СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

місто севастополь

10 липня 2007 року
Справа № 20-3/339

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Волкова К.В.,

секретар судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Котляр І.В., директор,

відповідача: Кочкаренко В.О., довіреність №10-004263 від 25 травня 2007     року,     Гінтєр К.Ф., довіреність №10-004262 від 25 травня 2007 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя на постанову Господарського суду міста Севастополя (суддя  Гоголь Ю.М.) від 6 лютого 2007 року у справі № 20-3/339 за позовом           приватного підприємства "Морська техніка і сервіс" (пр. Ген. Острякова, 185-22,Севастополь,99055) до           Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя (вул. Кулакова, 37, Севастополь,99011) про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 06.07.2006, № /2 від 02.10.2006,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся  з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 22.819,94грн. і штрафних санкцій –11.409,97грн.

Позов обґрунтований тим, що позапланова перевірка здійснена з порушенням закону, позивач правомірно (на підставі податкових накладних) сформував податковий кредит, документи контрагента позивача були визнані недійсними у судовому порядку після формування позивачем податкового кредиту, після розгляду апеляційної скарги позивача відповідач у порушення встановленого законодавством порядку додатково прийняв ще одне податкове повідомлення-рішення.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач на підставі наданих продавцем товару товариством з обмеженою відповідальністю „Дінал” податкових накладних відніс у 2-4 кварталах 2003 року до податкового кредиту податок у сумі 22.819,94грн., у подальшому судовим рішенням статутні документи та свідоцтво платника податку на додану вартість вказаного товариства визнані недійсними з моменту реєстрації (видачі).

Постановою місцевого господарського суду позов задоволено, податкове повідомлення-рішення визнано недійсним.

Судове рішення мотивовано тим, що на час віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку по операціям з товариством „Дінал”, це товариство було платником податку на додану вартість, позивач мав належним чином надані податкові накладні.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та у позові відмовити на той підставі, що висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

З заперечень на апеляційну скаргу слідує, що позивач не згоден з  доводами апеляційної скарги, тому що правильно сформував податковий кредит, мав на це необхідні документи.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, представник позивача підтримав доводи заперечень.

На підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський суд витребував додаткові докази (а.с. 85108 т.2, 2-109, 117, 127, 128 т.3),   перевірив доводи апеляційної скарги, встановив  наступне.

6 липня 2006 року керівником (заступником керівника) Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя Красильніковою Т.Ю.  на підставі акту перевірки №10941035-00431505139 від 29 червня 2006 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0 про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 22.819,94грн. і штрафних санкцій –11.409,97грн., усього 34.229,91грн. (а.с. 24 т.1).

Це податкове повідомлення-рішення платником податків було оскаржено у апеляційному порядку, однак рішеннями податкових органів різних рівнів скарги залишені без задоволення, вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін, про що своєчасно були прийняті і направлені позивачу мотивовані рішення, про що позивач не заперечує та це підтверджується письмовими доказами (а.с. 28-44 т.1).

З вказаного акту позапланової документальної перевірки слідує, що  позивач у 2-4 кварталах 2003 року на підставі наданих товариством з обмеженою відповідальністю „Дінал” відніс до податкового кредиту суми податку на 22..819,94грн., оплата за поставлений товар здійснена у ті ж періоди безготівкою, але рішенням Святошинського районного суду міста Києва визнані недійсними статутні і реєстраційні документи вказаного товариства з моменту їх складення, а свідоцтво платника податку на додану вартість –з дати видачі, актом від 14 січня 2006 року вказане свідоцтво анульовано з дати видачі (а.с. 14-23 т.1, 89-98 т.2).

Позивач не оспорює наведених у акті перевірки обставин, але вважає, що на час формування податкового кредиту він мав належним чином видані платником податку (товариством „Дінал”) податкові накладні.

Відповідно до договорів, накладних, журналу реєстрації довіреностей позивача та платіжних доручень, позивач у 2-4 кварталах 2003 року на підставі договорів  придбав і отримав у товариства „Дінал” товар (комплектуючі та оборудовання), повну вартість якого позивач сплатив продавцю безготівкою у тих же періодах (а.с. 49-66, 83-99 т.1, 17-19, 25-109 т.3).

З податкових декларацій позивача, наданих товариством „Дінал”  позивачу податкових накладних, Книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) позивача  вбачається, що позивач відніс до податкового кредиту за 2-4 квартал 2003 року суми податку по операціям з товариством „Дінал” (а.с.66-82 т.1, 103-108 т.2, 6-16 т.3).

Однак податкові декларації товариства „Дінал” за такі ж податкові періоди свідчать про те, що продавець товару задекларував нульові показники чи суми податку, які значно менші, ніж сума податкового кредиту позивача (а.с.  23 т.2).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість та акту про анульовання цього свідоцтва, товариство з обмеженою відповідальністю „Дінал” міста Києва було зареєстровано як платник податку з 25 грудня 2002 року та актом від 14 січня 2006 року виключено з Реєстру платників податку на додану вартість на підставі судового рішення (а.с. 128-129, 133 т.1).

Відомостей про виключення вказаного товариства з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України суду не надано, станом на 20 червня 2006 року це товариство перебувало у вказаному реєстрі (а.с. 132 т.1).

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2005 року у справі №2-23082005 за позовом Дементьєва В.О. до товариства з обмеженою відповідальністю „Дінал” про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість спочатку не було оскаржено, була надана копія цього рішення з відміткою про набрання рішення чинності 27 травня 2005 року (а.с. 134-135 т.1).

Однак ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2006 року це рішення суду загальної юрисдикції скасовано, справа скерована до місцевого суду для нового розгляду, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2007 року провадження у справі закрито через ліквідацію відповідача товариства "Дінал". Ухвала набрала закону силу 4 травня 2007 року (а.с. 128 т.3).

Згідно підпункту 7.4.5 Закону України “Про податок на додану вартість”№16897-ВР від 3 квітня 1997 року (зі змінами на час оподаткування, далі Закон України №16897-ВР) до складу податкового кредиту не дозволяється включати які-небудь витрати по сплаті податку на додану вартість, які не підтверджені податковими накладними, а у випадку, якщо на момент перевірки платника податку органами державної податкової служби включені до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість залишаться не підтвердженими податковими накладними, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену податковими накладними.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав необхідні для віднесення до податкового кредиту сум податку документи –податкові накладні, видані зареєстрованим платником  податку на додану вартість. Ці податкові накладні заповнені відповідно до вимог діючого законодавства. Подальше визнання статутних та реєстраційних документів продавця товару недійсним не є підставою для притягнення позивача до відповідальності і визнання його дій по формуванню податкового кредиту такими, що порушували закон, позивач не знав та не міг знати про те, що у подальшому статутні документи його контрагенту будуть визнані судом недійсними чи діяльність контрагента буде припинена за рішенням суду.

Такої позиції дотримується судова практика, про що вказано в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2006 року у справі за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат" до державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя про визнання недійсним рішення (а.с. 144 т.3).

Крім того, як вказано вище, судове рішення про визнання недійсними статутних та реєстраційних документів товариства "Дінал" скасовано, а тому не можна вважати встановленим факт реєстрації товариства  Дементьєвим В.О. та відсутності при реєстрації цього товариства наміру здійснювати підприємницьку діяльність.

Стосовно законності проведення позапланової перевірки апеляційний господарський суд встановив наступне :

Перевірка була позаплановою, у акті вказано, що вона здійснена на підставі пунктів 1 і 5 частини 6 статті 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в України" (а.с. 14 т.1).

З наказу Державної податкової адміністрації в місті Севастополі  №220  від 14 червня 2006 року вбачається, що позапланова перевірка була призначена на підставі "аналізу фінансово-господарської діяльності" позивача, про отримання відомостей від особи, з якою позивач мав відносини, чи отримання результатів перевірок  контрагентів позивача у цьому наказі не має. Також відповідачем не надано доказів того, що податковий орган надавав позивачу письмовий запит та позивач не надав у встановлений строк відповідь та документів.

А саме такі обставині є підставою для проведення позапланової перевірки, про що вказано у пунктах 1 і 5 частини 6 статті 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в України" (в редакції Закону України №3813-III від 24 грудня 1993 року. З змінами, далі Закон України №3813-III).

Також статті 11-1 Закону України №3813-III встановлює, що позапланова виїзна перевірка може здійснюватися лише на підставі рішення суду, для чого орган державної податкової служби  звертається до суду з заявою та подає письмове обґрунтування підстав такої перевірки та дати її початок і закінчення, склад осіб, які будуть проводити таку перевірку, документи, які відповідно до частини шостої цієї статті свідчать про виникнення підстав для проведення такої перевірки та іншу , інформацію.

На здійснену відповідачем позапланову виїзну перевірку дозвіл суд не надавав.

А тому апеляційний господарський суд вважає, що у відповідача не було обставин, з якими закон пов'язує можливість проведення позапланової, виїзної перевірки, та не було дозволу на таку перевірку, тобто перевірка здійснена з грубим порушенням вимог закону.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що стаття 11-1 Закону України №3813-III  надає право здійснювати позапланові перевірки на підставі наказу керівника податкового органу, який він мав. Тому, що це нормою передбачено, що позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом. Однак таких обставин не було. А тому наказ керівника податкового органу не є належним дозволом на проведення позапланової перевірки.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти  в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідач, як орган державної влади, прийняв акт ненормативного характеру (податкове повідомлення-рішення) в межах своєї компетенції і передбаченим законами України способом, але з порушенням вказаних Законів України, а тому судом першої інстанції правильно, без порушень норм матеріального права визнано недійсним таке податкове повідомлення-рішення, викладені у постанові місцевого господарського суду висновки відповідають обставинам справи, інших підстав для скасування (зміни) цього судового рішення не має.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя залишити без задоволення.

Постанову господарського суду міста Севастополя 6 лютого 2007 року у справі № 20-3/339 від залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Г. Градова

Судді                                                                      В.С. Голик

К.В. Волков