ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.06.07                                                                                       Справа №9/12/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

За участю:

представника позивача: Омелянович Р. А. , довіреність №  20-502 від 14.12.06р.

представника відповідача: Кріпак Д.В. довіреність № 27 від 02.02.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Запорізьке державне підприємство “Кремнійполімер”  м. Запоріжжя

на  рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007 року у справі №9/12/07

Про стягнення суми

про визнання недійсним договору № 203625/3/05/2 від 01.01.2005р.

встановив,

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.03.2007 року у справі №9/12/07 (суддя Нечипуренко О.М.) позовні вимоги за первісним позовом задоволені в повному обсязі. Стягнуто з Запорізького державного підприємства “Кремній полімер” м. Запоріжжя на користь Відкритого акціонерного товариства “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” м. Запоріжжя в зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором оренди приміщення  992грн.59 коп. заборгованості з орендної плати та комунальних послуг , 102 грн. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Господарський суд прийшов до висновку про встановлення таких фактів, як:  дії договору оренди, факт знаходження у приміщенні та користування ним відповідачем та наявності заборгованості і присудив суму за первісним позовом до стягнення.

Посилаючись на ст.ст.793, 794ЦК України судом за зустрічним позовом встановлено поновлення дії договору оренди на строк з 01.12.2005р. по 31.10.2006р. та відсутність підстав про визнання спірного договору оренди недійсним  і в зустрічному позові відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним судовим актом Запорізьке державне підприємство “Кремнійполімер» звернулось із апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного господарського суду. Оскаржуване рішення суду вважає таким, що підлягає скасуванню на підставі ч.4 ст. 104 ГПК України в зв’язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Визнаючи факт вступу в тимчасове користування не житловим приміщенням, яке належить Позивачу для ведення своєї виробничої діяльності згідно домовленості за договором №203625/3/05/2 від 01.01.2005р. відповідач зазначає, що договір укладено зі значним порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню нікчемним  а позовні вимоги ВАТ “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” повинні залишитися без задоволення.

Зокрема зазначає таке. Статтею 794 Цивільного кодексу України ( у редакції, що діяла до 09.01.2007р.) встановлено, що договір найму будівлі або іншої споруди (її окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації. Оскільки, відповідно до положень ст. 764 ЦК України та ч. 4ст. 284 Господарського кодексу України, дія договору оренди була подовжена ще на 11 місяців, тобто на строк, що перевищує один рік, такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Так як, вимоги закону  в цій частині виконані не були, за підстав положень встановлених ст.210 ЦК України договір оренди вважає таким, що не вчинено. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, в доповненні до апеляційної скарги називає наступні підстави для скасування рішення господарського суду:

При складанні угоди сторони, керуючись ст.627 ЦК України, що сторони є вільними в  визначенні умов договору та ч.4 ст.179 Господарського кодексу України , що сторони можуть визначати зміст договору  на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству, пунктом 11.7 договору сторони узгодили таку умову: орендатор зобов’язаний надати орендодавцю з оформленим договором нотаріально посвідчені копії свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтво про взяття на облік в якості платника податку, довідку про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. У випадку не надання перелічених документів дійсний договір вважається неукладеним.

Оскільки, відповідач не надав позивачу нотаріально засвідчених копій зазначених документів договір вважається неукладеним.

Отже, резюмує заявник, не має угоди, не виникли і зобов’язання зі сплати орендної плати.

За вказаних обставин просить рішення господарського суду за первісним позовом скасувати, в позові про стягнення орендної плати відмовити. Натомість задовольнити зустрічні позовні вимоги про визнання договору нікчемним.

Апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду на 08.06.2007 року о 14-35 год.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №1860 від 08.06.2007 року справа № 9/12/07 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий:   Коробка Н.Д. , судді:  Кагітіна Л.П., Кричмаржевський В.А.

Заявник  в судовому  засіданні  підтримав  вимоги, з підстав, викладених в апеляційній  скарзі.

Відповідач  проти апеляційної  скарги заперечує. Рішення суду вважає таким, що прийняте при повному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, з доведеністю обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує наступним. Статтею 284 Господарського кодексу України передбачені істотні умови договору оренди. Це: об’єкт оренди, строк, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації та умови його повернення або викупу. В спірному договорі всі істотні умови сторонами узгоджені.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору строк його дії визначено з 01.01.2005р. по 30.11.2005р.Крім того, зазначено, що строк оренди визначено з моменту передачі приміщення по акту і діє в межах строку договору. Але Орендатор – Відповідач по справі своєчасно приміщення Орендодавцю -  ВАТ ”Запоріжсталь” не повернув. Актом приймання –передачі  від 31.05.2006р. підтверджено, що фактично договірні відносини після закінчення строку дії договору існували. Орендну плату Позивач нарахував Відповідачу по 28.04.2006р., оскільки саме тоді приміщення було остаточно повернуто з оренди. За таких обставин Позивач вважає, що господарський суд правильно дійшов висновку, що згідно з положеннями чинного законодавства договір оренди припинив свою дію саме 28.04.2006р.

В момент вчинення правочину сторонами додержано всіх вимог чинного законодавства. Посилаючись на ст.ст. 793,794 ЦК України відповідач зазначає, що обов’язок здійснювати нотаріальне посвідчення та реєстрацію угод виникав у сторін лише у тих випадках, коли в момент укладення строк їх дії перевищував один календарний рік. В даному випадку позовні вимоги ВАТ “Запоріжсталь” ґрунтуються на положеннях ст. 764 ЦК України: “ при наймі будівлі (її окремої частини) якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.”

Частиною 4 ст. 284 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Оскільки, закон не містить прямої вказівки на те, що у випадку пролонгування правочинів на підставі ст.764 ЦК України та ст. 284 ГК України сторони повинні вчиняти дії для їх посвідчення та реєстрації, у сторін не виникає такого обов’язку, оскільки це прямо не передбачено законом.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін від здійснення  фіксації   судового  процесу  технічними  засобами відмовились. За їх згодою в засіданні суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи повторно розглядає справу за наявними у справі і додатково поданими доказами. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування судового акту, передбачених ст. 104 ГПК України в силу наступного.

Як підтверджено матеріалами справи сторони 01.01.2005р. уклали між собою договір №203625/3/05/2 оренди не житлового приміщення (інв. №10101097) площею 12 кв.м. розташованого в будівлі ПТО оглядачів вагонів Обмінного району ЦЕ УЗДТ ВАТ “Запоріжсталь” при станції Запоріжжя – Ліве (належне орендодавцю) за адресою: 69008, м. Запоріжжя, вул.. Південне шосе, 72.

Пунктом 4.1 договору передбачений строк дії договору з 01.01.2005р. по 31.11.2005р.

Тим же пунктом договору сторонами узгоджено, що строк оренди майна починає діяти з моменту передачі приміщення за актом і діє в межах строку договору.

На виконання пункту 3.1 договору приміщення було передане в оренду за Актом приймання – передачі від 01.01.2005р.

Відповідно до п. 5.2 договору приблизна сума договору на момент його укладення складає1173,70грн. з ПДВ і може корегуватися в зв’язку зі змінами індексу інфляції та діючого законодавства України по розрахунку орендної плати та інших факторів.

Пунктом 5.3 визначено, що оплата за перший місяць оренди складає 106,7 грн. з ПДВ і сплачується по безготівковому розрахунку на поточний рахунок  Орендодавця. Орендна плата за кожен наступний місяць оренди визначається шляхом корегування орендної плати приміщення по договору на індекс інфляції за попередній місяць, починаючи з місяця встановлення ціни до початку звітного місяця.

Строк сплати орендних платежів відповідно до п.5.4 договору до 10 числа місяця, який слідує за звітним, плата за комунальні послуги проводиться на протязі 5 – ти банківських днів з моменту виставлення рахунку (п. 5.7 договору).

Додатковою угодою до договору №1 від 01.09.2005р.сторонами узгоджений порядок нарахування комунальних послуг та відшкодування витрат по утриманню електромереж.

Додатком до договору №2 сторонами встановлений розмір оплати за оренду приміщення з 01.11.2005р. в сумі 114,28грн. за місяць з ПДВ.

Після закінчення строку дії договору з 01.12.2005р. Відповідач продовжував користуватися приміщенням площею 12 м.кв. до 27.02.2006р., а з 28.02.2006р. по 28.04.2006р. займав частину приміщення площею 6 м.кв., що підтверджено актом складеним сторонами 28.02.2006р.(аркуш справи 95).

Оскільки, Відповідач фактично користувався приміщенням з 01.12.2005р.на сплату орендної плати та комунальних платежів Позивач виставив рахунки на загальну суму 992,59грн.

Факт користування приміщенням з 01.12.05р. по 28.04.06р. Відповідач не спростовує, не має у нього заперечень і до суми, нарахованої Позивачем за оренду  та комунальні послуги, але сплачувати рахунки відмовляється, мотивуючи відсутністю договірних відносин у цей період.

Така позиція Відповідача не відповідає положенням ст. 764 Цивільного кодексу України, згідно якій якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного м’ясця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Не заслуговують на увагу доводи Відповідача щодо того, що договір, в зв’язку з невиконанням саме ним – ЗДП “Кремнійполімер” умов п. 11.7 договору слід вважати неукладеним. Так, дійсно пунктом 11.7 договору сторонами встановлений обов’язок орендатора надати орендодавцю разом з оформленим договором нотаріально посвідчені копії свідоцтв про державну реєстрацію, свідоцтво про взяття на облік в якості платника податку, довідку про включення до єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Тим же пунктом узгоджено, що в випадку не надання перелічених документів договір вважається неукладеним.

Зазначена умова не є істотною так як:

По- перше , вона не визначена законом як істотна,

по- друге, вона не є необхідною для договору даного виду,

по- третє, вона не змінює положень диспозитивних норм, зміст яких сторони вправі змінювати договором і не долає прогалини правового регулювання.

Як встановлено  в судових засіданнях фактично орендар користувався наданим за договором в оренду приміщенням і повинен сплатити передбачену договором суму. Визнання договору не укладеним в зв’язку з ненаданням відповідачем передбачених п.11.7 договору документів і таким чином звільнити його від обов’язку сплатити орендну плату та комунальні послуги не відповідає загальним принципам судочинства та справедливості.

Всупереч вимогам ст.33 ГПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, відповідач не надав суду доказів своєчасної сплати орендної плати.

Зобов’язання згідно ст.193 Господарського кодексу України, ст.526 Цивільного кодексу України мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог, щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Розрахунок позивачем виконаний вірно. Тобто, пред’явлення вимог за первісним позовом про стягнення основного боргу в сумі 992 грн.59 коп. обґрунтовані договором,  відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову, то  судова колегія зазначає таке.

У своїй позовній заяві Запорізьке державне підприємство “Кремнійполімер” вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України ( у редакції чинній на момент  існування правовідносин), договір найму будівлі або її частини строком на один рік підлягав нотаріальному посвідченню, а згідно ст. 794 ЦК України такий договір підлягав державній реєстрації. Так як, після пролонгації договору, який фактично продовжував свою дію та загальний строк його дії склав більше одного року , а сторонами не було вчинено дій щодо його нотаріального посвідчення та реєстрації він на підставі ч.4 ст.203 та ч.1 ст.220  Цивільного кодексу України має бути визнаний нікчемним. За підстав встановлених ст. 210 ЦК України договір оренди, на думку Позивача за зустрічним позовом є таким, що не вчинено.

Враховуючи викладене, просить суд визнати договір оренди №203625/3/05/2, укладений 01.01.2005р. між ВАТ “Запоріжсталь” та ЗДП “Кремнійполімер” нікчемним.

Відповідач за зустрічним позовом ВАТ ”Запоріжсталь” проти позовних вимог ЗДП  “Кремнійполімер” заперечує, вважає їх незаконними та безпідставними. Рішення господарського суду про відмову в зустрічному позові вважає таким, що винесене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції, вважає, що вимоги, заявлені за зустрічним позовом задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 209 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках встановлених законом або домовленістю  сторін. Статтею 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.

На день складання договору оренди строк дії договору був визначений 11 місяців, тобто менше одного року. Отже, на той час законом не вимагалось його нотаріального посвідчення та реєстрації.

При поновленні договору на той же строк на підставі ст.764 ЦК України та продовженні на той же строк на підставі ст.284 Господарського кодексу України законом не встановлено прямої вказівки щодо необхідності в таких випадках нотаріального посвідчення та реєстрації.

Тобто, якщо поновлення (продовження) строку дії договору відбувається на підставі закону, у сторін не виникає обов’язку щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, оскільки це прямо не передбачено законом.

Таким чином, судова колегія підтримує висновок господарського суду щодо відмови в зустрічному позові.

Зазначене підтверджує повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та вірне застосування до них норм матеріального та процесуального права, спростовує доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 101, п.1 ст.103,105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства “Кремнійполімер” м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007р. у справі № 9/12/07 залишити без змін.

Постанова оформлена і підписана відповідно до ст.84 ГПК України 14.06.2007р.