ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.07 р.                                                                               Справа № 32/37пд

Господарський суд Донецької області у складі

Головуючого                       Сковородіної О.М.

Суддів                                              Новікової Р.Г.

Склярук О.І.

при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Амельченко С.В. – довіреність від 01.03.07р.

від відповідачів:  1) Чилімова А.В. – довіреність від 03.10.06р.

2) Вихристюк О.О. – довіреність від 16.07.07р.

за позовом: Добровільного пожежного товариства України м. Київ

до відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Універсального                                комерційного банку “Камбіо” м. Київ

2) Закритого акціонерного товариства “Фарлеп –Телеком –Холдінг” м. Донецьк

про визнання договору купівлі –продажу адміністративної будівлі від 29.06.06р. недійсним

в судовому засіданні оголошені

перерви з 24.03.-15.05.07р.,

20.08.-05.09.07р.

Позивач, Добровільне пожежне товариство України м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Універсального  комерційного банку “Камбіо” м. Київ, Закритого акціонерного товариства “Фарлеп –Телеком –Холдінг” м. Донецьк про визнання договору купівлі –продажу адміністративної будівлі від 29.06.06р. недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що при створенні Донецького обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України, він, як засновник, передав майно, що було продане за спірним договором, в оперативне управління. Вважає себе власником цього майна до теперішнього часу, та відповідно вбачає протиправність дій щодо первісного продажу майна, як об’єкта податкової застави.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю Універсальний  комерційний банк “Камбіо” м. Київ (далі - відповідач 1), проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують його права власності на майно, та взагалі цей позов не є таким, що направлений на захист прав позивача, оскільки, навіть  у випадку визнання договору недійсним та повернення сторін за цим договором у первісне становище, позивач не отримує майно на свою користь.

Відповідач, Закрите акціонерне товариство “Фарлеп –Телеком –Холдінг”         м. Донецьк (далі - відповідач 2), проти позову заперечував, посилаючись на те, що при укладенні договору купівлі-продажу адміністративної будівлі від 29.06.06р. ніяких відомостей про наявність претензій з боку позивача на майно, йому не було відомо. Вважає себе добросовісним набувачем, та підтримує позицію відповідача 1 в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

02.12.1998р. виконкомом Ленінської районної ради м. Донецька проведена державна реєстрація Донецького обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України (далі - Донецьке обласне СРБППР, в теперішній час юридична особа припинена). Засновником цього підприємства є позивач – Добровільне пожежне товариство України.

За твердженнями позивача та відповідно до п.4.1 Статуту Донецького обласного СРБППР,  він (позивач), як засновник, наділив підприємство статутним фондом у розмірі 1 457,2 тис. грн. (арк. справи18). При цьому, відповідно до договору № 4 від 01.10.1998р., сторонами якого вказані позивач та Донецьке обласне СРБППР, майно, за рахунок якого формувався статутний фонд підприємства, передавалось йому в оперативне управління.

До складу переданого майна, згідно з актом прийому-передачі основних засобів до статутного фонду, станом на 01.10.1998р., входила будівля управління ППР, розташована по вул. Професорів Богословських, 5 у м. Донецьку.

Одразу, суд звертає увагу на той факт, що, як договір № 4 від 01.10.1998р., так і акт прийому-передачі містять печатки Донецького обласного СРБППР, яке фактично набуло статусу юридичної особи лише 02.12.1998р. За поясненнями представника позивача, печатка підприємства була проставлена пізніше, ніж відбулось укладення самого договору, і це є, на його думку, чинними діями.

В подальшому, будівля управління ППР, яка розташована по  вул. Професорів Богословських,5 у м. Донецьку, була продана в порядку реалізації об’єкта податкової застави суб’єкту підприємницької діяльності Песоцькому Д.А., та в наступному відбувся продаж цього майна гр.Тарадайко Н.А., ТОВ УКБ “ Камбіо”.

Останній договір купівлі-продажу був укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2  - 29.06.2006р.

Оцінюючи вимоги позивача та відповідні заперечення відповідачів, докази у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.28 ЦК УРСР (який діяв на час створення Донецького обласного СРБППР), юридичні особи утворюються в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР і  Української РСР.

Загальними умовами створення підприємств, відповідно до ст. 5 Закону України “Про підприємства в Україні” визначалось те, що підприємство створюється згідно з рішенням власника (власників) майна чи уповноваженого ним (ними) органу, підприємства-засновника, організації або за рішенням трудового колективу у випадках і порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтєю 10 цього закону було передбачено, що:

1. Майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

2. Майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому на праві власності, повного господарського відання або оперативного управління.

При цьому, такий правовий режим майна, як  право оперативного управління майном (щодо майна, яке набувають юридичні особи при їх створенні), було віднесено законодавством виключно до казенних підприємств (ст.10 ч.3 абз.3 Закону України “Про підприємства в Україні”) та державних установ (ст.39 Закону України “Про власність”).

Таким чином, за наведеними приписами законодавства позивач не мав жодної правової підстави при створенні підприємства  передавати майно, за рахунок якого формується статутний фонд, в оперативне управління.

Суд зауважує на тому, що позивачем не надано доказів, які підтверджували, що статутний фонд Донецького обласного СРБППР був сформований за рахунок іншого майна, ніж те, що передано за актом прийому-передачі від 01.10.1998р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що договір № 4 від 01.10.1998р. про передачу  статутного фонду , обігових засобів та грошових коштів, є таким, що не відповідає приписам законодавства, яке діяло на час його укладення в частині умови щодо передання в оперативне управління майна, за рахунок якого Донецьке обласне СРБППР наділялось статутним фондом (п.1 договору).

Як слід, керуючись ст.48 ЦК УРСР, ст.83 ч.1 ГПК України договір № 4 визнається судом недійсним в частині визначення у п.1 договору № 4 від 01.10.1998р. про передачу  статутного фонду , обігових засобів та грошових коштів – умови щодо передання основних засобів, яке становлять статутний фонд  - в оперативне управління.

Що стосується посилання позивача на те, що рішенням Ленінського районного суд м. Донецька від 05.12.2003р. встановлений факт знаходження будівлі ППР, розташованої по вул. Професорів Богословських, 5 в м. Донецьку в оперативному управлінні Донецького обласного СРБППР, та відповідно у власності позивача, суд не приймає до уваги як обґрунтовані,  з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до ст.35 ГПК України факти, що встановлені рішенням суду з цивільної справи  мають преюдіційне значення.

Проте, ч. 5 цієї ж процесуальної норми (ст. 35 ГПК України) передбачено, що встановлені преюдіційні факти, можуть бути спростовані в загальному порядку.

Як викладено вище, судом, при розгляді цієї справи, визнано частково недійсним договір № 4 від 01.10.1998р., та відповідно спростований факт щодо знаходження майна - будівлі управління ППР, розташованої по вул. П.Богословських, 5 у м. Донецьку, у Донецького обласного СРБППР на правах оперативного управління. Та, відповідно, в силу ст.10 Закону України “Про підприємства в Україні”, Закону України “Про власність” це майно, як таке що було складовою статутного фонду,  належало Донецькому СРБППР на праві власності.

Крім того, на підставі рішення Ленінської районної у м. Донецьку  ради               № 432/9 від 16.06.2004р. про оформлення права власності на адміністративну будівлю, розташовану за адресою м. Донецьк, вул. Професорів Богословських,5, право власності зареєстровано за Донецьким обласним СРБППР.

До теперішнього часу це рішення не є скасованим, та/або не визнано у встановленому порядку недійсним.

Тобто, наявність правовстановлюючого документу, який виданий після прийняття рішення Ленінського районного суду м. Донецька (від 05.12.2003р.), доводить той факт, що сам позивач не спростовує чинність цього документа.

На підтвердження цього свідчить те, що 28.10.04р  позивачем був надісланий лист до ДПІ Ленінського району м. Донецька вих. № 310/4, за змістом якого вбачається, що позивач не заперечував наявності права власності у Донецького обласного СРБППР  згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видане виконкомом Ленінської районної ради м. Донецьку 15.07.2004р.  (арк. 39, справи № 18/1пд 2005р., дослідженої під час розгляду цієї справи).

Більш того, суд вбачає в діях позивача зловживання  цивільним правом, яке полягає у тому, що останній лише тоді згадує про передачу нібито в оперативне управління певного майна, коли це стосується питання вилучення цього майна, та напроти, ніяким чином  не заперечує того, що майно є складовою  статутного фонду Донецького обласного СРБППР під час здійснення цим підприємством діяльності.

І останнє, суд погоджується з запереченнями відповідача 1 про те, що укладення договору купівлі-продажу (який спорюється в межах цієї справи) між відповідачем 1 та відповідачем 2, за наявності дійсних, неоспорених інших попередньо укладених договорів купівлі-продажу, ніяким чином не направлено на захист нібито порушених прав позивача.

Клопотання позивача про зупинення провадження у справі до розгляду  апеляційної скарги, поданої в межах справи № 35/35пн за позовом Добровільного пожежного товариства України до Управління адміністративних будинків в Донецькій області та до Песоцького Д.А. про визнання цільового аукціону по продажу адміністративної будівлі та його підсумків, які оформлені протоколом № 7/0312/1 від 03.12.2004р та договором купівлі-продажу № 7/0312/1 від 03.12.2004р. недійсними, не підлягає задоволенню, як безпідставне.

За наведених обставин, керуючись діючим законодавством, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на позивача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст.ст. 28, 48 ЦК УРСР, Закону України “Про підприємства в Україні”, Закону України “Про власність”, керуючись ст. ст. 22, 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог Добровільного пожежного товариства України м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Універсального  комерційного банку “Камбіо” м. Київ, Закритого акціонерного товариства “Фарлеп –Телеком –Холдінг” м. Донецьк про визнання договору купівлі –продажу адміністративної будівлі від 29.06.06р. недійсним.

Визнати недійсним договір про передачу  статутного фонду, обігових засобів та грошових коштів № 4 від 01.10.1998р., укладений між Добровільним пожежним товариством України та Донецьким обласним спеціалізованим ремонтно-будівельним підприємством протипожежних робіт ДПТ України, в частині визначення в п.1 договору умови щодо передання основних засобів, яке становлять статутний фонд, в оперативне управління.

Повний текст рішення підписаний 05.09.07р.

Рішення набирає законної сили 17.09.07р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Суддя

Судді          О.І. Склярук

Р.Г. Новікова