВАТ «Запорізький арматурний завод» заявлено, що його підприємством подана заява до суду про відвід суддів Запорізького апеляційного господарського суду Кагітіної Л.П., Радченко О.П. та всього складу суддів Запорізького апеляційного господарського суду, в тому числі голови Запорізького апеляційного господарського суду від розгляду справи №15/88-20/59/06. Судове засідання закінчено.

Ухвалою голови Запорізького апеляційного господарського суду від 28.04.2007р. у справі № 15/88-20/59/06 заяву ВАТ «Запорізький арматурний завод» від 28.04.2007р. про відвід усього складу суддів Запорізького апеляційного господарського суду залишено без задоволення. Розгляд справи відкладено до 25.05.2007р.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду від 24.05.2007р. №1637 справу № 15/88-20/59/06 передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., суддів Кагітіна Л.П., Хуторной В.М.

Судове засідання відкрито. Права та обов’язки сторін судом роз’яснено. Представником ВАТ «Запорізький арматурний завод» подана заява про відвід складу колегії суддів Запорізького апеляційного господарського суду від розгляду справи №15/88-20/59/06. Судове засідання закінчено.

Ухвалою голови Запорізького апеляційного господарського суду від 25.05.2007р. у справі № 15/88-20/59/06 заяву ВАТ «Запорізький арматурний завод» від 25.05.2007р. про відвід усього складу суддів Запорізького апеляційного господарського суду залишено без задоволення. Розгляд справи відкладено до 08.06.2007р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 07.06.2007р. №1881 справу № 15/88-20/59/06 передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., суддів Коробка Н.Д., Юхименко О.В.

У судовому засіданні, яке відбулось 08.06.2007р. продовжено розгляд справи. Представником ВАТ «Запорізький арматурний завод» заявлені були клопотання, зокрема клопотання про зупинення апеляційного провадження по даній справі до вирішення справи №10/263/07 та клопотання про відкладення розгляду даної справи до вирішення 20.06.2007р. Вищим господарським судом України справи №24/374/06. Вказані клопотання задоволенню не підлягають, оскільки не відповідають вимогам ст. ст.77,79 ГПК України. Так, ст.77 ГПК України не передбачено такої підстави для відкладення розгляду справи, як розгляд Вищим господарським судом  іншої аналогічної справи між тими ж сторонами. Також обставини, зазначені відповідачем у клопотанні про зупинення провадження не перешкоджають розгляду даної справи та апеляційної скарги АТ «Наш банк». Колегія розглядає законність оскаржуваного рішення на момент його прийняття. У випадку прийняття відповідного рішення у справі №10/263/07 відповідач не позбавлений можливості звернутися з заявою про перегляд постанови за ново виявленими обставинами.

У судовому засіданні 08.06.07р. представники сторін та третіх осіб підтримали свої доводи та заперечення. Представник відповідача заявив клопотання про оголошення постанови у даній справі у повному обсязі, у зв’язку з чим, колегією суддів оголошено перерву до 20.06.2007р. для підготовки постанови у повному обсязі, про що повідомлено сторонам у судовому засіданні.

ВАТ «Запорізький арматурний завод» заявив, що його підприємством подана заява до суду про відвід складу колегії суддів Запорізького апеляційного господарського суду від розгляду справи №15/88-20/59/06. Судове засідання закінчено.

Ухвалою голови Запорізького апеляційного господарського суду від 08.06.2007р. у справі № 15/88-20/59/06 заяву ВАТ «Запорізький арматурний завод» від 08.06.2007р. про відвід усього складу суддів Запорізького апеляційного господарського суду залишено без задоволення.

Запис розгляду судової справи за клопотанням представника відповідача здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

Дослідивши матеріали справи , вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне: 30.10.2002р. між АТ "Наш банк" (кредитор, позивач у справі) та ТОВ "Армаліт" (позичальник, третя особа у справі) укладено договір про надання кредитної лінії №19/2002, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит на розробку технічної документації, виготовлення оснастки, нестандартного обладнання, купівлю нового обладнання, сировини, матеріалів, ПММ, електроенергії, газу, сплату послуг, виплату заробітної плати з нарахуваннями та утриманнями, купівлею цінних паперів, шляхом відкриття йому кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 5.600.000грн. на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання з боку позичальника.

У забезпечення виконання умов договору про надання кредитної лінії №19/2002 від 30.10.2002р. між АТ "Наш банк" та ВАТ "Запорізький арматурний завод» (заставодавець, відповідач у справі) укладено договір застави №19/2002 від 29.11.2002р. та договір застави № 19/2002-1 від 29.11.2002р.

Згідно з п. 1.1 договору застави № 19/2002 від 29.11.2002р. відповідач передає в заставу АТ "Наш банк" рухоме майно, яке знаходиться у власності заставодавця, загальною вартістю 1.825.755грн.

Згідно з п. 1.1 договору застави № 19/2002-1 від 29.11.2002р. (з наступними змінами до договору) відповідач передає в заставу АТ "Наш банк" рухоме майно, яке знаходиться у власності заставодавця, загальною вартістю 2.994.508,17 грн.

Відповідно до п. 2.3.5 зазначених договорів застави у випадку невиконання або неналежного виконання ТОВ "Армаліт" своїх зобов'язань за договором про надання кредитної лінії № 19/2002 від 30.10.2002р. АТ "Наш банк" має право звернути стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому законодавством України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.11.2003р. у справі №15/371Д було задоволено позов заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі АТ "Наш банк". Згідно з рішенням з ТОВ "Армаліт" на користь АТ "Наш банк" стягнуто 5.209.703,30грн. боргу з погашення кредиту і 963.384,51 грн. відсотків за користування кредитом.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2004р. у справі №15/371д рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2003р. було скасовано. Провадження у справі припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки позов було подано заступником прокурора не в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах, а фактично в _інтересах АТ "Наш банк".

У лютому 2004р. АТ "Наш банк" звернулося до суду з позовом до ВАТ "Запорізький арматурний завод" про звернення стягнення на заставлене майно на суму 4.820.263,17 грн. Ухвалою господарського суду від 11.02.2004р. порушено провадження у справі №15/88, а ухвалою суду від 07.10.2004р. між сторонами затверджено мирову угоду та припинено провадження у справі. З мирової угоди вбачається , що  заборгованість по кредитному договору  № 19/2002 від 30.10.2002р. на момент її укладання складала 7283334грн. На виконання мирової угоди  відповідач перерахував  АТ “Наш банк” 571221грн., про що свідчать платіжні доручення (а.с.18-20,т.2).

Також, як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 04.08.2004р. у справі № 15/146 з ТОВ "Армаліт" на користь АТ "Наш банк" стягнуто 5.209.703,30грн.- заборгованості по кредиту, 2.073.631,17грн.- відсотків за користування кредитом, 270.560,19 грн. - пені, а також 1700 грн. державного мита і  118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ТОВ "Армаліт" рішення суду у справі № 15/146 не виконало, заборгованість за договором кредитної лінії від 30.10.2002р. № 19/2002 не сплатило.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.06.2005р. за заявою АТ "Наш банк" порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Армаліт" (справа №19/127).

Згідно з ухвалою господарського суду від 11.07.2005р. у справі №19/127 вимоги кредитора ґрунтувалися на договорі про надання кредитної лінії від 30.10.2002р. №19/2002, рішенні господарського суду Запорізької області від 04.08.2004р. у справі №15/146, який стягнув з ТОВ "Армаліт" на користь АТ "Наш банк" заборгованість. Як слідує із ухвали, у судовому засіданні у справі про банкрутство представник кредитора підтвердив факт сплати ВАТ "Запорізький арматурний завод" суми боргу за умовами мирової угоди у справі №15/88 на суму 343.351грн., про що також зазначено в ухвалі господарського суду Запорізької області від 11.07.2005р. у справі №19/127 про банкрутство ТОВ «Армаліт». Також кредитор уточнив суму боргу по кредитному договору №19/2002 від 30.10.2002р., яка складає 7.212.361,66грн. Цією ж ухвалою суду було визнано грошові вимоги АТ "Наш банк" у розмірі 7.212.361,66грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2005р. у справі №15/88 скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 07.10.2004р. про затвердження мирової угоди, справу передано на новий розгляд господарського суду Запорізької області.

Ухвалою суду від 04.10.2006р. у справі №19/127 банкрута ТОВ "Армаліт" ліквідовано, провадження у справі припинено. 20.10.2006р. до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій внесено запис про припинення діяльності ТОВ "Армаліт”. Тобто з цього моменту відповідно до вимог ч.5 ст111 ЦК України ТОВ “Армаліт” (боржник за основним зобов’язанням ) вважається ліквідованим.

Позивач просить на підставі ст.ст. 526, 530, 543 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про заставу" звернути стягнення на заставлене майно, яке є предметом застави за договором застави № 19/2002 від 29.11.2002р. на суму 1.825.755 грн. та за договором застави № 19/2002-1 від 29.11.2002р. на суму 2.994.508,17грн., укладених між АТ "Наш банк" та ВАТ "Запорізький арматурний завод".

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні відносини сторін виникли на підставі договорів застави № 19/2002 від 29.11.2002р., № 19/2002-1 від 29.11.2002р., укладених у забезпечення зобов’язань за договором  про надання кредитної лінії № 19/2002 від 30.10.2002р. між АТ “Наш банк” та ТОВ”Армаліт”. Зобов’язання за кредитним договором ТОВ “Армаліт” не виконані.

11.02.04р. АТ “Наш банк” звернулося з позовом до заставодавця (відповідача у справі) про звернення стягнення на предмет застави за договорами  застави № 19/2002, №19/2002-1 від 29.11.2002р., тобто до ліквідації ТОВ “Армаліт”, за виконання зобов’язань якого за кредитним договором зобов’язався відповідати ВАТ “Запорізький арматурний завод” своїм майном, зазначеним у договорах застави.

Відповідно до приписів Положення Національного банку України «Про кредитування», що діяло на час укладення Кредитного договору та Договору застави, банківський кредит надається суб’єктам кредитування усіх форм власності у тимчасове користування на умовах, передбачених кредитним договором. Основними з них є забезпеченість, повернення, строковість, платність. Принцип забезпеченості кредиту означає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Аналогічні приписи містяться у главі 71 ЦК України.

Одним із видів забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором є застава.

Виходячи зі змісту ст.ст. 572, 590 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов’язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов’язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено законом або договором.

При цьому, у випадку настання не виконання зобов’язань заставодавець одночасно стає боржником.  Як боржник так і застовадавець відповідають перед кредитором у рівній мірі. Кредитор вправі пред’явити вимогу відразу до будь-кого з цих осіб, або одночасно до обох.

Аналізуючи законодавство України, що регулює спірні питання, виходячи з принципу верховенства права, який закріплено Конституцію України, колегія суддів, з врахуванням фактичних обставин справи, вважає, що зобов’язання ВАТ «Запорізький арматурний завод» перед АТ «Наш Банк» щодо погашення заборгованості за Кредитним договором за рахунок заставленого майна не є припиненими, і саме до спірних правовідносин, за переконанням колегії суддів, має бути застосовані виключення з правил, про які йдеться у ст. 609 ЦК України.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов’язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Взаємні права та обов’язки (зобов’язання) передбачені умовами Кредитного договору та договору застави. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань, включаючи сплату неустойки та відшкодування збитків (пункт 9.1 Договору). Відповідно до пункту 10.1 Договорів застави, ці договори діють до повного виконання зобов’язань за кредитним договором.

Перш за все, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. 609 ЦК України, зобов’язання припиняється також ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов’язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

Отже, ліквідація юридичної особи (боржника) не є безумовною підставою для припинення зобов’язань за кредитним договором та договором застави.

Стосовно доводів заявника про те, що його відповідальність є субсидіарною, колегія зазначає наступне.

Виходячи з приписів цивільного законодавства України (ст. 619 ЦК України), субсидіарною відповідальністю є додаткова відповідальність іншої особи по зобов’язанням боржника. До пред’явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред’явити вимогу до основного боржника.

Тобто, від солідарних зобов’язань субсидіарні відрізняються неможливістю для кредитора пред’явити  вимогу про виконання відразу ж до субсидіарного боржника, минаючи основного. Також при субсидіарній відповідальності при незадоволенні вимог кредитора  основним боржником воно може бути заявлено у невиконаній частині субсидіарному боржнику. А згідно ч.4 ст.590 ЦК України  право звернення на предмет застави зберігається у повному обсязі незалежно від часткового виконання  боржником зобов’язання, забезпеченого заставою.

Ні законом, ні умовами договору застави не передбачено обов’язок банку спочатку пред’явити вимогу до боржника (третьої особи) про сплату боргу за Кредитним договором і лише потім звертати стягнення на заставлене майно відповідача (заставодавця).

Відтак, твердження ВАТ «Запорізький арматурний завод» про його субсидіарну, як заставодавця, відповідальність по зобов’язанням за Кредитним договором є помилковим.

Виходячи з принципу верховенства права, який закріплено Конституцію України, та змісту норм права, які регулюють спірні відносини, колегія суддів, з врахуванням фактичних обставин справи, вважає, що зобов’язання ВАТ «Запорізький арматурний завод» перед АТ «Наш Банк» щодо погашення заборгованості за Кредитним договором за рахунок заставленого майна не є припиненими, і саме до спірних правовідносин, за переконанням колегії суддів, має бути застосовані виключення з правил, про яки йдеться у ст. 609 ЦК України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що часткове виконання ВАТ "Запорізький арматурний завод" умов мирової угоди, затвердженої господарським судом Запорізької області ухвалою від 07.10.2004р. у справі №15/88 не може бути підставою для зменшення відповідальності відповідача щодо заставленого майна у даній справі, оскільки перерахування сум здійснено на підставі ухвали суду, яка відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 05 жовтня 2005р. скасована. Тобто, перерахування відповідачем суми 571221грн. здійснено безпідставно і повернення цієї суми, як зазначили представники сторін, можливе в окремому провадженні за відповідним позовом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд Запорізької області при вирішення справи невірно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Наш банк», заявлених до відповідача і зазначені обставини є правовою підставою для скасування рішення господарського суду.

Апеляційна скарга з зазначених підстав підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на відповідача - ВАТ «Запорізький арматурний завод».

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний  господарський  суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя, задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2006р. у справі №15/88-20/59-06 скасувати частково, прийняти нове рішення та викласти його в наступній редакції:

1. «Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Звернути стягнення на заставлене майно Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя зазначене у додатку №1 до договору застави №19/2002, укладеного між Акціонерним банком «Наш банк», м. Запоріжжя та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя 29.11.2002р.

3. Звернути стягнення на заставлене майно Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя зазначене  у додатках №3, №4 до договору застави №19/2002-1, укладеного між Акціонерним банком «Наш банк», м. Запоріжжя та Відкритим акціонерним товариством «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя 29.11.2002р. у редакції додаткової угоди №1 від 25.06.2003р. до договору застави №№19/2002-1 від 29.12.2002р.

4. Відшкодувати за рахунок цього майна заборгованість по кредиту та відсотках Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя в розмірі 6 173 087,81грн.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя на користь Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя 850 грн. – державного мита за розгляд справи у Запорізькому апеляційному господарському суді».

6. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Запорізької області.