ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.
№ 24/326

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П.,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Приватного підприємства "Сокіл" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2005 року у справі № 24/326 Господарського суду міста Києва за позовом Приватного підприємства "Сокіл", м. Київ, до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, м. Київ, про визнання права власності,

за участю представників сторін:

позивача: - не з'явився;

відповідача: - Сіряк В.І. (дов. № 26287 від 25.07.2005р.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2005 року позивач –ПП "Сокіл" –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Київського міського БТІ  про визнання права власності.

Вказував, що 25.05.1989р. дебаркадер Д-46, який віднесений до статутного фонду ПП "Сокіл", знятий з обліку як судно, у зв'язку з його підйомом на берег та встановленням на фундамент.

Зазначав, що в березні 2005 року звертався до відповідача з проханням зареєструвати належну йому нерухомість, як капітальну забудову, та видати свідоцтво про право власності на будівлю, проте отримав відмову.

Посилаючись на порушення відповідачем прав на його власність, позивач просив зобов'язати відповідача зареєструвати нерухоме майно, яке розташоване під № 5 по вул. Набережно-Печерській в м. Києві та видати відповідне свідоцтво про право власності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 червня 2005 року (суддя Смілянець В.В.) позов задоволено.

Постановлено зобов'язати відповідача зареєструвати нерухоме майно, яке розташоване під № 5 по вул. Набережно-Печерській в м. Києві та видати відповідне реєстраційне посвідчення про право власності.

Рішення мотивоване посиланнями на ст. 115 ЦК України та ст. 140 ГК України, у відповідності з якими, позивачем належним чином набуто право власності на нерухоме майно та на ст.ст. 4, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", згідно яких, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, а державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі правоволодільця.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2005 року (колегія суддів у складі: Моторного О.А. - головуючий, Зеленіна В.О., Кошіля В.В.) рішення скасоване, провадження в частині видачі позивачу відповідачем реєстраційного посвідчення про право власності припинено, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована посиланнями на Положення "Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна", яке затверджене Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001р. № 1820, згідно якого, Головне управління комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації здійснює оформлення права власності та видає свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам на об'єкти не житлового фонду, та на посвідчення № 207 про придатність до плавання, згідно якого, дебаркадер не являється об'єктом нерухомого майна.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова апеляційного господарського суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки  ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, зокрема із Судового білету АУ № 000911 від 20.08.1987р., дебаркадер Д-46 був придбаний Піковером Ю.М.

25.05.1989р. дебаркадер Д-46 був знятий з обліку, як судно, у зв'язку з його підйомом на берег і встановленням на фундамент, про що свідчить запис в Посвідченні № 207 про придатність до плавання.

18.03.2004р. Піковером Ю.М. було передано дебаркадер Д-46 до Статутного фонду Приватного підприємства "Сокіл" та згодом переобладнано під заклад громадського харчування (комплекс-ресторан "Замок Видубичі").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р., цей   Закон   регулює  відносини,  пов'язані  з  державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Дія  цього  Закону  не  поширюється на державну реєстрацію прав на повітряні та морські судна,  судна внутрішнього  плавання, космічні  об'єкти  та  інші об'єкти цивільних прав,  на які іншими

законами поширено  правовий  режим  нерухомої  речі,  а  також  на державну  реєстрацію  підприємств як суб'єктів господарювання,  на реєстрацію ділянок надр для добування корисних копалин.

Статтею 19 вказаного Закону, встановлено вичерпний перелік правовстановлюючих документів, які є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав.

Згідно п. 1.6. "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 7/5 від 07.02.2002р., реєстрації  підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна,  будівництво яких закінчено та  які  прийняті  в експлуатацію  у  встановленому  порядку,  за  наявності матеріалів технічної інвентаризації,  підготовлених тим  БТІ,  яке  проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди,  а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача зареєструвати нерухоме майно, яке розташоване під № 5 по вул. Набережно-Печерській в м. Києві, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідно до посвідчення № 207 про придатність до плавання, дебаркадер Д-46 не є об'єктом нерухомого майна, а відповідач –не є власником майна.

Відповідно до вимог  п. 11 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та припиняючи провадження у справі в частині позовної вимоги про видачу позивачу відповідачем реєстраційного посвідчення про право власності, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідно до Положення "Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна", затвердженого Розпорядженням Київсько місько державної адміністрації за № 1820 від 31.08.2001р., Головне управління комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації здійснює оформлення права власності та видає свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам на об'єкти не житлового фонду.

Дійшовши висновків про наявність підстав до припинення провадження у справі, апеляційний господарський суд повно та всебічно дослідив обставини даної справи, правильно встановив правове становище суб'єктів спору та характер спірних правовідносин.

Посилання касаційної скарги на ту обставину, що дебаркадер Д-46 є об'єктом нерухомого майна не заслуговують на увагу суду та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 111-7 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115 , 1117 , 1119 , 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.  Касаційну скаргу Приватного підприємства "Сокіл" залишити без задоволення.

2.  Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04 жовтня 2005 року у справі № 24/326 залишити без змін.

Головуючий:                                                          Л.П. Невдашенко

Судді:                                                                       М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська