ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.

№ 2-15/16558-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Головуючого
суддів:

Кочерової Н.О. Рибака В.В.
Черкащенка М.М.

розглянув  касаційну скаргу

сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Мир"

на постанову

від 22.03.2007    Севастопольського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 2-15/16558-2006  господарського суду Автономної Республіки
Крим

за позовом

суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

до

сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Мир"

про
за зустрічним позовом

стягнення 70900 грн. про визнання
недійсною угоди

за участю
представників сторін:

від позивача     Скоплін
А.О. дов. від 16.10.2006

від відповідача не
з'явилися

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006 року фізична особа
-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом до
сільськогосподарського виробничого кооперативу "Мир" про
стягнення  заборгованості в сумі 70 900
грн., в тому числі 4 000 грн. боргу та 66 900 грн. неустойки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що в порушення умов укладеного між сторонами договору від 25.06.2006
НОМЕР_1 відповідач неповністю та несвоєчасно розрахувався за виконані позивачем
роботи по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на суму 37 200 грн., у
зв'язку з чим виникла заборгованість.

В подальшому у зв'язку з частковим
погашенням боргу позивач змінив позовні вимоги і просив стягнути борг в сумі
400 грн. та неустойку  в сумі 66 300 грн.

В листопаді 2006 року
сільськогосподарський виробничий кооператив "Мир" звернувся до
господарського суду з зустрічним позовом до суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 про визнання угоди НОМЕР_1 про надання послуг по збиранню врожаю
сільськогосподарських культур комбайном "Джон дір", укладеної між
сторонами від 25.06.2006, недійсною, оскільки остання не відповідає вимогам,
додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 15.01.2007 (суддя Іщенко І.А.) в частині
стягнення заборгованості з сільськогосподарського виробничого кооперативу
"Мир" у розмірі 400 грн. по первісному позову провадження у справі припинено.

В частині стягнення з
сільськогосподарського виробничого кооперативу "Мир" 66 300 грн.
неустойки по первісному позову в позові відмовлено.

Провадження по зустрічній позовні
заяві припинено.

Припиняючи провадження у справі в
частині стягнення заборгованості по первісному позову, господарський суд
виходив з відсутності предмету спору у зв'язку з погашенням відповідачем
заборгованості.

Відмовляючи в первісному позові в
частині стягнення неустойки, господарський суд зазначав, що заявлена до
відшкодування сума неустойки не підтверджена позивачем по первісному позову та
матеріалами справи, оскільки з матеріалів справи не вбачається коли саме мав
настати для виконавця строк погашення зобов'язань за договором і який саме
обсяг робіт був виконаний кожні три дні.

Припиняючи провадження у справі по
зустрічному позову щодо визнання спірного договору недійсним на підставі п. 4
ст. 80 ГПК України, господарський суд виходив з відмови СВК "Мир" від
зустрічної позовної заяви.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 22.03.2007 (судді: Гонтар В.І.
-головуючий, Сотула В.В., Щепанська О.А.) рішення змінено.

Стягнуто з сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Мир" 20 000 грн. неустойки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Змінюючи рішення господарського
суду і стягуючи неустойку, апеляційний господарський суд виходив з того, що
відповідач безпідставно відмовився сплатити неустойку, передбачену п.2.2.7
спірного договору, за суттєву затримку при розрахунках. Разом з тим, керуючись
ст. 233 ГК України та 83 ГПК України вважав за можливе зменшити штрафну
санкцію.

В касаційній скарзі
сільськогосподарський виробничий кооператив "Мир" просить скасувати
постанову апеляційного господарського суду і залишити в силі рішення
господарського суду, посилаючись на порушення норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну
оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.06.2006 між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та
сільськогосподарським виробничим кооперативом "Мир" (замовник)
укладено договір НОМЕР_1 про надання послуг по збиранню врожаю
сільськогосподарських культур комбайном "Джон дір".

Згідно пункту 1.1 предметом
договору є надання послуг по вбиранню врожаю сільськогосподарських культур з
використанням високоефективної техніки (а.с.9-10).

Пунктом 2.2.7 договору передбачено,
що акт про обсяги виконаних робіт підписується сторонами в одноденний термін
після закінчення робіт.

Пунктом 2.2.6 договору встановлено,
що розрахунки за надані послуги повинні бути проведені за фактично виконані
роботи кожні три дні.

Господарськими судами встановлено
та матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог вказаного договору
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 були здійснені роботи по збиранню
врожаю в наступних обсягах: 30.06.2006 -5га, 01.07.2006 -35га, 02.07.2006 -24га,
03.07.2006 -20га, 06.07.2006 -30га, 07.07.2006 -29га, 13.07.2006 -25га,
15.07.2006 -15га, 16.07.206 -30га, 17.07.2006 -35га, 20.07.2006 -62га, що
підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 18.07.2006.

Згідно пункту 2.2.6 договору, вартість
робіт складає 120 грн. за 1га виконаних робіт.

Суб'єктом підприємницької
діяльності відповідно вказаного акту здачі-прийому виконаних робіт було
опрацьовано 310га загальною вартістю 37 200 грн., проте СВК "Мир"
свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, що стало підставою для
звернення з позовом і нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення міститься в
частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарськими судами встановлено
та матеріалами справи підтверджено, що на день подання позовної заяви
сільськогосподарським виробничим кооперативом "Мир" була сплачена
заборгованість в розмірі 34 400 грн., про що свідчать платіжні документи:
видатковий касовий ордер НОМЕР_2 від 10.07.2006 на суму 400 грн., платіжне
доручення від 19.07.2006 на суму 19 000 грн., платіжне доручення від 08.09.2006
на суму 15000 грн.

Враховуючи, що кооперативом під час
розгляду справи згідно платіжного доручення від 04.10.2006 було сплачено 2 800
грн., судові інстанції обґрунтовано прийшли до висновку про відсутність
заборгованості у зв'язку з чим правомірно припинили в цій частині провадження у
справі на підставі пункту 11 ст. 80 ГПК України.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен
день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 2.2.6 договору, сторони
передбачили відповідальність замовника (відповідача) за прострочення виконання
зобов'язання за договором: у разі несвоєчасних розрахунків за кожні 3 дні
замовник (відповідач по первісному позову) сплачує виконавцю (позивачу)
неустойку у розмірі 300 грн. за кожен день прострочення розрахунків.

Цим же пунктом встановлений і
порядок та умови розрахунків, відповідно до якого замовник повинен здійснювати
розрахунок з виконавцем за фактично виконані роботи кожні 3 дні.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що об'єм виконаних робіт підтверджений актом, складеним сторонами
у відповідності до пункту 2.2.7 договору. В акті чітко та однозначно виписана
кількість виконаних робіт по збору врожаю. Представник відповідача проти цього
не заперечував, факт своєчасного виконання робіт у судовому засіданні визнав
повністю, що також було підтверджено їх повною оплатою.

Проте сплатити неустойку за суттєву
затримку при розрахунках відповідач безпідставно відмовився.

Враховуючи наведене, суд другої
інстанції прийшов до правильного висновку, що неустойка підлягає стягненню з
відповідача згідно пункту 2.2.7 договору від 25.06.2006.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського
кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3
ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства
та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є
добросовісність, розумність і справедливість

Частина 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням
суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин,
які мають істотне значення.

Враховуючи виконані позивачем
роботи на суму 37 200 грн., та сплату відповідачем основної суми заборгованості
19.07.2006 -19 400 грн. і 08.09.2006 -15 000 грн., касаційна інстанція
погоджується з висновком апеляційного господарського суду про надмірне
перевищення розміру штрафних санкцій над розміром збитків кредитора.

Разом з тим, керуючись ст. 233 ГК
України та п.3 ст.83 ГПК України Вищий господарський суд України вважає
можливим зменшити розмір стягнуто штрафу до 5 000 грн.

За таких обставин, постанова
Севастопольського апеляційного господарського суду в частині стягнення
неустойки та судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Мир" задовольнити частково.

Постанову від 22.03.2007
Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 2-15/16558-2006 в
частині стягнення неустойки та судових витрат змінити і викласти в наступній
редакції:

"Стягнути з
сільськогосподарського виробничого кооперативу "Мир" на користь
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 5 000 грн. неустойки, державне мито
в розмірі 204 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу в розмірі 118 грн."

В решті постанову залишити без
змін.

Доручити господарському суду
Автономної Республіки Крим видати накази.

Головуючий
Н.Кочерова

Судді:                                                                             В.Рибак

М.Черкащенко