ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"28" серпня 2007 р.

Справа № 17/353-06-12265

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого Журавльова О.О.,

суддів
Михайлова М.В., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання
Бритавська Ю.С.

за участю представників сторін

від позивача: Яворський С.І. (посвідчення №847
від 17.08.2006р.);

Стогнійчук С.О. за
довіреністю від 11.04.2007р. №22

від відповідачів: СПД-фізична
особа ОСОБА_1;

Бессмертна Т.В.
за довіреністю від 03.07.2006р. №391

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні апеляційне подання  Одеського транспортного прокурора  та апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Одеській області

на рішення господарського суду Одеської
області  від  05 березня 2007 року

у справі №17/353-06-12265

за позовом  Одеського
транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та
зв'язку України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України
по Одеській області

до відповідачів Державного
підприємства Одеська залізниця; Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1

про визнання недійсним договору
оренди  та зобов'язання вчинити певні
дії,  -

В С Т А Н О В И В:

Одеським транспортним прокурором в
інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України в особі
Регіонального відділення Фонду державного майна України до Одеської залізниці
та приватного підприємця ОСОБА_1 заявлений позов з наступними вимогами: 1)
визнати недійним на майбутнє договір оренди НОМЕР_1 частини площі споруди
пасажирської платформи, розташованої за адресою: м. Одеса, з/ст. Одеса-Східна,
укладений  між Одеською залізницею в
особі начальника Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1
та приватним підприємцем ОСОБА_1; 2) зобов'язати приватного підприємця ОСОБА_1
повернути до структурного підрозділу Одеської залізниці частину площі споруди
пасажирської платформи, загальною площею 14,7 кв.м., розташовану за адресою: м.
Одеса, з/ст. Одеса-Східна, згідно Акту прийому-передачі.

Підставою позовних вимог Одеського
транспортного прокурора є те, що
укладений між відповідачами у справі договір оренди  не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ЦК України,
що в силу вимог  ч.1 ст.215 ЦК України,
ч.3 ст.207 ГК України є підставою для визнання його недійсним на майбутнє, а в
силу вимог ст.ст. 216, 1212,1213  ЦК
України  виникнення у приватного
підприємця ОСОБА_1 обов'язку щодо повернення орендованого майна.

В обґрунтування позовних вимог
Одеський транспортний прокурор посилається на те, що в порушення вимог
ст.ст.5,9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” (в
редакції №2269 від 14.10.1998р.), при укладені договору оренди не були отримані
дозвіл Фонду державного майна України (регіонального відділення) та висновки
органу управління вказаним майном -Міністерства транспорту України (в
теперішній час Міністерство транспорту та зв'язку України) про можливість
оренди частини площі споруди пасажирської платформи загальною площею 14,7
кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, з/ст. Одеса-Східна.

Аналогічне за змістом обґрунтування
позовних вимог наведено Одеським транспортним прокурором і у письмових
поясненнях НОМЕР_2.

Рішенням господарського суду Одеської
області 05 березня 2007 року у справі №17/353-06-12265 (суддя Зуєва Л.Є.) у
задоволені позову Одеського транспортного прокурора  в інтересах держави в особі Міністерства
транспорту та зв'язку України в особі Регіонального відділення Фонду державного
майна України відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої
інстанції виходив з того, що договір оренди укладений у відповідності до вимог
законодавства, яке діяло на момент його укладення, до   моменту набрання Господарським кодексом
України чинності, а тому правові підстави для визнання цього договору оренди
недійсним на майбутнє відсутні.

В апеляційному поданні Одеський
транспортний прокурор просить рішення суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, з посиланням при цьому на
те, що висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а
також на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст.4, 4-7 ГПК України, п.3
Роз'яснень ВГСУ „Про судове рішення” №02-5/422 від 10.12.1996р. (з подальшими
змінами), п.2 Роз'яснень ВГСУ „Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними” №02-5/111 від 12.03.1999р. (з
подальшими змінами).

Представник Регіонального відділення
Фонду державного майна України по Одеській області у судовому засіданні
підтримав вимоги, викладені в апеляційному поданні і також просив скасувати
рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Приватний підприємець ОСОБА_1 з
апеляційним поданням Одеського транспортного прокурора не згодний, просив
залишити його без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, з
підстав, викладених у відзиві на апеляційне подання від 07.06.2007р. за
вх.№1524-Д2.

Ухвалою першого заступника голови
суду від 03.07.2007р. строк розгляду апеляційного подання продовжений до
10.08.2007р., а розпорядженням першого заступника голови суду від 03.08.2007р.
№70 у зв'язку із черговою відпусткою суддів
Тофана В.М. і Михайлова М.В. здійснено їх заміну суддями Разюк Г.П. і
Ліпчанською Н.В., а отже, строк розгляду апеляційного подання, встановлений
ст.102 ГПК України, розпочався заново.

Ухвалою від 30.07.2007р. апеляційний
господарський суд прийняв до провадження апеляційну скаргу РВ ФДМУ по Одеській
області на рішення господарського суду Одеської області від 05.03.2007р. у
даній справі та приєднав  її до розгляду
разом з апеляційним поданням.

В апеляційній скарзі РВ ФДМУ по
Одеській області просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти
нове рішення про задоволення позовних вимог Одеського транспортного прокурора,
з посиланням при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального
права.           Так, РВ ФДМУ по Одеській
області вважає, що мирова угода була укладена сторонами в порушення вимог
чинного законодавства і відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України такий правочин визнається
недійсним з моменту його укладання. Також РВ ФДМУ по Одеській області
посилається на те, що у разі приведення орендних відносин між сторонами у
відповідність до п.17 Методики розрахунку і порядку використання плати за
оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. №786 та
Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік” до державного бюджету будуть
спрямовані 70% орендної плати.

Представник Одеського транспортного
прокурора у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційному
поданні, а також вимоги, викладені в апеляційній скарзі РВ ФДМУ по Одеській
області щодо скасування рішення суду першої інстанції і задоволення
апеляційного подання та апеляційної скарги.

СПД -фізична особа ОСОБА_1 та
представник Одеської залізниці просили залишити без змін рішення суду першої
інстанції, а апеляційне подання та апеляційну скаргу -без задоволення.

Міністерство транспорту  та зв'язку України  про час та
місце судових засідань повідомлене належним чином, але у судове
засідання не з'явилося, що не є перешкодою для розгляду апеляційного подання та
апеляційної скарги по суті.

Згідно з розпорядженням голови суду
від 16.08.2007р. №87 здійснено заміну судді Разюк Г.П. суддею  Михайловим М.В. у зв'язку із виходом
останнього з чергової відпустки.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та
матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський
суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення,  з огляду на таке:

Як встановлено матеріалами справи,
31.03.2003р. між Одеською залізницею в особі начальника Одеського
будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 (Орендодавець) та
приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладений договір оренди державного
нерухомого майна (реєстраційний НОМЕР_1).

За
умовами цього договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв в
строкове платне користування частину площі споруди пасажирської платформи,
загальною площею 14,7 кв.м., розташовану за адресою: м. Одеса,
з/ст.Одеса-Східна, що також підтверджується наявним у матеріалах справи актом
прийому - передачі від 01.04.2003р.

В силу умов п.11.1. договору, він
укладений строком на один рік, та діє з 31.03.2003р. до 30.04.2004р. включно.

Водночас матеріали справи
свідчать,  що під час розгляду
господарським судом Одеської області справи №6/199-04-4553 за позовом Одеської
залізниці до Приватного підприємця ОСОБА_1 між сторонами у справі була укладена
мирова угода, згідно з якою, термін дії договору оренди від 31.03.2003р.
(реєстраційний  НОМЕР_1) продовжений до
30.04.2007р. Укладена між сторонами мирова угода затверджена господарським
судом Одеської області і провадження у справі
№6/199-04-4553  припинено,  про що 28.07.2004р. винесена відповідна
ухвала, яка у встановленому законом порядку набрала законної сили і є чинною на
момент розгляду даної справи, а відтак,
в силу вимог ч.5 ст.124 Конституції України, ст.4-5 ГПК України  є обов'язковою для виконання на всій території
України.

Виходячи з того, що  предметом позовних вимог Одеського
транспортного прокурора є визнання недійсним
договору оренди з підстав його
невідповідності вимогам закону, а договір оренди укладений відповідачами
31.03.2003р., апеляційний господарський суд вважає, що при вирішенні цього
спору слід застосовувати положення діючого на момент укладення договору
законодавства, зокрема,   положення
Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, в редакції
Закону, що діяв на момент укладення додаткової угоди та положення Цивільного
кодексу УРСР.

Як вище встановлено апеляційним
господарським судом підставою для визнання недійним укладеного між
відповідачами у справі договору оренди є невідповідність цього договору
вимогам  ст.ст.5,9 Закону України „Про
оренду державного та комунального майна”, оскільки при укладенні цього договору
не було отримано дозволу  Фонду
державного майна України (регіонального відділення) та висновків органу
управління вказаним майном -Міністерства транспорту України (в теперішній час
Міністерство транспорту та зв'язку України) про можливість оренди частини площі
споруди пасажирської платформи загальною площею 14,7 кв.м., розташованої за
адресою: м. Одеса, з/ст.Одеса-Східна.

Між тим, вимогами ст.5  Закону України „Про оренду державного та
комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ, в редакції Закону №98/95-ВР від
14.03.1995р., із змінами, внесеними на момент укладення відповідачами спірного
договору оренди, встановлено, що орендодавцями є: Фонд державного майна
України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових
комплексів підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло  до
статутних фондів господарських товариств, створених у процесі  приватизації
(корпоратизації), що є державною власністю, крім  майна,
що  належить  до
майнового  комплексу  Національної академії  наук
України;      органи,  уповноважені
Верховною  Радою Автономної
Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо
цілісних майнових    комплексів    підприємств,   їх
структурних підрозділів  та  нерухомого
майна,   яке   відповідно
належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній
власності;  підприємства  - щодо окремого індивідуально визначеного
майна та  нерухомого  майна
площею  до  200 кв. м, а з дозволу органів, зазначених в
абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних  підрозділів підприємств (філій,  цехів,
дільниць) та нерухомого  майна, що
перевищує площу 200 кв. м.

Таким чином положеннями  вищенаведеної статті Закону підприємствам
надане право виступати орендодавцями окремого індивідуально визначеного майна
та нерухомого майна площею до 200 кв.м., а з дозволу Фонду державного майна України,
його регіональних відділень та представництв, органів, уповноважених Верховною
Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти
майном також структурних  підрозділів
підприємств (філій,  цехів,  дільниць) та нерухомого  майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Водночас  положеннями ст.9  Закону України „Про оренду державного та
комунального майна” від 10.04.1992р. №2269-ХІІ, в редакції Закону №98/95-ВР від
14.03.1995р., із змінами, внесеними на момент укладення відповідачами спірного
договору оренди, встановлений відповідний порядок укладення договору оренди,
який в тому числі передбачає отримання висновків щодо оренди, від органу
уповноваженого управляти державним майном та отримання дозволу на укладання
договору оренди від Фонду державного майна України, його регіонального
відділення чи представництва.

Як свідчить наявний у матеріалах
справи лист Укрзалізниці НОМЕР_3, Одеській залізниці наданий дозвіл на
передачу  в оренду частини пасажирської
платформи на станції Одеса-Східна приватному підприємцю ОСОБА_1 загальною
площею 14,7 кв.м. (а.с.14).

Разом з тим, на лист Одеської
залізниці НОМЕР_4 щодо надання дозволу на право виступати орендодавцем
державного нерухомого майна,  Регіональне
відділення ФДМУ по Одеській області листом НОМЕР_5 погодило розрахунок орендної
плати до договору оренди нерухомого майна, яке в подальшому передане за
договором оренди у строкове платне користування приватному підприємцю ОСОБА_1
(а.с.13).

Таким чином, наявні у матеріалах справи
документи свідчать, що укладений між відповідачами договір оренди нерухомого
майна від  31.03.2003р.
(реєстраційний  НОМЕР_1), термін дії
якого в подальшому продовжений сторонами укладенням мирової угоди, яка
затверджена ухвалою суду, відповідає вимогам діючого на той час законодавства,
а відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і правомірного висновку
про недоведеність правових підстав для визнання цього договору недійсним.

Доводи РВ ФДМУ по Одеській області
про визнання недійсним договору оренди з підстав його невідповідності вимогам
п.17 Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного
майна” апеляційний господарський суд вважає недоцільними, оскільки, по-перше,
такі підстави для визнання недійсним
договору оренди не були заявлені і не розглядалися у суді першої
інстанції. По-друге,  в даному випадку
орендодавцем нерухомого майна є державне підприємство, а п.17 Методики
розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна
застосовується у разі, коли орендодавцем нерухомого майна державних підприємств
є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво.

Посилання РВ ФДМУ по Одеській
області на те, що  мирова угода була
укладена сторонами в порушення вимог чинного законодавства і відповідно до
ст.ст.203,215 ЦК України такий правочин визнається недійсним з моменту його
укладання є також недоцільними, оскільки, по-перше, предметом позовних вимог є
визнання недійсним договору оренди державного нерухомого майна від 31.03.2003р.
(реєстраційний НОМЕР_1), а по-друге,
ухвала суду від 28.07.2004р. у справі №6/199-04-4553, якою затверджено
мирову угоду і припинено провадження у справі набрала законної сили і
відповідно до вимог  ч.5 ст.124
Конституції України, ст.4-5 ГПК України
є обов'язковою для виконання на всій території України.

З огляду на викладене, апеляційний
господарський суд дійшов висновку про відсутність  підстав для скасування або зміни рішення суду
першої інстанції, а отже, і задоволення апеляційного подання Одеського
транспортного прокурора та апеляційної скарги РВ ФДМУ по Одеській області.

Керуючись ст.ст.99,101-105
Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Одеської області від 05 березня 2007
року у справі №17/353-06-12265 залишити без змін, а апеляційне
подання   Одеського транспортного
прокурора   та апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Одеській області -  без задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

М.В. Михайлов

Н.В. Ліпчанська