ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27.07.2007р.

м.Київ

№ 29/191-А

За позовом             Закрите акціонерне товариство
"Страхова група "ТАС"

До                           Нікопольська
об"єднана державна податкова інспекція

Предмет
адміністративного позову

визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень

Суддя

Секретар судових засідань Вознюк
М.В.

Представники:

Від позивача

Шевчук Н.В. - предст. (довір. в
справі)

Від
відповідача      Мотов В.О. -держ. под.
інсп. (довір. в справі)

Коваль О.А.
-держ. под. інсп. (довір. в справі)

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС
України в судовому засіданні 27.07.2007 о 11 год. 37 хв. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі
відкладено на 01.08.2007, про що повідомлено сторонам після проголошення
вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні 27.07.2007 з
урахуванням вимог ч. 4 ст.  167 КАС
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС
України в судовому засіданні 06.06.2007,
а 26.06.2007 справа була знята зі справ, призначених до слухання, в
зв'язку з хворобою судді, тому Постанова приймається зазначеною датою.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень
Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції від 06.11.2006
№/0/42211, від 21.11.2006 №/1/44717, від 29.01.2007 №/2/2385
та від 05.04.2007 №/3/13479 на суму 1420,22 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач не порушував вимоги пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", оскільки Нікопольська філія не є юридичною
особою і перераховуючи суми страхових премій, зменшувала валовий дохід від
страхової діяльності.

Відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що частки страхових платежів, що
сплачуються окремими структурними підрозділами як платниками податку іншим
структурним підрозділам як іншим платникам податку в межах одного страховика
(однієї юридичної особи) на підставі угод про розподіл ризику, наказів
юридичної особи тощо не можуть вважатися страховими платежами, сплаченими за договорами
перестрахування. Таким чином, якщо страховиком укладено договори
перестрахування з перестраховиками, при цьому страховик залишається
відповідальним перед страхувальниками у повному обсязі згідно з договором
страхування по взятих зобов'язаннях та безпосередньо сплачує перестраховику
передбачені договором страхування страхові платежі, такий страховик в цілях
оподаткування має право зменшувати свій валовий дохід від страхової діяльності
на суму переданих в перестрахування платежів за вищевказаними договорами
страхування. При цьому відокремлені підрозділи (філії) страховика свої валові
доходи від страхової діяльності по таких договорах страхування не зменшують на
суму переданих страховиком страхових платежів в перестрахування.

Розглянувши подані суду документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення
для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Нікопольською об'єднаною державною
податковою інспекцією у м. Нікополі
прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/42211 від 06
листопада 2006, яким Нікопольській філії позивача на підставі пп. "б"
пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"
№2181-ІІІ від 21.12.2000 за порушення пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України
"Про оподаткування прибутку підприємств" визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 1420,22 грн., з яких 946,81
грн. -основний платіж та 473,41 грн. -штрафні санкції.

Не погоджуючись з вказаним
повідомленням-рішенням позивач на підставі пп. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами" оскаржив їх в адміністративному
порядку.

За результатами розгляду скарг
позивача  спірне повідомлення-рішення
залишене без змін,  та прийняті також
повідомлення-рішення від 21.11.2006 №/1/44717, від 29.01.2007
№/2/2385 та від 05.04.2007 №/3/13479 на суму 1420,22 грн.

Вказані повідомлення-рішення є
предметом даного спору.

Спірні повідомлення-рішення
прийняті на підставі акту перевірки №1972/220.25000411 від 27.10.2006, яким,
зокрема,  встановлено, що частки
страхових платежів, що сплачуються окремими структурними підрозділами як
платниками податку іншим структурним підрозділам як іншим платникам податку в
межах одного страховика (однієї юридичної особи) на підставі угод про розподіл
ризику, наказів юридичної особи тощо не можуть вважатися страховими платежами,
сплаченими за договорами перестрахування. У зв'язку з цим  в порушення пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону
України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлено
зменшення оподатковуваного доходу на суму страхових платежів (страхових
внесків, премій), сплачених юридичною особою ЗАТ "СГ "ТАС" за
договорами перестрахування з нерезидентом на суму 31560,30 грн.

Позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено в Акті перевірки та
вбачається з матеріалів справи між ЗАТ "СГ "ТАС" та
Трансатлантичною перестраховочною компанією в м. Парижі (Франція) був укладений
квотний договір перестрахування наземного транспорту №Г.00.1.0.58/01/RE.

Згідно вказаного договору позивачем
були сплачені БОРДЕРО ПРЕМІЇ.

Згідно Розпоряджень ЗАТ "СГ
"ТАС" від 25.03.2004, від 23.10.2003, від 18.11.2003 Нікопольська
філія перерахувала на головний офіс суму, на яку зменшено валовий доход, в
зв'язку з перестрахуванням страхового ризику, у т.ч. в 2003 -14659,60 грн. в
2004 -16900,70 (копії банківських виписок, Бордеро премій та технічних звітів в
матеріалах справи).

Підпунктом 1.1 ст.1 Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" №2181-ІІІ від 21.12.2000 визначено, що
платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені
підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які
мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу,
на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України
"Про оподаткування прибутку підприємств" №283/97-ВР від 22.05.1997
платниками податку є: з числа резидентів - суб'єкти господарської діяльності,
бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які
здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території
України, так і за її межами (пп. 2.1.1). Філії, відділення та інші відокремлені
підрозділи платників податку (далі філії), зазначених у підпункті 2.1.1 цього
пункту, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої,
ніж такий платник податку, територіальної громади (пп. 2.1.3).

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст.
7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" №283/97-ВР
від 22.05.1997 дохід від страхової діяльності юридичних осіб - резидентів не
підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою у пункті 10.1 статті 10 цього
Закону, та оподатковується: за ставкою 0 відсотків - при отриманні доходу
внаслідок виконання договорів з довгострокового страхування життя та пенсійного
страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення у разі виконання вимог
до таких договорів, визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42 статті 1 цього
Закону;  за ставкою 3 відсотки - при
отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхування.

Для цілей оподаткування страхової
діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів,
страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних
(нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами
страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами,
зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій),
сплачених (нарахованих) страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

Тобто вказаною нормою встановлено,
що для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом
слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій,
одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за
договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її
межами (крім договорів страхування життя), зменшених на суму страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій), сплачених (нарахованих) страховиком за
договорами перестрахування з резидентом та сплачених за договорами
перестрахування з нерезидентом у тому ж податковому періоді.

Аналіз наведених норм та пп. 1.2 п.
1 Порядку складання декларації з податку на доходи (прибуток) страховика в
редакції наказу ДПА України від 29.07.1997 №146 від 31.03.2003, згідно якого
вказаний порядок застосовується страховиками (резидентами) -юридичними особами,
діяльність яких регулюється Законом України "Про страхування" та які
мають ліцензію на здійснення страхової діяльності, а також їх філіями, відділеннями
та іншими відокремленими підрозділами, розташованими на території іншої
територіальної громади, а також розділу ІУ Положення про порядок здійснення
страхової діяльності відокремленими підрозділами страховиків, затвердженого
наказом Комітету у справах нагляду за страховою діяльністю від 12.03.1994 №13
щодо змісту встановлених обмежень діяльності філій страховика дозволяє дійти
висновку, що правило визначення оподатковуваного доходу від страхової
діяльності, встановлене пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України  "Про оподаткування прибутку
підприємств" поширюється як на страховика -юридичну особу, так і на його
філії, які не є юридичною особою.

Разом з тим, ст. 3 Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність" в переліку суб'єктів
зовнішньоекономічної діяльності в Україні філію як суб'єкта господарювання не
передбачено.

Стаття 12 Закону України "Про
страхування" суб'єктами операцій з перестрахування вказує страховиків
(перестрахувальника, перестраховика), якими згідно ст. 2 цього ж Закону є
фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних
товариств, або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України
"Про господарські товариства" з урахуванням особливостей,
передбачених цим Законом, а також які одержали у встановленому порядку ліцензію
на здійснення страхової діяльності.

Крім того, чинним законодавством,
зокрема Положенням про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в
іноземній валюті, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти до уповноважених
банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання, затвердженого
постановою Правління НБУ від 05.03.2003 №82 та Правилами здійснення операцій на
міжбанківському валютному ринку України, затвердженими Постановою Правління НБУ
від 18.03.1999 №127 операції з іноземною валютою здійснюються виключно
юридичною особою.

Суд вважає, що при такому
законодавчо встановленому обмеженні щодо сторони за зовнішньоекономічного
договору, в т.ч. за договором перестрахування, з точки зору податкового
законодавства виконання головним офісом позивача укладених з нерезидентом
договорів перестрахування не може розцінюватись як підстава для відтворення цих
господарських операцій в податковому обліку головного офісу.

Отже, судом не приймаються
посилання відповідача на те, що філія не має права зменшувати валовий доход, у
зв'язку з тим, що вона є структурним підрозділом. Крім того, відповідно до
положень чинного законодавства філія здійснює свою діяльність від імені
юридичної особи та в межах повноважень, якими вона наділена головним підприємством.

Також слід зауважити, що суд вважає
необґрунтованим твердження відповідача, що операції з перестрахування виконані
юридичною особою, оскільки матеріали справи свідчать про те, що перестрахування
здійснювалось за рахунок філії.

В той же час, відображення в
податковому обліку філії сум перестрахових платежів мало місце за фактом їх
сплати перестраховикам-нерезидентам на підставі повідомлення про це головним
офісом та отримання розпорядження про внутрішнє переміщення витрат по такій
сплаті, що відповідає пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України №283/97-ВР щодо
визначення оподатковуваного доходу від страхової діяльності з врахуванням
страхових платежів, сплачених за договором перестрахування з нерезидентом у
тому ж податковому періоді.

З усього наведеного вбачається, що
Нікопольська філія позивача понесла фактичні витрати по сплаті страхових
платежів за договорами перестрахування з нерезидентом.

В зв'язку з тим, що філією понесені
фактичні витрати, з якими пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" №283/97-ВР пов'язує підставу для
зменшення оподатковуваного доходу на суму зазначеної виплати, органом ДПС
безпідставно збільшено базу оподаткування Нікопольської філії позивача та,
відповідно, донараховано суму податкових зобов'язань спірним
повідомленням-рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідач не подав суду доказів, які б доводили обґрунтованість донарахування
позивачу податку на прибуток.

З огляду на наведене в сукупності,
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати в сумі 3,40 грн.
підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94,
158-163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції
від 06.11.2006 №/0/42211.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції
від 21.11.2006 №/1/44717.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції
від 29.01.2007 №/2/2385.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції
від 05.04.2007 №/3/13479.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Закритого акціонерного товариства "Страхова група
"ТАС" суму судових витрат в розмірі 3,40 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.
ст.  185-187 КАС України, шляхом
подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
І.В.
Усатенко