ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

14.05.2007
Справа №2-7/5283-2007

За позовом Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (95053, м. Сімферополь, вул. Гурзуфська, 5, ідентифікаційний код 20671506)

До відповідача  Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради (97571, Сімферопольський район, с. Добре, вул. 40 років Перемоги, 11а, ідентифікаційний код 24877067)

Про стягнення 159538,90 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Марков Д. О., предст., дов. №10 від 06.03.2007 р.

Від відповідача  - Азаматов Б. К., предст., дов. №59 від 14.05.2007 р.

Суть справи: Сімферопольське ВПВКГ звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради про стягнення 159538,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем належним чином своїх обов’язків по повній та своєчасній оплаті наданих йому позивачем за договором №3288 від 28.10.2003 р. послуг з водопостачання та водовідведення, через що заборгованість Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради перед Сімферопольським ВПВКГ за період з 01.01.2005 р. по 22.02.2007 р. складає 143319,66 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному поряду не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3511,76 грн. та 12707,48 грн. інфляційних витрат.

Відповідач відзив на позов не надав, через що суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

28.10.2003 р. між Сімферопольським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Водоканал) та Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради (Абонент) був укладений договір №3288, згідно з п. 1 якого Водоканал бере на себе зобов’язання забезпечувати Абонента питною водою при наявності види у джерелах в кількості не більш встановленого ліміту, а також здійснювати водовідведення в обсягах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.2 договору остаточний розрахунок за отримані послуги з водопостачання та водовідведення здійснюється в триденний строк з дня отримання рахунку. За спливом вказаного строку Абонент сплачує Водоканалу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до погашення заборгованості.

Рахунки за воду вручаються Абоненту у відділі доходів Водоканалу в строк з 01 по 05 число місяця, наступного за звітним (п. 3.5 Договору).

П. 19 Договору встановлено, що цей Договір укладається строком до 28 жовтня 2004 року, вступає в силу з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заяви однієї зі сторін про відмову від цього договору та (або) якщо не спливе строк дії індивідуальних питомих норм.

Сторони не представили доказів розірвання вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору договір продовжує діяти.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вимог вказаного Договору позивачем щомісяця виставлялись відповідачу рахунки за водопостачання та водовідведення із зазначенням обсягу наданих послуг, тарифів та загальної суми, що підлягає сплаті. Рахунки містять підпис Абонента про згоду з вартістю отриманих послуг.

Проте, відповідачем рахунки були оплачені несвоєчасно та не в повному обсягу, через що заборгованість Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради перед позивачем за період з 01.01.2005 р. по 22.02.2007 р. складає 143319,66 грн. Вказаний розмір заборгованості не заперечується відповідачем по суті та підтверджується наявним в матеріалах справи актом звірки взаємних розрахунків, підписаним обома сторонами та скріпленим печатями підприємств.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  відповідно до ст. 33 ГПК України не представив доказів оплати заборгованості. При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по повній та своєчасній оплаті наданих йому послуг за договором №3288 від 28.10.2003 р., через що  вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 143319,66 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що 3% річних у розмірі 3511,76 грн. та інфляційні витрати у сумі 12707,48 грн. розраховані позивачем правомірно, а тому вимоги щодо їх стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради також підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.05.2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення складений та підписаний 21.05.2007 р.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Добрівської сільської ради (97571, Сімферопольський район, с. Добре, вул. 40 років Перемоги, 11а, ідентифікаційний код 24877067) на користь Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (95053, м. Сімферополь, вул. Гурзуфська, 5, ідентифікаційний код 20671506) суму заборгованості у розмірі 143319,66 грн., 3% річних у розмірі 3511,76 грн., 12707,48 грн. інфляційних втрат, 1595,39 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.