ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.03.07                                                                                       Справа №20/287/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:          Слятіна Д.О., довіреність від 01.07.2006р.;

позивача:          Козарь М.В., довіреність від 01.07.2006р.;

відповідача:      Турчинський М.І., довіреність № 22/2 від 09.01.2007р.;

відповідача:      Мітенко І.В., довіреність № 22/3 від 09.01.2007р.;

3-ої особи:        не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Д.К. інвестментс»,

м. Київ

на рішення                   господарського суду Запорізької області від 13.12.2006 року

у справі                         № 20/287/06

за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Д.К. інвестментс»,

м. Київ

до відповідача             Регіонального відділення Фонду державного майна України по

Запорізькій області, м. Запоріжжя

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –

Товариство з обмеженою відповідальністю СТК «Атлант»,

м. Запоріжжя

про                                 стягнення суми 5.460.820,47 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Д.К. інвестментс», м. Київ було подано позов до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, м. Запоріжжя про стягнення суми 5.460.820,47 грн. неодержаних доходів в якості відшкодування збитків, завданих перешкодою в користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 13.12.2006р. у справі № 20/287/06 (суддя Гандюкова Л.П.) в позові відмовив. Рішення суду мотивоване недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ТОВ «Т.Д.К. інвестментс», позивач у справі, вказує на те, що судом невірно застосовані і порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає зокрема, що з 25.12.2003р. по сьогоднішній день власником будівлі, що є предметом договору оренди № 813, виступає позивач. Отже, суд дійшов до невірного висновку, що відповідач має право здавати таке майно в оренду та отримувати доходи з цього приміщення. Судом зроблений невірний висновок, що дії відповідача не є протиправними, оскільки передача в оренду чужого майна та отримання з нього доходів є прямим доказом протиправності поведінки відповідача і підставою для стягнення збитків.

Просить рішення господарського суду Запорізької області від 13.12.2006р. у справі № 20/287/06 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Регіональне відділення ФДМУ по Запорізькій області, відповідач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем в позовній заяві не було зазначено, яке саме зобов’язання повинен був виконати (чи утриматися від виконання) відповідач на користь позивача, не визначено підставу такого зобов’язання. Позивачем не було доведено суті та розміру заподіяних збитків. Позивачем не було зазначено та підтверджено належними доказами причинний зв'язок між наявною неправомірною поведінкою відповідача та спричиненням такою поведінкою збитків позивачеві. Позивачем також не зазначено, які саме перешкоди існують щодо здійснення права власності в частині розпорядження спірним майном. Просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача і відповідача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Від ТОВ СТК «Атлант» відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило. Третя особа законним правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористалась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів на підставі ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами, у відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Розпорядженням заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 680 від 05.03.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Коробки Н.Д., Мойсеєнко Т.В.

В судовому засіданні 06.03.2007р. за згодою присутніх представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 06.03.2007р. від представника позивача надійшла заява про залучення до справи додаткових доказів, а саме: копії договору оренди № 1279/813 від 25.11.2004р., укладеного між Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області і ТОВ СТК «Атлант»; копії акту прийому-передачі від 25.11.2004р. (додаток № 2 до договору оренди № 1279/813); копії розрахунку розміру плати за оренду нерухомого майна (додаток № 1 до договору оренди № 1279/813). Вказане клопотання колегією суддів задоволено і додаткові докази залучені до матеріалів справи.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 23.11.2001р. між Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області (орендодавець) і ТОВ СТК «Атлант» (орендар) був укладений договір № 813 оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ВАТ «Укрграфіт», згідно з п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлове приміщення (культурно-діловий та торговий центр «Елегія»), вбудоване в перший, другий поверхи та підвал житлового будинку, загальною площею 2196,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 159, яке знаходиться на балансі ВАТ «Укрграфіт» та не ввійшло до його статутного фонду, а саме:

- приміщення на першому поверсі внутрішньою площею – 1013,2 кв.м, літера А-5, Б-2, В-2, Б1 приміщення № ХV (номера частин прим. з 15 по 81 включно, та сходові клітини ХІІІ, ХІV);

- приміщення на другому поверсі внутрішньою площею – 955,2 кв.м, літера А-5, Б-2, В-2, Б1 приміщення № ХV (номера частин прим. з 82 по 116 включно, та сходові клітини VІІ, VІІІ);

- приміщення підвалу внутрішньою площею – 228,1 кв.м, літера А-5;

відповідно до викопіровки та експлікації з плану будівлі (додаток № 3 до договору).

В п.10.1 договору зазначено, що договір укладений з 01.12.2001р. по 01.12.2004р. строком на три роки.

За актом прийому передачі (додаток № 2 до договору № 813) Регіональне відділення ФДМУ по Запорізькій області передало ТОВ СТК «Атлант» в оренду обумовлено названим договором нерухоме майно.

25.12.2003р. між ВАТ «Український графіт» (продавець) і ТОВ «Т.Д.К. інвестментс» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з п.1 якого продавець продав, а покупець купив належне продавцеві на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: інв. № 1911117а, що розташований (будинок) за № 159 на пр. Леніна в м. Запоріжжі, до складу якого входить літ. Б-2 приміщення 65 підвалу, літ. А-5; літ. Б-2; Б’; В-2 приміщення 64 підвалу, І, ІІ поверху. Загальна площа відчужуваного нерухомого майна становить 2196,7 кв.м.

25.12.2003р. договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 2776.

На підставі договору купівлі-продажу, ОП «Запорізьке МБТІ» здійснена реєстрація права власності ТОВ «Т.Д.К. інвестментс» на об’єкт нерухомості, про що зроблено запис в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 1369 в книзі 8 від 21.01.2004р. та надано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2618120.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що укладені відповідачем договори оренди нерухомого майна (приміщення за інв. № 1911117а), а саме - договір оренди № 813, є недійсними відповідно до ст.215 ЦК України, оскільки єдиним власником зазначеного орендованого майна на момент укладення договорів був позивач. Як вказує позивач, він позбавлений права на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатися належною йому власністю, оскільки на теперішній час вказане приміщення незаконно займають та користуються орендарі, з якими відповідач уклав договори оренди, та які добровільно звільнити приміщення відмовляються. На думку позивача, він був позбавлений можливості отримувати доходи від нерухомого майна, наприклад, доходи від передачі майна в оренду. В позові ставиться вимога про стягнення з відповідача суми 5.460.820,47 грн. неодержаних доходів - збитків, завданих перешкодою в користуванні та розпорядженні нерухомим майном. Розрахунок суми неотриманих доходів позивачем зроблений з урахуванням середньої вартості оренди одного кв.м нерухомого майна, розташованого на пр. Леніна в м. Запоріжжі (під торгівельні  приміщення) та середнього офіційного курсу долара США за період з 2004р. по 2006р. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 15, 16, 22, 67, 215, 316-321, 386, 390, 761 ЦК України, ст.50 Закону України «Про власність».

Слід зазначити, що відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності зі ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведених вище норм, слід зазначити, що притягнення до відповідальності можливо лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад правопорушення, який є підставою для правової відповідальності. Склад правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб’єкт, об’єкт, об’єктивна сторона та суб’єктивна сторона. Суб’єктом є боржник; об’єктом – правовідношення по зобов’язаннях; об’єктивною стороною – наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов’язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб’єктивною стороною є вина.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, є підставою для звільнення боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов’язань, оскільки в такому випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

При цьому, на кредитора покладений обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання, прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання і завданими збитками та їх розмір, а на боржника – відсутність вини.

Фактичні обставини справи свідчать про відсутність між сторонами будь-яких зобов’язань один перед іншим в межах спірних правовідносин, у т.ч. договірних.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Позивачем не доведено наявності у відповідача зобов’язання по відношенню до позивача щодо нерухомого майна, яке придбано останнім за договором купівлі-продажу від 25.12.2003р., та у зв’язку з цим, не доведено, які саме зобов’язання порушив відповідач. Не доведено позивачем і недодержання відповідачем будь-яких правил здійснення господарської діяльності, внаслідок чого першому було завдано збитків.

Як вказує позивач, він не одержав доходи, які міг би одержати у випадку передачі належного йому на праві власності майна, наприклад, в оренду, оскільки відповідач порушив права позивача, уклавши з третьою особою договір оренди спірного майна.

Розмір неодержаного доходу в сумі 5.460.820,47 грн. позивачем визначений за період з 01.01.2004р. по 30.06.2006р., виходячи з середньої вартості оренди 1 кв.м нерухомого майна, розташованого на пр. Леніна в м. Запоріжжі (під торгові приміщення) та середнього офіційного курсу долара США за період з 2004р. по 2006р.

Разом з тим, такий розрахунок позивача не ґрунтується на точних та реальних відомостях щодо можливості отримання позивачем доходу від передачі майна в зазначений період саме в такому розмірі.

Відповідно до ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Отже, розмір орендної плати, як одна з істотних умов господарського договору, встановлюється за домовленістю сторін. Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнятий до уваги як неналежний доказ по справі наданий позивачем у підтвердження розрахунку витяг з мережі «Інтернет» щодо вартості оренди нерухомості за станом 07.09.2004р., оскільки відповідний розрахунок збитків позивача ґрунтується на припущеннях, а не на точних даних, якими б підтверджувалось реальна можливість отримання такого ж прибутку в зазначений позивачем період.

Не надано позивачем жодних доказів щодо вжиття ним заходів, здійснених для одержання доходу в заявленому до стягнення розміру. Зокрема, до суду не надано доказів, які б свідчили про дійсний намір позивача здати нерухоме майно в оренду іншим особам, доказів здійснення у встановленому законом порядку пропозицій третім особам щодо укладення договору оренди нерухомого майна, як і не надано самих договорів оренди, укладені позивачем з третіми особами щодо вказаного майна, в яких, серед іншого був би визначений розмір орендної плати, період оренди та інші необхідні умови.

Не доведено позивачем і наявності причинного зв’язку між діями відповідача і заявленим до стягнення розміром збитків, оскільки не доведено, що сума 5.460.820,47 грн. неодержаних доходів є безпосереднім наслідком дій відповідача.

Так, договір № 813 від 23.11.2001р. між Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області і ТОВ СТК «Атлант» був укладений ще до придбання позивачем нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 25.12.2003р. Право власності за позивачем на нерухоме майно (приміщення за інв. № 191117а по пр. Леніна, 159 в м. Запоріжжі) було зареєстровано лише в січні 2004р. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вищевказаний договір № 813 від 23.11.2001р. не визнаний у встановленому законом порядку судом недійсним. Недійсність вказаного договору також прямо не встановлена законом.

Надана представником позивача в судовому засіданні копія договору оренди № 1279/813 від 25.11.2004р., укладеного між Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області і ТОВ СТК «Атлант», з додатками до нього, колегією суддів до уваги не приймається внаслідок наступного.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вказав представник позивача, про договір оренди № 1279/813 від 25.11.2004р. позивачу стало відомо після прийняття оскаржуваного рішення у справі № 20/287/06.

Проте, вказані доводи позивача не підтверджені відповідними належними доказами, а тому, судом апеляційної інстанції не приймається (як належний і допустимий  доказ у справі) копія договору оренди № 1279/813 від 25.11.2004р., укладеного між Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області і ТОВ СТК «Атлант» (разом з додатками до нього). Слід також зазначити, що договір оренди № 1279/813 від 25.11.2004р. не впливає на обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення, внаслідок викладених вище обставин справи. До того ж, вказаним договором був переукладений та викладений в новій редакції договір оренди № 813 від 23.11.2001р., укладений між Регіональним відділенням ФДМУ по Запорізькій області і ТОВ СТК «Атлант», який, як вказувалось вище, не визнаний судом недійсним і недійсність вказаного договору не встановлена законом.

Таким чином, позивачем, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, не було доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Не доведено позивачем протиправної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, наявності причинного зв’язку між діями відповідача і збитками позивача, розмір таких збитків. В той же час, відповідачем доведена відсутність його вини у спричиненні позивачу збитків.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Д.К. інвестментс», м. Київ, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 13.12.2006р. у справі № 20/287/06 – без змін.