СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

05 червня 2007 року

Справа № 2-16/903-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача:
не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в Чорноморському районі Автономної Республіки
Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Омельченко В.А.) від 01.03.2007 року у справі
№ 2-16/903-2007А

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до           Державної податкової інспекції в Чорноморському
районі Автономної Республіки Крим (вул. Щорса, 4,Чорноморське,96400)

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Чорноморському районі
Автономної Республіки Крим НОМЕР_1про визначення суми податкового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі
24862,50 грн.

Постановою
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Омельченко В.А.) від 01.03.2007 року у справі
№ 2-16/903-2007А позов задоволено частково. Податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в Чорноморському районі Автономної Республіки
Крим НОМЕР_1визнано нечинним у сумі 24375,00 грн. В решті у позові відмовлено.

Господарський суд першої
інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що сума, отримана
позивачем за договором позики, не може бути об'єктом оподаткування податком з
доходів фізичних осіб, оскільки позичальником було звернуто стягнення на майно,
заставлене відповідно до договору позики, тому суму позики не можна вважати
прибутком позивача.

Не погодившись з постановою
суду, Державна податкова інспекція в Чорноморському районі Автономної
Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої
інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга
мотивована тим, що, на думку податкового органу, сума коштів, отримана за
договором позики, повинна враховуватись при визначенні суми оподаткованого
доходу.

У судове засідання
05.06.2007 року представники сторін та третьої особи не з'явились, про час та
місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду
апеляційної інстанції не повідомили.

Судова колегія вважає
можливим розглянути спір за відсутністю сторін, оскільки матеріалів справи
достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або
інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату,
час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши
постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державною податковою
інспекцією в Чорноморському районі Автономної Республіки Крим з 17.07.2006 року
до 28.07.2006 року було проведено позапланову документальну перевірку
дотримання вимог податкового та валютного законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності  ОСОБА_1 за
період з 01.07.2003 року до 31.03.2006 року. По результатах перевірки був
складений акт НОМЕР_2.

У ході перевірки було
встановлено порушення вимог статей 13, 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з громадян”, а саме, суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 надала декларацію за другий квартал 2005 року, не вказав
фактично отримані валові прибутки та витрати.

На підставі акту перевірки
податковою інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення НОМЕР_3 про
визначення суми податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі 24862,50 грн.

Позивачем зазначене
податкове повідомлення-рішення було оскаржено у порядку, передбаченому пунктом
5.2 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетам та державними цільовим фондами”. Рішеннями Державної
податкової адміністрації Автономної Республіки Крим НОМЕР_4 та Державної
податкової адміністрації України НОМЕР_5 було відмовлено у розгляді скарг
позивача.

По результатах оскарження
Державною податковою інспекцією в Чорноморському районі Автономної Республіки
Крим було прийнято нове податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1, яке
оспорювалось позивачем у судовому порядку.

Згідно з вимогами частини 1
статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної
скарги.

Оскільки податковою
інспекцією в апеляційній скарзі були наведені доводи щодо неправомірності
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової
інспекції в Чорноморському районі Автономної Республіки Крим НОМЕР_1у частині
визначення податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі 24375,00 грн., тому судова колегія вважає
за необхідне переглянути постанову суду першої інстанції у межах апеляційної
скарги.

Вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та
відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає
апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Чорноморському районі
Автономної Республіки Крим такою, що підлягає задоволенню, у зв'язку з
наступним.

З постанови вбачається, що
суд першої інстанції під час вирішення спору для визначення об'єкту
оподаткування застосував норми Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про
фінансові результати", затвердженого наказом Міністерством фінансів
31.03.1999 року №87 України для визначення доходів від підприємницької
діяльності.

Проте, судова колегія з
думкою суду першої інстанції погодитись не може, оскільки відповідно до
підпункту 2.1.1 пункту 2.1 статті 2 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств” платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарської
діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації,
які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території
України, так і за її межами. А згідно з пунктом 2 Положення норми цього
Положення (стандарту) стосуються звітів про фінансові результати підприємств,
організацій та інших юридичних осіб (далі - підприємства) усіх форм власності
(крім банків і бюджетних установ).

Таким чином, судова колегія
дійшла висновку, що зазначені норми застосовуються лише до юридичних осіб.

З акту перевірки
вбачається, що позивач у 2005 року здійснювала підприємницьку діяльність на
загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Порядок оподаткування суб'єктів
підприємницької діяльності -фізичних осіб визначений нормами Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян”.

Так, згідно з частиною 1
статті 1 Декрету платниками прибуткового податку (суб'єктами оподаткування) в
Україні є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства
(надалі - громадяни) як ті, що мають, так i ті, що не мають постійного місця
проживання в Україні.

Під час проведення
перевірки податковою інспекцією було встановлено, що суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 надала декларацію за другий квартал 2005 року, не вказав
фактично отримані валові прибутки та понесені витрати.

Позивач у позовній заяві
стверджувала, що 01.06.2005 року уклала з приватним підприємством „Фірма
„Суднобудівництво” договір позики НОМЕР_6 відповідно до якого останнє надало
позивачеві позику в розмірі 250000,00 грн. У забезпечення виконання зазначеного
зобов'язання з боку позивача було додатково укладено договір застави,
відповідно до якого предметом застави було майно, а саме, 55/100 часток
торгового комплексу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

06.06.2005 року на
розрахунковий рахунок було перераховано суму коштів в розмірі 250000,00 грн. за
договором позики НОМЕР_6. Оскільки, як стверджувала позивач, вона зазначену
суму коштів своєчасно повернути не змогла, тому рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 20.10.2005 року заставлене майно перейшло у
власність приватного підприємства „Фірма „Суднобудівництво”.

На підставі зазначених
доводів позивача суд першої інстанції дійшов до висновку, що сума коштів,
отримана позивачем на підставі договору позики НОМЕР_6, не може бути включена
до складу валових доходів суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Проте, судова колегія з
висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки у матеріалах
справи знаходиться витяг з розрахункового рахунку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, з якого вбачається, що сума коштів в розмірі 250000,00
грн., отримана позивачем від приватного підприємства „Фірма „Суднобудівництво”
була перерахована у рахунок виконання зобов'язань за договором НОМЕР_7 та у
рахунок платежів за основним договором купівлі-продажу об'єкта нерухомості без
податку на додану вартість.

Судова колегія також
звертає увагу на те, що позивач у підтвердження власних позовних вимог оригінал
договору позики НОМЕР_6 або належним чином оформлену копію не надавала, а факт
визнання зазначеного договору позики дійсним на підставі рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 20.10.2005 року у справі №2-22/13839-2005
не свідчить про те, що кошти в сумі 250000,00 грн. надійшли від приватного
підприємства „Фірма „Суднобудівництво” саме у виконання договору позики
НОМЕР_6.

Відповідно до частини 2
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з
громадян” оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо
ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з
Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню
малим підприємствам та підприємництву.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позивачем кошти в сумі 250000,00 грн., отримані від приватного
підприємства „Фірма „Суднобудівництво”, повинні бути включені до складу
валового доходу позивача.

Згідно з пунктом 22.3
статті 22 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” починаючи з 1
січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена
пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від
об'єкта оподаткування.

Таким чином,
сума прибуткового податку яка підлягає донарахуванню суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 у зв'язку з перерахуванням суми коштів в розмірі 250000,00
грн. складає 24375,00 грн.

Враховуючи викладене, судова
колегія дійшла висновку, що позовні вимоги суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Чорноморському районі Автономної Республіки Крим
НОМЕР_1про визначення суми податкового зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької діяльності в розмірі 24862,50 грн. не
підлягають задоволенню.

При таких обставинах
постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, як прийнята у порушення
вимог норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 195,
пунктом 3 статті 198, статтею 202, статтею 207 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в Чорноморському районі Автономної Республіки
Крим задовольнити.

2. Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 01.03.2007 року у справі № 2-16/903-2007А
скасувати.

3. У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної
сили з моменту оголошення.

Постанову може бути
оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді