ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2007 р.
№ 7/131-Б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. –головуючий (доповідач)

Мамонтова О.М.

Хандурін М.І.

розглянувши  касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Попільнянському районі Житомирської області

на ухвалу

та постанову
господарського суду Житомирської області від 18.04.2007
Житомирського апеляційного господарського суду від 14.06.2007

у справі
господарського суду
№ 7/131 «б»
Житомирської області

за заявою
Національної акціонерної компанії «Украгролізінг»в особі Житомирської філії НАК «Украгролізінг»

до
Приватного сільськогосподарського підприємства «Ірпінь»

про
визнання банкрутом

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника касаційної скарги
Захарко Н.В. (дов. №3074 від 04.09.2007)

від заявника
не з’явились

від боржника
не з’явились

ВСТАНОВИВ :

В провадженні господарського суду Житомирської області знаходиться справа про визнання банкрутом приватного сільськогосподарського підприємства «Ірпінь»(далі –боржник), яка порушена за заявою національної акціонерної компанії «Украгролізінг»в особі Житомирської філії НАК «Украгролізінг».

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника було опубліковано в газеті «Урядовий кур’єр»№147  від 09.08.2006.

08.09.2006 від Державної податкової інспекції у Попільнянському районі Житомирської області до суду надійшла заява №808 від 07.09.2006 про визнання грошових вимог до боржника у сумі 334051,36 грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 18.04.2007 визнано грошові вимоги кредитора - Державної податкової інспекції у Попільнянському районі (далі –Кредитор) до боржника на суму 59988,88 грн., в решті заявлених грошових вимог кредитору відмовлено у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, кредитор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду від 18.04.2007 в частині невизнаних грошових вимог та прийняти в цій частині нове рішення про визнання вимог в сумі 274062,48 грн.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 апеляційну скаргу кредитора було залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, кредитор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції в частині невизнаних грошових вимог та прийняти в цій частині нове рішення про визнання вимог в сумі 274062,48 грн., аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 71 ЦК УРСР, статей 257, 264 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00р. №2181-111, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації протягом 10-ти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього Закону для подання податкової декларації. Узгоджена сума податкового зобов'язання не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно з частини 15.1.1. статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 03.07.2006 порушено провадження у справі №7/131-Б про визнання банкрутом боржника за заявою Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" в особі Житомирської філії НАК "Украгролізинг".

Оголошення про порушення провадження у справі опубліковано в газеті "Урядовий кур'єр" 09.08.2006 №147.

08.09.2006 від кредитора до суду надійшла заява №808 від 07.09.2006 про визнання грошових вимог до боржника у сумі 334051,36 грн.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції спірні грошові вимоги складали заборгованість по фіксованому сільськогосподарському податку за вересень-грудень 2004 року в розмірі 20915,04 грн., заборгованість по збору за забруднення навколишнього природного середовища за жовтень 2004 року в розмірі 349,32 грн., заборгованість по податку на додану вартість по спеціальних деклараціях №2 за 2001 та січень - листопад 2002 в розмірі 156031,00 грн., заборгованість по податку на додану вартість по спеціальних деклараціях №1 за період з лютого 2001 року по січень 2005 року в розмірі 156756,00 грн.

Боржник вимоги кредитора визнав частково в розмірі 59988,88 грн. (том 2, а.с. 137-138). При цьому, боржник посилався на пропуск кредитором строку стягнення заборгованості по податкових зобов'язаннях, нарахованих в період з 2001 по червень 2003 року.

Судами встановлено, що боржником в установленому порядку подавались податкові декларації у тому числі по податкових зобов'язаннях зі сплати податку на додану вартість на суму 156031,00 грн., за період з 2001 по 2002 роки (податкові декларації №2), а також податкові декларації по податкових зобов'язаннях на суму 118031,48 грн. за період з 2001 року по червень 2003 (податкові декларації №1) (том 2, а.с.16-53). Відтак, суди дійшли вірного висновку про те, що боржник самостійно визначив свої податкові зобов'язання у податкових деклараціях, а тому зазначені зобов'язання вважаються узгодженими з дня подання цих декларацій.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що кредитор не звертався протягом 1095 днів з дня виникнення права на звернення з позовом про стягнення сум заборгованості  по сплаті податку на додану вартість, які спрямовуються на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення, а також сум заборгованості по сплаті податку на додану вартість, які спрямовуються для підтримки тваринництва та птахівництва по деклараціях за період 2001-2002років.

Відтак, суди дійшли висновку, що відповідно до  статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" боржник є вільним від сплати зазначених податкових зобов’язань.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про пропуск кредитором строків позовної давності для звернення з вимогами про стягнення боргу по податку на додану вартість по податкових деклараціях №2 за 2001-2002 роки на суму 156031,00 грн. та вимогам по стягненню заборгованості по податкових деклараціях №1 за 2001 - червень 2003р. на суму 118031,48 грн. , а всього на суму 274062,48 грн.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій правомірно дійшли висновку про часткове визнання вимог кредитора на суму 59988,88 грн.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає необґрунтованими доводи кредитора про те, що перебіг строку позовної давності перервано в зв'язку з пред'явленням позову до господарського суду Житомирської області у справі №16/131 виходячи з такого. Відповідно до статті 264 Цивільного Кодексу України передбачено можливість перерви строків позовної давності для цивільних зобов’язань, а спірні правовідносини є адміністративними і на них не поширюються положення Цивільного кодексу України. Предметом стягнення у справі №16/131 була заборгованість боржника по інших категоріях податків, а не по пільговому оподаткуванню сільськогосподарських товаровиробників. Крім того, чинним податковим законодавством, зокрема Указом Президента України від 012.12.1998 №1328/98 не передбачено іншого порядку самостійного визначення податкових зобов’язань, окрім їх декларування відповідно до статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00р. №2181-111, а положення статті 15 зазначеного закону поширюються на всі без винятку податкові зобов’язання.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду Житомирської області від 18.04.2007 та постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Попільнянському районі Житомирської області залишити без задоволення.

2.          Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 та ухвалу господарського суду Житомирської області від 18.04.2007 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 О. Мамонтова

М. Хандурін