ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

12.06.07
Справа №4/123-пн-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

при секретарі: Акімової Т.М.

за участю:

представників позивача: Анісімов В.В., довіреність №
07/1222-07 від 05.01.2007р.

представників відповідача: Кучерявий О.С., довіреність №
б/н від 08.06.2007р.

представників третьої особи: не з'явився

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія
"Херсонобленерго", м.Херсон на рішення господарського суду
Херсонської області від 26.03.2007 р. по справі № 4/123-ПН-06

за позовом: Відкритого акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м.Херсон

до відповідача: Підприємства "Дніпровський
ринок" Херсонської обласної спілки споживчих товариств, м.Херсон

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної енергії в Херсонській області, м. Херсон

про спонукання до вчинення дій

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького
апеляційного господарського суду №1897 від 11.06.2007р. справа №4/123-ПН-06
передана для розгляду колегії суддів у складі: Головуючий: Яценко О.М. -
доповідач; суддів: Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д.

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

За згодою присутніх представників сторін оголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області у
справі № 4/123-ПН-06 від 26.03.2007р. (суддя Александрова Л.І.) в задоволені
позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване нормами Закону
України «Про електроенергетику», Земельного кодексу України, Правил торгівлі на
ринках.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відкрите
акціонерне товариство Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати повністю, прийняти
нове рішення у справі, яким задовольнити позов. При цьому заявник апеляційної
скарги посилається на наступні обставини: господарським судом не враховані
положення постанови ВГСУ від 18.01.2007 року; знаходження торгівельних місць
Дніпровського ринку в охоронній зоні підтверджується матеріалами справи та не
заперечується відповідачем; судом не застосовані норми статті 19 Закону України
«Про електроенергетику», якою встановлені обмеження використання землі; судом
не враховані обмеження встановлені власником

землі при наданні відповідачу спірної земельної ділянки
в оренду - не чинити перешкоди власникам Інженерних мереж, що проходять по
ділянках, у доступі до них, з метою експлуатації та ремонту; відповідачем не
дотримані будівельні норми ДБН 360-9 «Планування і забудова міських і сільських
поселень» та норми земельного законодавства щодо обмежень пов»язанних з
встановленням охоронних зон; право енергопостачальної компанії заявляти позови
про зобов'язання виконати приписи передбачені пунктом 23 Правил охорони
електричних мереж; укладений відповідачем договір оренди земельної ділянки
суперечить моральним засадам суспільства, але суд не використав свого права
визнання такого договору недійсним, що передбачено частиною 1 статті 83 ГПК
України; твердження відповідача про відсутність на спірній землі належних йому
на праві власності будівель та споруд суперечить Правилам торгівлі на ринках;
відповідачем створюються перешкоди енергетикам та мешканцям міста; відповідачем
ніяким чином не спростовано факту порушення законодавства про
електроенергетику.

У відзиві на апеляційну скаргу підприємство
"Дніпровський ринок" не визнало доводи апеляційної скарги з наступних
підстав: позивач невірно тлумачить поняття торгового місця; споруди, які
знаходяться в охоронній зоні не належать ринку і останній не вправі вчиняти
щодо нього будь-яких дій; ніяких порушень земельного законодавства матеріалами
справи не доведено, як в статті 19 ЗУ «Про електроенергетику»; позивач не є стороною
договору оренди землі, тому підстав для його розірвання чи визнання недійсним
не має; на момент відведення земельної ділянки торгівельні місця вже були
встановлені.

В судовому засіданні представники сторін підтвердили
свої доводи в обгрунтування доводів апеляційної скарги та заперечень на неї.

Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної і теплової енергії в Херсонській області у відзиву на
апеляційну скаргу повідомила, що розташування в охоронній зоні ринку кіосків може
створити перешкоду ц здійсненні виконання робіт, пов'язаних з обслуговуванням
повітряної лінії, та є порушенням статті 27 Закону України «Про
електроенергетику».

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у
справі І додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд
не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та
обгрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 76 Земельного кодексу України землями
енергетичної системи визнаються землі, надані під електрогенеруючі об'єкти
(атомні, теплові, гідроелектростанції, електростанції з використанням енергії
вітру і сонця та Інших джерел), під об'єкти транспортування електроенергії до
користувача; землі енергетичної системи можуть перебувати у державній,
комунальній та приватній власності; уздовж повітряних І підземних кабельних
ліній електропередачі встановлюються охоронні зони.

Звертаючись з позовною заявою позивач посилався на те,
що ним неодноразово раніше складалися припаси № 2637 від 18.02.2003 року, №
2547 від 15.02.2003 року, № 4247 від 19.03.2003 року, № 193 від 12.01.2004
року, № 7241 від 13.10.2004 року про усунення відповідачем порушень
енергетичного законодавства щодо створення належних умов експлуатації
електричних мереж шляхом перенесення торгівельних місць з охоронної зони на
відстань 15 метрів від крайнього проводу ПЛ-35 КВ. Останній припис № 5297
складено 30.09.2005 року.

з

Будівництво торгових об'єктів в охоронній зоні
повітряної лінії розпочато було без письмової згоди підприємства, у власності
якого знаходиться дана повітряна лінія, тобто без погодження з ВАТ ЕК
"Херсонобленерго".

Розташовуючи в охоронній зоні торговельні місця, за
думкою заявника апеляційної скарги, відповідач також порушує вимоги п.10.8
Технічних умов №15180-899 від П.06.2002року, п.6.8 ТУ №15180-147 від
25.12.2002року та п.5, 8, 9 Правил охорони електромереж, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України №209 від 04.03.1997року, якими зазначено,
що уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної" ділянки
і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по
обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення
на відстань до 15 метрів забороняється, в тому числі, будівництво,
реконструкція, капітальний ремонт житлових, громадських та інших споруд, а
також влаштовувати ринки без письмової згоди енергопідприємства.

Відповідач порушив п.1 ст.96 Земельного Кодексу України,
який вимагає від землекористувачів дотримуватися правил добросусідства та
обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, які
відповідно до ст.12 даного Кодексу створюються уздовж ліній електропередачі для
забезпечення нормальних умов їх експлуатації, а також зменшення їх негативного
впливу на людей та довкілля. Посилається позивач і на статті 19, 27 Закону
"Про електроенергетику", якими встановлено, що в охоронних зонах
електричних мереж діють обмеження, передбачені законодавством України, щодо
використання земель.

Колегія судців погоджується з висновком суду першої
інстанції про необгрунтування позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено
господарським судом, підприємство відповідача є ринком, тобто, відповідно до п.
2 Правил торгівлі на ринках, зареєстрованих в Міністерстві Юстиції України за №
288/6576 від 22,03.2002 року, суб'єктом господарювання, що створений на
відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування земельній ділянці і зареєстрованій в установленому порядку,
функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і
покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що
складаються залежно від попиту та пропозиції.

Щодо вчинення відповідачем як землекористувачем
земельної ділянки, на якій знаходяться дані торгові місця, порушень п.
"є" ч. 1 ст. 96, п. "б" ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу
України, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про електроенергетику", колегія
суддів констатує, що підприємство Дніпровський ринок ОССТ користується
земельною ділянкою для здійснення торгівельної діяльності, площею 0,1368 га по вул.
Кримській ум. Херсоні, яка знаходиться під зазначеною охоронною зоною, на
підставі договору оренди земельної ділянки від 22.03.2005 року, що укладений з
власником - Херсонською міською радою на виконання її рішення №709 від
28.12.2004 року. Згідно з п.5 зазначеного договору, сторони обумовили, що
земельна ділянка передається для торгівельної діяльності з наданням права
орендарю розміщення на ній некапітальних будівель та споруд.

Згідно умов договору, розташування торгівельних місць на
ринку, торгівельно -технологічного обладнання має бути зручним для здійснення
торгівлі, відповідати вимогам санітарних, протипожежних правил та безпечних
умов праці, забезпечувати вільний прохід покупців та належну культуру
обслуговування. Орендарю рекомендовано не чинити перешкод власникам інженерних
мереж, що проходять по ділянках, у доступі до них, з метою експлуатації та
ремонту, і крім того, використовувати орендовану земельну ділянку, зокрема,
дотримуючись вимог чинного земельного законодавства.

Згідно ст. 19 Закону України "Про електроенергетику",
в охоронних зонах електричних мереж, а також інших особливо важливих об'єктів
електроенергетики діють обмеження, передбачені законодавством України щодо
використання земель.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, по-перше,
відсутнє документальне підтвердження

4

права власності відповідача на торгівельні кіоски та
павільйони, які розташовані в охоронній зоні, по-друге, позивач не навів
належних доказів порушення відповідачем земельного законодавства та Правил
охорони електричних мереж.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наступними
обставинами:

Пункт 3 статті 375 ЦК України вказує на правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, та
відсилає до приписів ст. 376 ЦК України. Стаття 376 ЦК України стосується
правовідносин, що виникають при самочинному будівництві, Пункт 7 ст. 376 ЦК
України, яку позивач вказує як правову підставу заявлених вимог, закріплює, що
у разі відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує
права інших осіб, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила самочинне будівництво, провести відповідну перебудову, відшкодувати
витрати і т.і.

Отже, саме, відповідний орган державної влади або орган
місцевого самоврядування законодавець визначив як особу, яка може звертатися до
суду з позовними вимогами на підставі п.7 ст. 376 ЦК України.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача виконати
приписи енергопостачальника №2638 від 18.02.2003р, №3350 від 06.07.2004. №2297
від 18.02.2004 щодо усунення порушень енергетичного законодавства шляхом
перенесення торгівельних місць з охоронної зони з посиланням на положення
ст.ст. 19, 27 Закону України "Про електроенергетику" також не може
бути задоволена судом.

Відповідно до ст.27 зазначеного Закону правопорушення в
електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну,
адміністративну і кримінальну відповідальність.

Громадяни та службові особи несуть адміністративну
відповідальність за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання приписів
Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної
та теплової енергії у вигляді штрафу у розмірі до п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян в порядку, встановленому законом (частина восьма
статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2706-ГУ (2706-15) від
23.06.2005).

В зазначеній статті не йдеться про право
енергопостачальної організації звертатися до суду з позовом про спонукання
відповідача виконати приписи.

Способи захисту порушених або оспорюваних прав і
інтересів визначені в ст.16 ЦК України, ст.. 20 ГК України. Обраний позивачем
спосіб захисту законодавством України не передбачено.

Рішення Херсонської міської ради від 28.12.2004 року №
709 про надання спірної земельної ділянки відповідачу саме для здійснення
торгівельної діяльності та договір оренди земельної ділянки позивачем не оскаржено
в судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна інспекція з
енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в
Херсонській області вказала, що роботи в охоронних зонах, які проводять з
порушенням правил охорони електричних мереж, повинні бути призупинені., а
особи, які порушили ці правила, повинні бути притягнені до відповідальності у
встановленому порядку. Але матеріали справи не підтверджують, що саме
відповідач створює позивачу перешкоди в обслуговуванні об'єктів
електроенергетики, оскільки торгівельні кіоски на праві власності належать
третім особам. Будь-яких Інших доказів створення перешкод відповідачем
приписами не встановлено.

Господарським судом враховані всі вказані Вищим
господарським судом України обставини, які підлягали з»ясуванню при новому
розгляді справи. Зокрема, сторони не заперечують, що частина земельної ділянки,
яка надана в орендне користування відповідача, підпадає під охоронну зону. Але
законодавець не забороняє надавати таку землю в оренду, а тільки встановлює
обмеження    її використання. Тому суд
першої

інстанції при новому розгляді справи з ясовував питання
землекористування, відповідно застосував норми земельного законодавства.

Дійсно, укладений договір оренди передбачає обов'язок
орендаря (відповідача) не чинити перешкод власникам інженерних мереж, що
проходять по ділянках, у доступі до них, з метою експлуатації та ремонту. Але
позивач не надав доказів таких перешкод зі сторони відповідача. Крім того,
вказаний заявником апеляційної скарги пункт договору оренди (пункт 9.2)
передбачає також зобов'язання орендаря використовувати земельну ділянку
відповідно до мети, з якою її надано в оренду.

Всі доводи позивача, в тому числі які вказані в
приписах, стосуються можливого створення перешкод в користуванні об'єктами
електроенергетики.

Питання визнання судом першої інстанції договору оренди
недійсним на підставі частини 1 статті 83 ГПК України є правом суду. До того ж,
сторона за договором оренди землі (Херсонська міська рада) не є стороною за даною
справою, визнання укладеною нею договору оренди землі буде зачіпати її законні
права.

Посилання заявника апеляційної скарги на відсутність
належного спростування відповідачем факту порушення законодавства про
електроенергетику спростовується тією обставиною, що згідно Господарського
процесуального кодексу України саме позивач повинен доказати ті обставини, на
які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку
про законність та обґрунтованість рішення господарського суду. Підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. 101 - 105 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства
«Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» м. Херсон на рішення
господарського суду Херсонської області
від 26.03.2007 року  у справі №
4/123-ПН-06  залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Херсонської  області
від 26.03.2007 року у справі №4/123-ПН-06
- без змін.