ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 38/608

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. –головуючий,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "ЕйЕль енд Ло" AL & Low" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 травня 2007 року у справі № 38/608 Господарського суду міста Києва за позовом Відкритого акціонерного товариства "ЕйЕль енд Ло" AL & Low", м. Київ, до Державного підприємства "Київський експертно-технічний центр", м. Київ, про стягнення 3 600 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –ВАТ "ЕйЕль енд Ло" –Голова правління Литвин А.А.;

відповідача –ДП "Київський експертно-технічний центр" –Лазько С.В. (дов. № 190 від 14.05.2007 р.);

встановив:

У жовтні 2006 року позивач –Відкрите акціонерне товариство "ЕйЕль енд Ло" пред'явив у господарському суді позов до відповідача –Державного підприємства "Київський експертно-технічний центр" про стягнення 3 600 грн.

Вказував, що на підставі договору № 25/11-ЮП від 25 листопада 1999 року на здійснення юридичної практики, укладеного між ним (виконавцем) та Державним підприємством "Київський експертно-технічний центр" (замовником), відповідачу надавалися послуги на правове консультаційне обслуговування та здійснювалися інші за погодженням між сторонами роботи.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач також вказує, що розмір оплати за даним договором включає, як щоквартальну абонементну плату, яка становить 3000 грн. плюс 600 грн. ПДВ, так і оплату за надані послуги (виконані роботи), яка становить суму вказану в рахунках на оплату.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати щоквартальної абонементної плати, яка становить 3000 грн. плюс 600 грн. ПДВ, позивач просив суд задовольнити його вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2006 року (суддя Кондратова І.Д.), залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 травня 2007 року (колегія суддів у складі: Андрієнка В.В. – головуючого, Малетича М.М., Студенця В.І.), провадження у справі в частині спонукання відповідача підписати та скріпити печаткою підприємства два примірники акта здачі-прийомки від 09.02.2006 р. на суму 3 600 грн. та зобов'язанні останнього передати один примірник акта позивачу припинено на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України. В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення в частині припинення провадження у справі мотивовані посиланнями на пункт 1 статті 80 ГПК України, оскільки вимоги позивача щодо підписання двох примірників акта здачі-прийомки від 9 лютого 2006 року на суму 3 600 грн. не підлягають розгляду в господарських судах.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 600 грн. судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано доказів, які підтверджують порушення відповідачем його прав та охоронюваних законом інтересів.

У касаційній скарзі ВАТ "ЕйЕль енд Ло" посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 600 грн. абонементної плати не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, під час розгляду справи судами встановлено, що 25 листопада 1999 року між ВАТ "ЕйЕль енд Ло" (виконавцем) та Державним підприємством "Київський експертно-технічний центр" (замовником) укладено договір № 25/11-ЮП на здійснення юридичної практики, згідно умов якого відповідачу надавалися послуги на правове консультаційне обслуговування та здійснювалися інші за погодженням між сторонами роботи.

Як вбачається з матеріалів справи (п. 3.4 договору) та встановлено судами попередніх інстанцій, розмір оплати за даним договором включає, як оплату за правове консультаційне обслуговування (щоквартальна абонементна плата), яка становить 3000 грн., та оплату за надані послуги (виконані роботи), яка становить суму вказану в рахунку на оплату. Розмір оплати за надані послуги (виконані роботи становить суму, вказану в додатку до договору.

Приймаючи рішення у даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 600 грн. місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що обов'язок оплатити абонементну плату у замовника виникає після отримання від виконавця рахунку на оплату, а оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем рахунку, підстави для сплати абонементної плати відсутні.

Проте, погодитися з такими висновком місцевого та апеляційного господарських судів в повній мірі не можна.

Відповідно до п. 3.4 договору розмір оплати за договором № 25/11-ЮП від 25 листопада 1999 року на здійснення юридичної практики включає, як щоквартальну абонементну плату, яка становить 3000 грн. плюс 600 грн. ПДВ, так і оплату за надані послуги (виконані роботи), яка становить суму вказану в рахунках на оплату.

Доказів припинення дії вказаного договору, а так само його зміни в частині щоквартальної абонементної плати сторонами не надано та судом не встановлено.

Таким чином, судами попередніх інстанцій, не було враховано, що абонементне правове обслуговування відповідача є частиною зобов'язань позивача за вказаним договором, а враховуючи те, що строк оплати абонементної плати сторонами не визначено, відповідач зобов'язаний його оплатити під час дії договору.

Під час розгляду справи судами встановлено, що відповідачем на підставі наданого позивачем рахунку від 25 листопада 1999 року № 25/11-99-ЮП, платіжним дорученням від 1 грудня 1999 року № 975 сплачено абонементну плату в розмірі 3000 грн., плюс 600 грн. ПДВ, що свідчить про виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач проінформував відповідача про виконання робіт шляхом відправлення цінного листа, вклавши в нього два примірника акта здачі-прийомки від 9 лютого 2006 року на суму 3 600 грн.

За таких обставин судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що рішення місцевого та постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 600 грн. абонементної плати є необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону, а тому в цій частині підлягають скасуванню.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2006 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 15 травня 2007 року відповідають нормам чинного законодавства та підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита, та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "ЕйЕль енд Ло" (AL & Low") задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 травня 2007 року та рішення Господарського суду міста Києва від 16 лютого 2006 року у справі № 38/608 в частині відмови у позові скасувати.

Стягнути з Державного підприємства "Київський експертно-технічний центр" на користь Відкритого акціонерного товариства "ЕйЕль енд Ло" (AL & Low") 3 600 грн. абонементної плати, 102 грн. державного мита за подання позовної заяви та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 51 грн. держмита за подання апеляційної скарги та 51 грн. держмита за подання касаційної скарги. В решті судові рішення залишити без змін.

Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

Головуючий:                                                                 Л.П. Невдашенко

Судді:                                                                                  М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська