ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.08.07р.

Справа № А23/226/06

За позовом  Дочірнього підприємства "Меликон-Дніпро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Меликон-М", м.Дніпропетровськ

до  Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська

про визнання недійсним рішення

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Бура Н.С. - заступник директора, дов. від 04.01.07 б/н Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "Меликон-Дніпро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Меликон-М" звернулося з заявою про роз'яснення судового рішення у справі №А23/226/06 щодо того, чи є спірна сума бюджетного відшкодування з ПДВ підтвердженою після набрання рішенням законної сили та з якого часу.

Заява обґрунтована тим, що податкові повідомлення-рішення  Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська  № /0/5684 від 30.03.06, № /1/6953 від 18.04.06, якими зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 334167,00 грн. за лютий 2006 року, постановою господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.06 визнані недійсними, тобто підтверджена правомірність дій позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Причини нез'явлення не відомі. Клопотання від сторін до початку розгляду заяви до суду не надходили.

За викладених обставин, неприбуття у судове засідання відповідача, повідомленого судом належним чином, не перешкоджає розгляду заяви про роз'яснення рішення в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.06 у справі № А23/226/06 встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № /0/5684 від 30.03.06 є акт № 41ДСК/23-505/31549679/13 від 21.03.06, складений за результатами позапланової перевірки позивача з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість, напрямок відшкодування –зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів по декларації за лютий 2006 року.

Під час перевірки в ході проведеного відповідачем аналізу правильності формування  податкового кредиту та податкових зобов'язань за січень 2006 року відповідачем встановлено, що позивачем в порушення пп.3.2.1 п.3.2 ст.3, п.4.8 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" віднесено в січні 2006 року до складу податкового кредиту податок на додану вартість у сумі 343195,90 грн. з операції по придбанню векселя в межах бартерної (товарообмінної) угоди, що привело до завищення бюджетного відшкодування у сумі 334167 грн. та завищення значення рядку 26 декларації з податку на додану вартість за лютий 2006 року "залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду" у сумі 9028,90 грн.

Такий висновок відповідача судом визначений як помилковий, такий, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Пунктом 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.93 встановлено, що цінні папери, в тому числі векселі,  виражені у валюті України, є валютними цінностями.

Одночасно відповідно до ст.21 Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", який діяв під час спірних відносин, вексель – це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

Таким чином, вексель поєднує в собі ознаки платіжного документа і цінного паперу, у зв’язку з чим вексель може приймати участь в господарських відносинах і бути предметом торгових операцій –купівлі-продажу, міни (бартеру) тощо. Відповідно до ст. 293 Господарського кодексу України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність, повне господарське відання чи оперативне управління певний товар в обмін на інший товар.

При цьому сторона договору вважається продавцем того товару, який вона передає в обмін, і покупцем товару, який вона одержує взамін.

До договору міни (бартеру) застосовуються правила, що регулюють договори купівлі-продажу, поставки, контрактації, елементи яких містяться в договорі міни (бартеру), якщо це не суперечить законодавству і відповідає суті відносин сторін.

Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що не може бути об'єктом міни (бартеру) майно, віднесене законодавством до основних фондів, яке належить до державної або комунальної власності, у разі якщо друга сторона договору міни (бартеру) не є відповідно державним чи комунальним підприємством. Законодавством можуть бути встановлені також інші особливості здійснення бартерних (товарообмінних) операцій, пов'язаних з придбанням і використанням окремих видів майна, а також здійснення таких операцій в окремих галузях господарювання.

В даному випадку зазначені обмеження на спірну операцію з векселем за договором № 18/01-06Б від 18.01.06  не розповсюджуються.

У податкових відносинах вексель також має інший ніж розрахунковий документ юридичний характер.

З урахуванням того, що для цілей оподаткування  податком на додану вартість згідно з п.1.15 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" певні терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування або іншими законами, у частині, що не суперечить цьому Закону та іншим законам з питань оподаткування, відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до товарів належать також цінні папери (в даному випадку векселі), що використовуються у будь-яких операціях, крім операції з їх випуску та погашення.

Бартер в розумінні п.1.19 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"  - господарська операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг).

В даному випадку простий вексель ТОВ "Видавничий дім "Дніпровська хвиля", переданий ПП "Територія" позивачеві, не приймає участі в операції по його емісії або погашенню, у зв’язку з чим він є товаром.

Передача простого векселя № 1777 за умовами договору № 18/01-06Б від 18.01.06 передбачає перехід права власності на нього до сторони за договором - позивача, а тому має ознаки операції з продажу векселя (товару). Такі операції з продажу товарів відповідно до пп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" є об’єктом оподаткування цим податком.

В перелік операцій, які не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, зазначених в п.3.2 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" спірна операція не входить, оскільки за правилами пп.3.2.1 п.3.2 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" не є об'єктом оподаткування операції з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу (погашення, викупу) за кошти цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності, Національним банком України, Міністерством фінансів України, органами місцевого самоврядування відповідно до закону, включаючи інвестиційні та іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю, деривативи, а також корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах; обміну зазначених цінних паперів та корпоративних прав, виражених в інших, ніж цінні папери, формах, на інші цінні папери; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитарної діяльності на ринку цінних паперів, а також діяльності з управління активами (у тому числі пенсійними активами, фондами банківського управління), відповідно до закону.

Також відповідно до п.4.8 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість", на який посилається відповідач, у разі коли платник податку здійснює операції з поставки товарів (послуг), які є об'єктом оподаткування згідно з пунктом 3.1 статті 3 цього Закону, під забезпечення боргових зобов'язань покупця, надане такому платнику податку у формі простого або переказного векселя або інших боргових інструментів (далі - вексель), випущених таким покупцем або третьою особою, базою оподаткування є договірна вартість таких товарів (послуг), але не нижче за звичайні ціни без врахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - договірна вартість таких товарів (послуг), але не нижче за звичайні ціни, збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що мають бути нараховані на суму номіналу такого векселя.

У разі коли платник податку здійснює за згодою векселедержателя зустрічну поставку товарів (послуг) замість грошового погашення суми боргу, зазначеного у векселі, базою оподаткування є договірна вартість таких товарів (послуг), але не нижче за звичайні ціни без врахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - договірна вартість таких товарів (послуг), але не нижче за звичайні ціни, збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що мають бути нараховані на суму номіналу такого векселя.

Для цілей оподаткування згідно з цим Законом векселі (крім податкових векселів), видані або отримані, не вважаються засобом платежу та не змінюють суму податкового кредиту або податкового зобов'язання з цього податку, крім податкових векселів.

В даному випадку, при реалізації договору № 18/01-06Б від 18.01.06 приймав участь вексель третьої особи, яка не є стороною в договорі, не пред'являвся як боргове зобов’язання, а оскільки дана господарська операція позивача з ПП "Територія" не передбачає зарахування грошових коштів на рахунки жодної із сторін і є бартерною, в цій операції з обміну векселя на інший товар вексель № 1777 виступив виключно в якості товару, тому відповідно  до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" він є об’єктом оподаткування податком на додану вартість на загальних підставах.

База оподаткування податком на додану вартість такої операції визначається згідно з п.п.4.1. та 4.2 ст.4 вищенаведеного Закону, а саме: база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

У разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

У сторони, що передала вексель по бартерному договору, - ПП "Територія" у відповідності з пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" виникли податкові зобов’язання з податку на додану вартість на дату передачі векселя за актом приймання-передачі від 18.01.06, у позивача, відповідно, - право на податковий кредит.

Згідно п.1.7 ст.1 вказаного Закону податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно  до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:  або дата  списання  коштів  з  банківського  рахунку платника податку  в  оплату   товарів   (робіт,   послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку  (товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;  або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" забороняє  включення  до  податкового  кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття  робіт  (послуг) чи банківським документом,  який засвідчує перерахування  коштів  в  оплату  вартості  таких  робіт (послуг).

В даному випадку податкова накладна № 1801-02 від 18.01.06, що стала підставою для віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за спірною операцією, складена у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та наказу Державної податкової адміністрації України "Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення" від 30.05.97 № 165.

Таким чином, спірна сума податкового кредиту позивача сформована на підставі належним чином оформленої податкової накладної, виписаної ПП "Територія" у відповідності з нормами чинного законодавства.

Посилання відповідача на те, що ПП "Територія" не має складських приміщень і постачальником ПП "Територія" є ПП "МПК", яке за даними ДПІ у Жовтневому районі з січня 2005 року не звітує, його свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано 21.03.06, судом не прийнято в якості доказів по справі, як неналежні, подані всупереч вимогам ст.70 КАС України, оскільки не стосуються предмету доказування. В даному випадку товар –простий вексель № 1777 емітований ТОВ "Видавничий дім "Дніпровська хвиля". ПП "МПК" не є його держателем, продавцем  ПП "Територія".

Виходячи з викладеного, судом встановлено, що висновки відповідача, зроблені в акті перевірки № 41ДСК/23-505/31549679/13 від 21.03.06, суперечать нормам діючого законодавства, винесені на підставі цього акту оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними, підлягають визнанню недійсними.

Таким чином, в ході вирішення вказаного спору встановлена незаконність спірних податкових повідомлень-рішень і отже, неправомірність зменшення податковим органом суми бюджетного відшкодування позивача за лютий 2006 року на 334167,00 грн.

З огляду на викладене, заявлена позивачем в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2006 року сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних посадкових періодів, в розмірі 334167 грн., є підтвердженою.

Стосовно часу, з якого зазначена сума є підтверджено, суд, враховуючи положення пп.7.7.5-7.7.8 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", вважає за необхідне роз’яснити заявнику, що в даному випадку заявлена позивачем до бюджетного відшкодування за лютий 2006 року сума 334167 грн. є підтвердженою по закінченню 30 днів, наступних за днем отримання відповідачем податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2006 року.

Керуючись ст.ст.170, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Роз’яснити, що згідно з постановою господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.07 у справі №А23/226-06 заявлена дочірнім підприємством "Меликон-Дніпро" Товариства з обмеженою відповідальністю "Меликон-М" в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2006 року сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних посадкових періодів, в розмірі 334167 грн., є підтвердженою по закінченню 30 днів, наступних за днем отримання Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2006 року.

Суддя

І.Ю. Добродняк

Згiдно з оригіналом

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна