ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 14/62-ПД-07

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянув касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат”, м. Херсон (далі –ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат”)

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 02.02.2007 та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 25.04.2007

зі справи № 14/62-ПД-07

за позовом  Фонду державного майна України, м. Київ (далі - Фонд)

до ВАТ "Херсонський бавовняний комбінат",

закритого акціонерного товариства “Волинський шовковий комбінат”, м. Луцьк  Волинської області, (далі –ЗАТ “Волинський шовковий комбінат”) та

приватного підприємства “Хімтехстандарт”, м. Луцьк Волинської області (далі –ПП “Хімтехстандарт”)

про визнання недійсними доповнення до мирової угоди та договорів купівлі-продажу.

Судове засідання проведено за участю представників:

Фонду –Шрамка А.В.,

ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат”  –Петрової Ю.М.,

ЗАТ “Волинський шовковий комбініт” –Трофимчука А.М.,

ПП “Хімтехстандарт” –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Фонд звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом про:

- визнання недійсним доповнення №1 до мирової угоди від 25.01.2006 між ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” та ЗАТ “Волинський шовковий комбінат”;

- визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та майна, укладених між ЗАТ “Волинський шовковий комбінат” та ПП ”Хімтехстандарт”.

У позовній заяві Фонд також звернувся до господарського суду Херсонської області з клопотанням про вжиття заходів до забезпечення позову і просив з метою недопущення здійснення аналогічних дій ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” у майбутньому на час розгляду справи заборонити ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” здійснювати відчуження майна товариства, крім того, "яке не суперечить вимогам пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки".

Ухвалою названого господарського суду від 02.02.2007 (суддя                  Гридасов Ю.В.), залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.04.2007 (колегія суддів у складі: суддя                 Мойсеєнко Т.В. - головуючий, судді Радченко О.П., Шевченко Т.М.) клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. З метою забезпечення позову ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” заборонено здійснювати відчуження майна товариства, крім того, "яке не суперечить вимогам пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки".

Ухвалу в цій частині мотивовано тим, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення в частині наслідків визнання недійсними доповнення до мирової угоди та договорів купівлі-продажу.

ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та доповненнями до неї, в яких просить зазначену ухвалу місцевого господарського суду скасувати в частині заходів до забезпечення позову з урахуванням того, що невжиття цих заходів ніяким чином не впливає на можливість виконання рішення суду. Зокрема, заборона відчуження спірного майна, накладена в межах позову, не може бути виконана, оскільки таке майно вже відчужене ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат. Крім того, майно, відчуження якого заборонено, не індивідуалізовано. Разом з тим у доповненнях до касаційної скарги відповідач зазначає про те, у зв’язку зі змінами, що сталися у законодавстві, план реструктуризації ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” не потребує його затвердження Фондом, а тому положення пункту 140 Державної програми приватизації не поширюється на скаржника.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасники судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування ухвали господарського суду першої інстанції в частині задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням такого.

Процесуальні підстави для застосування заходів до забезпечення позову визначає стаття 66 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може унеможливити або утруднити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно з статтею 67 ГПК України позов зокрема забезпечується накладанням арешту на майно, що належить відповідачеві, та/або забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарським судам у застосуванні заходів до забезпечення позову також необхідно враховувати викладене у роз’ясненні Вищого арбітражного суду України від 23.08.1994 № 02-5/611 “Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову”, в якому зокрема зазначено, що приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення   позову   господарський  суд  може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо (пункт 8).

У цьому ж роз’ясненні викладено правову позицію, відповідно до якої за позовами, що стосуються певного майна, арешт може бути накладений лише на індивідуально визначене майно (пункти 6, 7).

З огляду на викладене в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.12.2006 № 01-8/2776 "Про деякі питання практики забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони здійснювати відчуження майна товариства, крім того, "яке не суперечить вимогам пункту 140 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки", господарський суд порушив зазначені приписи ГПК України, оскільки на момент здійснення такої заборони майно вже було відчужене ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” на користь третіх осіб. Крім того, судом не було індивідуалізовано майно, відчуження якого підлягало забороні, та, крім того, таке забезпечення виходить за межі позовних вимог (визнання недійсним доповнення №1 до мирової угоди від 25.01.2006 між ВАТ “Херсонський бавовняний комбінат” та ЗАТ “Волинський шовковий комбінат” та відчуження майна на підставі цієї угоди третім особам).

Водночас жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених позивачем заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду не наведено ні в заяві Фонду, ані в ухвалі місцевого господарського суду.

Отже, господарським судом у винесенні ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову неправильно застосовано приписи статті 66 ГПК України, а постановою апеляційного господарського суду зазначену помилку виправлено не було, тому зазначені ухвала та постанова підлягають скасуванню відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України внаслідок порушення норм процесуального права, яке призвело до прийняття неправильного рішення.

Керуючись статтями 1117, 1119 – 11111, 11113  ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат” –задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Херсонської області від 02.02.2007 зі справи № 14/62-пд-07 у частині задоволення клопотання Фонду державного майна України про вжиття заходів до забезпечення позову та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 25.04.2007 у цій справі скасувати.

3. Фонду державного майна України у задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

4. Справу передати на розгляд господарського суду Херсонської області.

Суддя                                                                                                  В. Селіваненко

Суддя                І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                  Б. Львов