ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24.04.2007р.
м.Київ
№ 29/42-А

За позовом             Державна податкова інспекція у Деснянському районі м.Києва

До                           Колективне підприємство "Електропівденмонтаж"

Предмет
адміністративного
позову
визнання договору на суму 2390000,00 грн. недійсним

Товариство з обмеженою відповідальністю "В-Н"

Предмет
адміністративного
позову

Суддя

Секретар судового засідання Д.М. Огороднік

Представники

від позивача:
Загоруйко Є.О.- держ.под.інспектор (дов. в справі)
Гранкіна А.В. – держ.под.інспектор (дов. в справі)
Денисенко Н.О.- держ.под.інспектор (дов. в справі)

від відповідача:
1)          Осипенко Д.І.. –представ. (дов. в справі)
2)          Пирогова В.М. –представ. (дов. в справі)
Батищева І.П. -  представ. (дов. в справі).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі –продажу нежилих приміщень незавершеного будівництва від 01.07.2003р. без номеру та додаткову угоду до нього від 01.07.2003р., укладений між відповідачами на суму 2390000,00 грн. на підставі ст. 48 ЦК України; зобов’язати кожну із сторін оспорюваного договору повернути  другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі –відшкодувати його вартість у грошах .

Позовні вимоги мотивовані тим, що актом позапланової перевірки від 07.03.2006 р. №1085/24-4-19246788 встановлено, що станом на 01.07.2003 р., в зв'язку з несплатою у законодавчо встановлені строки сум податкових зобов'язань у КП «Електропівденмонтаж»виник податковий борг, який складав 48653,08грн., в зв'язку з чим активи боржника було передано в податкову заставу. А тому, відповідно до пп..8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»відповідач –КП «Електропівденмонтаж»не мав права укладати правочини щодо купівлі-продажу власного нерухомого майна без письмового дозволу Державної податкової інспекції у Деснянському районі м.Києва. В супереч положенням вказаного закону КП «Електропівденмонтаж»за спірним договором відчужено частину цілісного майнового комплексу, без письмового погодження з податковим органом, що суперечить інтересам позивача та позбавило його права на стягнення активів такого платника податків в доход Державного бюджету України.

Відповідач - 1 КП «Електропівденмонтаж»проти позову заперечує, посилаючись на постанову Київського апеляційного господарського від 03.04.2007р. у справі №11/568 та зазначає, що при розгляді справи за позовом КП «Електропівденмонтаж»до ДПІ у Деснянському районі м.Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 17.03.2006р. встановлено, що в порушення вимог п.8.3 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкова застава в державному реєстрі застав нерухомого майна податковим органом не реєструвалась. Рішенням Конституційного Суду України у справі №2-рп/2005 від 24.03.2005 року положення пп..8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідач-1 вважає, оскільки податковий орган не визначив та не повідомив КП «Електропівденмонтаж», на яке майно розповсюджується податкова застава, тому підприємство мало право на відчуження будь-якого майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на норми законодавства, які станом на момент звернення з позовом до суду були визнані неконституційними. Крім того, відповідач-1 зазначає, що після передачі майна ТОВ «В-Н»за договором від 01.07.2003р. на балансі підприємства знаходилось активів на суму 1 743000грн., що цілком було достатньо для погашення податкової заборгованості.

Відповідач –2 проти позову також заперечує, посилаючись на те, що  позивачем не надано належних доказів повідомлення відповідача-1 у порядку передбаченому пп. 6.2.1, пп.6.2.3 п.6.2 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»про виникнення права податкової застави на його активи станом на 01.07.2003р. (дату укладання спірної угоди). Крім того позивачем не наведено належних доказів про знаходження обєкту продажу за спірним договором в момент його укладання у Державному реєстрі застав нерухомого майна, в порядку передбаченому п.8.3 ст.8 зазначеного Закону та спільним Наказом ДПА України та Міністерства юстиції України №9/5/59 від 07.02.2003 р.  Також відповідач ТОВ «В-Н»зазначає, що є добросовісним набувачем, який своєчасно та в повному обсязі сплатив кошти за придбане майно, обов'язку щодо перевірки наявності у продавця податкового боргу чинним законодавством на продавця не покладено, до того ж податковий борг відповідача –1, що існував на час укладення спірного договору, погашений останнім  ще до кінця 2003 року. Положення пп..8.2.2 п.8.2 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»в частині поширення права податкової застави на будь які активи платника податків без врахування суми податкового боргу визнане неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду  від 24.03.2005 р. №2-рп/2005.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2007р. провадження у справі №29/42-А було зупинено до набрання законної сили постанови Господарського суду міста Києва від 20.12.2006 р. у справі №11/568-А за позовом КП «Електропівденмонтаж»до ДПІ у Деснянському районі м.Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 17.03.2006р. №/0.

Відповідно до ч.5 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справі поновлюється суд поновлює провадження у справі, якщо відпадуть обставини, які були підставою для зупинення провадження.

Відповідачем-1 подано клопотання про поновлення провадження у справі №29/42-А у якому він зазначає про те, що обставини, які були підставою для зупинення провадження у справі відпали та надав копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. у справі №11/568-А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2007р. провадження у справі №29/42-А поновлено.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2003 р. між відповідачами укладений договір купівлі –продажу нежилих приміщень незавершеного будівництва  без номеру, згідно з яким КП «Електропіденмонтаж»Київ продав, а  ТОВ «В-Н»придбав частину цілісного майнового комплексу розташованого за адресою м. Київ, вул.Пухівська,1-а, а саме нежилі приміщення незавершеного будівництва –виробничий корпус загальною площею 2770 м.2 з вентсистемамі та кранбалкою, лабораторно-побутовий корпус з переходом  та трансформаторною підстанцією  загальною площею 1660 м.2

Відповідно до п.6 зазначеного договору право власності покупця -ТОВ «В-Н»щодо нежилих приміщень виникає з моменту пререрахування повної суми у розмірі 2390000,00грн. на рахунок продавця, після чого підписується акт приймання-передачі, що є невід’ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою від 01.07.2003 р. до Договору купівлі-продажу нежилих приміщень незавершеного будівництва від 01.07.2003 р. без номеру сторони узгодили питання щодо теплових та кабельних мереж,   які знаходяться на земельної ділянці на якої розташовані не житлові приміщення, які є об’єктом купівлі-продажу

Про виконання сторонами зобов'язань за зазначеним договором свідчить факт перерахування ТОВ «В-Н»відповідно до умов договору грошових коштів по безготівковому розрахунку КП «Електропівденмонтаж» в сумі 2390000,00грн. платіжним дорученням від 07.07.2003 р. №1, а також випискою з особового рахунку  відповідача-1, податковою накладною №146 від 07.07.2003 р. на суму 2390000,00грн., в тому числі ПДВ 398333,33грн. та актом передачі нежилих приміщень незавершеного будівництва від 07.07.2003 р.

07.03.2006 р. Державною податковою інспекцією у Деснянському районі м.Києва проведена позапланова перевірка дотримання вимог ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»КП «Електропівденмонтаж»за період з 01.01.2003 р. по 02.03.2006 р., про що складений акт №1085/24-4-19246755, яким встановлено. зокрема, відчуження частки  майнового комплексу по вул. Пухівській 1-а, в м.Києві за договором купівлі продажу від 01.07.2003 р. на суму 2390000,00грн.

Згідно даних «АІС облік податків і платежів»станом на 01.07.2003 р. КП «Електропівденмонтаж»мало податковий борг в сумі 48653,08грн.

В порушення пп..8.6.1 п.8.5 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»підприємством КП «Електропівденмонтаж»  проведено відсудження активів, які перебували в податковій заставі, без отримання попередньої згоди податкового органу.

За результатами розгляду акту перевірки №1085/24-4-19246755 від 07.03.2006 р. позивачем 17.03.2006 р. прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким, за порушення вимог пп..8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на підставі пп..17.1.8 п.17.1 ст.17 цього Закону  до відповідача-1 застосовані штрафні санкції у розмірі 3722950,00грн.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки №1085 від 07.03.2006 р. за відчуження нежилих приміщень незавершеного будівництва за договором  від 01.07.2003 р. позивачем відповідачу-1 нарахована штрафна санкція в розмірі 100% від вартості відчуженого майна в сумі 2390000,00грн.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який вступив в дію з 01.01.2004 р., цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини між відповідачами виникли та припинились (в зв’язку з виконанням спірного договору) до набрання чинності новим ЦК України, судом визнається, що дані відносини регулюються ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода, яка суперечить вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними»від 28.04.1978 р. № 3 (з наступними змінами та доповненнями) угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Пунктом 11 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними»№ 02-5/111 від 12.03.1999 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними»визначено, що на підставі ст. 48 ЦК УРСР недійсними, можуть визнаватися не лише угоди, які не відповідають закону, а й такі, що порушують вимоги указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативних актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Відповідно до п. 8.1 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. №2181 (із змінами та доповненнями) з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що мають податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Згідно п.1.17 ст.1 вказаного Закону, податкова застава - спосіб забезпечення податкового зобов'язання платника податків, не погашеного у строк. Податкова застава виникає у силу закону. У силу податкової застави орган стягнення має першочергове право у разі невиконання  забезпеченого податковою заставою податкового зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна перед іншими кредиторами у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до пп..8.2.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(в редакції чинній на час укладання спірного договору) право податкової застави виникає у разі: 8.2.1. Право податкової застави виникає у разі:

неподання або несвоєчасного подання платником податків податкової  декларації - з першого робочого дня,  наступного за останнім  днем  строку, встановленого законом про відповідний податок, збір (обов'язковий платіж) для подання такої податкової декларації;

несплати у строки,  встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку;

несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов'язання, визначеної контролюючим органом, - з дня, наступного за останнім днем граничного строку такого погашення, визначеного у податковому повідомленні.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави  поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу (пп..8.2.2 п.8.2 ст.8 вищевказаного Закону).

Підпунктом 8.3 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачено, що платник податків має право безоплатно зареєструвати податкову заставу в державних реєстрах застав рухомого чи нерухомого майна, а податковий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі застав за умови строку дії такої податкової застави більш як десять календарних днів.

Відповідно до п.8.3 ст.8 З Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», з метою належного забезпечення захисту права власності на нерухоме майно та надання в інтересах юридичних чи фізичних осіб інформації про наявність або відсутність податкової застави нерухомого майна спільним Наказом Міністерства юстиції України та Державної податкової адміністрації України від 07.02.2003 р. № 9/5/59, установлено, що до створення Державного реєстру податкових застав реєстрація податкових застав нерухомого майна здійснюється в Державному реєстрі застав рухомого майна в порядку встановленому   обтяжень рухомого  майна в порядку, установленому  Інструкцією про порядок реєстрації застав рухомого майна  в Державному реєстрі застав рухомого майна, затвердженою наказом Міністерством юстиції  від 26.02.1999 року за №13/5 та зареєстрованою Міністерством юстиції 26.02.1999 р. за №123/3416.

Відповідно до пункту 1.17 Інструкції про порядок реєстрації застав рухомого майна в Державному реєстрі застав рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 26.02.1999р. №13/5 у витязі з Державного реєстру вказується загальний опис предмета застави.

Належних та допустимих доказів передачі активів платника податку - КП «Електропівденмаш», за станом на 01.07.2003 року в податкову заставу і доказів відповідної реєстрації такої застави в Державному реєстрі позивачем суду не надано.

Отже, відсутність доказів на підтвердження того, що в Державному реєстрі застави рухомого майна було зареєстровано заставу активів (майна) КП «Електропівденмонтаж»свідчить про те, що податковий орган не скористувався правом податкової застави.

Відповідно до п.30-1 Наказу Міністерства юстиції України 14.06.1994 р. №18/5, зареєстрованого Міністерством юстиції 07.07.1994 року за №152/36 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, угоди про відчуження або оренду (лізинг) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, а також надання гарантій, поручительств, уступки вимоги, переведення боргу та надання кредитів платником податків, активи якого перебувають у податковій заставі, посвідчуються нотаріусом за умови письмової згоди відповідного податкового органу. Перевірка відсутності податкової застави здійснюється за даними Державного реєстру застав рухомого майна.

Матеріалами справи встановлено, що 17.07.2003 року між ТОВ «В-Н»та АБ «Національні інвестиції»в рамках  кредитного договору 3424-03 від 04.07.2003р. укладений договір застави, відповідно до п.1.2 якого на забезпечення повернення одержаної суми за кредитним договором ТОВ «В-Н»(Заставодавець) передає в заставу АБ «Національні інвестиції»(Заставодержателю) належні йому нежилі приміщення незавершеного будівництва –виробничий корпус загальною площею 2770кв.м. з вентсистемами та кранбалкою, лабораторно-побутовий корпус з переходом та трансформаторною підстанцією загальною площею 1660кв.м., розташовані в м.Києві, вул.Пухівська,1-а. Зазначений договір був засвідчений 17.07.2003р.  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. (реєстраційний №1643).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Іванова П.Ю. №10 від 02.03.2007р. на день укладання договору застави від 17.07.2003р. між ТОВ «В-Н»та АБ «Національні інвестиції»(реєстраційний №1641) було перевірено наявність податкових застав та заборон (арештів) на нежилі приміщення незавершеного будівництва по вул..Пухівська,1-а в м.Києві. Наявність вказаних обмежень за даними відповідних реєстрів виявлено не було (лист наявний у матеріалах справи).

У відповідності до пп. 8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(в редакції чинній на час укладання спірного договору)  платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом:

а) продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій  діяльності   платника податків (інших  видах діяльності, які за умовами оподаткування  прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за їх звичайними цінами;

б) використання об'єктів нерухомого чи рухомого майна, майнових чи немайнових прав, а також коштів для здійснення прямих чи портфельних інвестицій, а також цінних паперів, що засвідчують відносини боргу, надання гарантій, поручительств, уступлення вимоги та переведення боргу, виплату  дивідендів, розміщення депозитів або надання кредитів;

в) ліквідації об'єктів нерухомого або рухомого майна, за винятком їх   ліквідації внаслідок обставин непереборної дії (форс-мажорних обставин) або відповідно до рішень органів державного управління

Позивач, посилаючись на акт перевірки  від 07.03.2006р. зазначає, що станом на 01.07.2003 року відповідач-1 у зв'язку з несплатою у законодавчо встановлені строки сум податкових зобов'язань  мав податковий борг у розмірі 48653,08грн.

Відповідно до пп.6.2.1 п. 6.2. ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Згідно пп. 6.2.3 «а»п. 6.2. ст. 6 вказаного Закону  перша податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк.

Матеріалами справи встановлено, що податкова вимога №1 на суму 48653,08грн. сформована податковим органом 03.07.2003 року, згідно відміток на неї направлена відповідачу-1 поштою 01.08.2003р.

Отже, станом на 01.07.2003 року відповідач-1 належним чином про наявність податкового боргу та виникнення права податкової застави на його активи податковим органом повідомлений не був.

Відповідачем-1 не заперечується той факт, що він не звертався до органів державної податкової служби, і ці органи згоди на продаж зазначеного в спірному  договорі майна не надавали.

Однак, вимоги позивача про визнання недійсним договору у звязку з недотриманням відповідачами порядку відчуження активів, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Санкції за порушення порядку використання активів, які перебувають у податковій заставі, передбачені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»..

Так, відповідно до пп. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 цього Закону у разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за звичайними цінами.

Таким чином, законодавством передбачено сплату штрафу за відчуження лише тих активів, які перебувають у податковій заставі.

Як було зазначено раніше, відповідно до пп..8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачалось, що право податкової застави поширювалось на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу.

Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005р. у справі № 1-9/2005 за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 1.17 статті 1, статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(справа про податкову заставу) підпункт 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

В мотивувальній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України (п. 4.3) зазначається, що розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов'язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу. У своєму Рішенні Конституційний Суд України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Забезпечення надходження до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів має здійснюватися шляхом запровадження податкової застави на активи платника податків у такому розмірі, який би забезпечував гарантоване відшкодування державі несплачених податків у повному обсязі. Поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків, яка перевищує суму податкового зобов'язання чи податкового боргу, може призвести до позбавлення такого платника не тільки прибутків, а й інших активів, ставлячи під загрозу його подальшу підприємницьку діяльність аж до її припинення.

З огляду на викладене, як стверджується у Рішенні Конституційного Суду України від 24.03.2005р. у справі № 1-9/2005, положення підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яке передбачає можливість поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків незалежно від суми податкового боргу, порушує справедливе вирішення питань застосування права податкової застави (статті 8, 42 Конституції України), тобто є неконституційним.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, податкова застава розповсюджується лише на активи платника податків в межах податкового боргу.

Висновки акту перевірки від 07.03.2006р. та доводи відповідача про те, що податкова застава розповсюджується на все майно відповідача-1 не відповідають чинному на момент проведення перевірки законодавству.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. у справі №11/568-А позовні вимоги КП «Електропівдемонтаж»до ДПІ у Деснянському районі м.Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 17.03.2006р. №/0 задоволені, спірне податкове повідомлення-рішення визнано недійсним. При цьому  вказаним судовим рішенням встановлено, що ДПІ у Деснянському районі м.Києва не визнавав та не повідомляв КП «Електропівденмонтаж»безпосередньо на яке саме майно розповсюджується податкова застава, тому останній мав право самостійно визначати майно, що перебуває в заставі та вільно відчужувати будь-яке інше майно, з врахуванням, що вартість заставленого майна повинна бути в двічі більше від суми податкового боргу, відповідно до положень пп.8.9.1 та пп.8.9.2 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Також при розгляді справи №11/568-А судом встановлено, що станом на 01.07.2003 року КП «Електропівденмонтаж»крім цілісного майнового комплексу за адресою м. Київ, вул. Пухівська.1-а на балансі підприємства, після передачі майна за договором від 01.07.2003р. знаходилось активів на суму 1743000грн.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарської справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до акту перевірки від 07.03.2006р. №1085/24-4-19246755  податковий борг Відповідача 1 станом на 01.07.2003р. складав 48653,08 грн. Загальна  вартість майна за спірним договором  купівлі-продажу складала 2390000,00 грн., тобто більш ніж у 40 разів перевищувала суму боргу. Крім того,  як зазначено у цьому акті, податковий борг станом на 01.07.2003р. у розмірі 48653,08грн. виник на підставі повідомлень-рішень №/0, №/0, №/0, №/0, №/0 від 17.06.2003 року, далі по тексту акта зазначається, що вже станом на 10.12.2003 року податковий борг підприємства становить 14073,31 грн. та виник у зв'язку з несплатою самостійно визначеної у податковій декларації суми податкових зобов'язань.

Тобто з акту перевірки від 07.03.2006р. №1085/24-4-19246755  вбачається, що податковий борг Відповідача 1, який існував станом на день укладення спірного договору був погашений ним ще до кінця 2003 року.

За таких обставин, доказів  перебування активів  в податковій заставі на момент укладення спірного договору, а також на день розгляду справи судом у відповідача-1,  суду не надано, а отже  відсутні докази суперечності спірного договору та спірної додаткової угоди вимогам закону, а саме ст.8 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів на підтвердження обґрунтованості свої вимог позивач суду не довів.

Зазначені вище обставини в сукупності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись  ст. ст. 71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя
І.В.Усатенко

Дата  підписання постанови:           05.2007