СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

19 червня 2007 року

Справа № 2-24/17934-2006А

місто
Севастополь

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Градової О.Г.,

суддів
Голика В.С.,

Дугаренко О.В.,

при секретарях судового
засідання:            Алєєвої
А.М., Василевської С.В.,

без участі представників сторін,

розглянувши апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Чорноморському районі Автономної Республіки Крим на
постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.)
від 19 лютого 2007 року  у справі №
2-24/17934-2006А

за позовом фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції в
Чорноморському районі Автономної Республіки Крим
(вул. Щорса, 4, Чорноморське, 96400)

про визнання не чинними рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом (а.с. 23-27) з урахуванням уточнень (а.с.
76-77) про визнання недійсним акту перевірки та скасування рішень про
застосування штрафних санкцій у сумах 20.418, 85грн. і 1.700грн.

Позов обґрунтований тим, що перевірка була здійснена без передбачених
законом підстав та з порушенням законодавства. При перевірці не було засвідчено
фактів порушень з боку позивача законодавства у сфері розрахункових операцій.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем
проведена перевірка об'єкту позивача. При перевірці були встановлені порушення,
однак позивач не здійснював цих порушень, також постановою про адміністративне
правопорушення встановлена відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.
Відповідачем прийняті рішення про застосування до позивача штрафних санкцій.

Постановою господарського суду позов задоволено частково. Скасовано
рішення відповідача про застосування штрафних санкцій. У частині визнання акту
перевірки не чинним провадження у справі закрите.

Постанова мотивована тим, що відповідачем не доведено наявності порушень
позивачем вимог закону. Щодо вимог про визнання не чинним акту перевірки, він
не є актом ненормативного характеру, а тому не може бути предметом спору.

Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову
скасувати, як прийняту в порушення норм матеріального права.

З заперечень на апеляційну скаргу вбачається, що позивач не згоден з
доводами відповідача. В обґрунтування
цього, позивач вказує, що перевірка проведена з порушенням, що
встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а
тому  не можна на підставі незаконної
перевірки  застосовувати штрафи.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник
відповідача підтримав доводи заперечення.

У судовому засіданні  з 12  до 19 червня 2007 року оголошувалася перерва,
після перерви сторони в судове засідання не з'вились.

На підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційний господарський суд витребував додаткові докази
(а.с. 153-154), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

5 вересня 2006 року  керівником Державної податкової інспекції в
Чорноморському районі  в Автономної Республіки
Крим  Рижевим Є.Н. на підставі акту
НОМЕР_1 від 25 серпня 2006 року стосовно позивача прийняті рішення :

1) НОМЕР_2 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірах 115,50грн., 340грн., 19.793,35грн., 170грн.,
усього 20.418,85грн. (а.с. 16, 34);

2) НОМЕР_3 про застосування фінансових санкцій у розмірі 1.700 грн.
(а.с.17, 33, 53); які отримані позивачем 13 вересня 2006 року (а.с. 52, 53).

З вказаного акту перевірки вбачається, що
співробітниками Державної податкової адміністрації в Автономної Республіці Крим
Мотич О.П. і ОСОБА_1 25 серпня 2006 року з 13:33 до 14:55 годин  здійснена перевірка магазину, що належить
позивачу. Перевірка здійснена у присутності позивача, яка відмовилася від
підписання акту, так як з актом була не згодна (а.с. 12-15, 31-32, 56-57,
59-60).

Акт перевірки складений на бланку НОМЕР_1 у
двох примірниках, перший екземпляр залишений податковому органу та
зареєстрований у відповідача за НОМЕР_4 (а.с. 59-61), другий -залишений
позивачу (а.с. 12-14, 31-32). Обидва екземпляра автентичні.

Дослідивши докази, апеляційний господарський
суд стосовно встановлених перевіркою порушень з боку позивача, встановив
наступне.

По штрафних
санкціях у сумі 115,50 грн.

При перевірці засвідчений факт продажу 1 пачки
сигарет "Винстон" -2,80 грн., 1 пляшки "Хортиця" -12,30
грн., 1л соку -5,90 грн., пакету - 0,10 грн., 50 грам горілки
"Хортиця" -2 грн., усього на 23,10 грн. без проведення цієї операції
через реєстратор розрахункових операцій та видачі розрахункового документу
(а.с. 12-15, 31-32, 59-60).

З пояснень представника позивача у судовому
засіданні  слідує, що позивач не оскаржує
факту продажу вказаного товару, але вважає, що перевірка була здійснена з
порушенням закону, що є підставою для прийняття висновків акту до уваги при вирішенні
питання про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України
N1776-III суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій при продажу товарів у сфері торгівлі зобов'язані
проводити розрахункові операції на повну суму покупки через реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій.

За порушення цих обов'язків пунктом 1 статті
17 вказаного Закону встановлена відповідальність у виді фінансових санкцій у
п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів.

Таким чином, відповідачем надані доказі здійснення позивачем порушення,
позивачем ніяких доказів та заперечень проти чого не надано, а тому
відповідачем правомірно застосовані до позивача за здійснене порушення
фінансові санкції у встановленому законом розмірі (продаж на 23,10грн. х 5 =
115,10грн.).

А тому не має підстав для визнання недійсним рішення відповідача НОМЕР_2
на суму фінансових санкцій 115,50 грн. Судове рішення у цієї частині прийнято
при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав встановленими.

По штрафних
санкціях у сумі 19.793,35 грн.

З акту перевірки та опису готівки
слідує, що на місці  проведення
розрахунків знаходилась суму у розмірі 4.018 грн. (з урахуванням покупки), а у
денному звіти реєстратора розрахункових операцій вказана сума 36,23 грн.
Невідповідність готівки сумі коштів, вказаної у денному звіті, склала
3.958,67грн. (4.018 -23,10 (вартість купленого товару) -36,23) (а.с. 59-60,
55). 58).

Звіт по реєстратору розрахункових
операцій (денний звіт) підтверджує ту обставину, що на початок проведення
перевірки через реєстратор розрахункових операцій було проведено одна
розрахункова операція на 14 грн. і здійснено службове внесення на 22,23грн.,
усього 36,23грн. (а.с. 58).

Представник позивача не заперечував
проти знаходження на місті проведення розрахункових операцій готівки у сумі
4.018 грн., доказів протилежного позивач суду не надав.

Пунктом 13 статті 3 Закону України
N1776-III встановлено, що суб'єкт
підприємницької діяльності зобов'язаний забезпечувати відповідність
готівкових грошових коштів  на місці розрахунку
сумі коштів, відображених у денному звіті РРО. Згідно статті 22 цього Закону за
невиконання цього обов'язку встановлена відповідальність - фінансова санкція у
5-тикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

А тому відповідачем правомірно застосовані до позивача за здійснене порушення
фінансові санкції у встановленому законом розмірі (невідповідальність коштів на
3.958,67грн. х 5 = 19.793,35грн.).

А тому не має підстав для визнання недійсним
рішення відповідача НОМЕР_2 на суму фінансових санкцій 19.793,35 грн. Судове
рішення у цієї частині прийнято при недоведеності обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

По штрафних
санкціях у сумі 340 грн.

Відповідно до пунктів 2, 5 і 6
статті 3  вказаного Закону (за порушення
яких позивач залучений до відповідальності) суб'єкти підприємницької діяльності
зобов'язані :

пункт 2 - видавати особі, яка
отримує товар розрахунковий документ встановленої форми на повну суму
проведеної операції;

пункт 5 - у разі незастосування
реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом,
проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та
розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення,

пункт 6 - забезпечувати зберігання
використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок
протягом трьох років після їх закінчення; видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

При перевірці було встановлено, що
у магазині було постачання електроенергії,
реєстратор розрахункових операцій був у робочому стані, але позивач не
видав розрахунковий документ суму проведеної операції -продажу товару на
23,10грн. (а.с. 59-60).

Відповідачем позивач залучений до відповідальності за пунктом 3 статті
17 Закону України. Ця норма закону встановлює відповідальність за  невикористання розрахункової книжки чи книги
обліку розрахункових операцій у випадках, коли таке використовування встановлено
цим Законом.

Статтею 5 Закону України N1776-III встановлені
випадки коли  використовуються
розрахункової книжки та книги обліку розрахункових операцій (на період виходу з
ладу реєстратора та здійснення його ремонту, відключення електроенергії), але таких
обставин перевіркою не встановлено, а тому позивач не мав права і не був
зобов'язаний використовувати розрахункову книжку та книгу обліку розрахункових
операцій.

У зв'язку з чим, податковий орган не мав права
застосовувати до позивача  відповідальність
за порушення якого він не здійснював. Рішення НОМЕР_2 у частині застосування
фінансових санкцій у сумі 340 грн. правильно визнані судом недійсним.

По штрафних
санкціях у сумі 170 грн.

З акту перевірки слідує, що позивач не зберіг контрольні стрічки за
період з 1 квітня до 24 серпня 2006 року (а.с. 59-60).

Позивач не надав суду контрольної стрічки за вказаний період, що
свідчить про те, що воно не збережена, тобто позивач здійснив вказані у акті
перевірці дії.

Відповідно до пункту 10 статті 3 Закону
України N1776-III суб'єкті підприємницької діяльності зобов'язані друкувати на
реєстраторах розрахункових операцій контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання протягом трьох років.

Пункт 5 частині 1 статті 17 того ж Закону встановлює відповідальність за
незберігання протягом встановленого терміну контрольної стрічки
-фінансові санкції у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

А тому податковим органом правомірно
застосовані до позивача фінансові санкції у сумі 170грн. за не незберігання
протягом трьох років контрольної стрічки за за період з 1 квітня до 24 серпня
2006 року.

На підставі вказаного, стосовно рішення
відповідача НОМЕР_2 апеляційний господарський суд вважає, що фінансові санкції
у сумах 115,50 грн., 19.793,35 грн. і 170 грн. застосовані правомірно, підстав
для визнання цього рішення у цей частині не має, апеляційна скарга у цієї
частині обґрунтована і підлягає задоволенню, судове рішення -скасуванню, як
прийняте при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав встановленими. У частині вказаного рішення відповідача
про застосування фінансової санкції у сумі 340 грн. апеляційний господарський
суд вважає, що підстав для скасування судового
рішення не має.

По штрафних
санкціях у сумі 1.700 грн.

З акту перевірки слідує, що у
магазині позивача здійснена продаж на розлив
для споживання на місці 50 грам горілки "Хортиця" (а.с.
59-60).

Надана 30 березня 2006 року
ліцензія підтверджує право позивача здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними
напоями (а.с. 48).

Як слідує з пояснень представника
позивача, він не оспорював факту продажу на розлив алкогольного напою, доказів
протилежного не надав. Разом з тим, податковий орган надав доказ здійснення
позивачем вказаного порушення -це акт перевірки.

Відповідно до частині 1 і статті
15-3 Закону України " Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" N481/95-ВР від 19 грудня 1995 року (з змінами на час проведення
перевірки) забороняється продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів у не
визначених для цього місцях торгівлі, продаж алкогольних напоїв на розлив для
споживання на місці дозволяється тільки підприємствам громадського харчування та
спеціалізованим відділам, що мають статус підприємств громадського харчування,
підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Частина 2 статті 17 вказаного Закону встановлює за порушення вимог
статті 15-3 того ж Закону для суб'єктів підприємницької діяльності  відповідальність -фінансову санкцію у вигляді
штрафу у сумі 1.700грн.

Рішення про стягнення такого штрафу приймаються органом, який видав
ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами
України, що передбачено частиною 4 статті 17 Закону України.

Стосовно
порушень порядку проведення перевірки

Перевірка була плановою, що
підтверджує план перевірок на серпень 2006 року, затверджений керівником
Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим (а.с. 43-45),
на перевірку надані направлення (а.с. 11, 30).

Відповідно до статей 15 і 16  Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" (в редакції закону України
N1776-III від 1 червня 2000 року, з змінами, далі Закон України
N1776-III) контроль за додержанням вимог цього Закону здійснюють органи
державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством України; планова перевірка здійснюється не
частіше одного разу за наслідками звітного календарного року, позапланова
перевірка може здійснюватися виключно на підставі постанови слідчого, органу
дізнання або відповідно до рішення суду.

Також стаття 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні" (в редакції Закону України №3813-XII від 24 грудня 1993 року з
змінами) регулює питання проведення податковими органами перевірок різних
видів.

У залежності від мети перевірки та її планування ця стаття передбачає
документальні перевірки (стосовно правильності сплати податків, але позивач не
перевірявся на предмет сплати податків) та перевірки  в межах повноважень податкових органів,
визначених Законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Вимоги до податкового органу проводити планову перевірку за письмовим
рішенням керівника, надіслання письмового повідомлення платнику податків про
проведення перевірки, яки встановлені частинами 2 і 4 статті 11-1 вказаного
Закону стосуються документальних перевірок.

Така документальна перевірка позивача податковим органом не проводилися,
а тому доводи позивача та висновки суду першої інстанції про порушення порядку
проведення перевірки не відповідають обставинам справи.

Також є порушенням норми процесуального права прийняття місцевим
господарським судом висновків місцевого суду загальної юрисдикції про порушення
порядку проведення податковим органом перевірки, яки викладені у постанові про
адміністративне правопорушення.

Згідно до частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства
України постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали
законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про
правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалений постанова суду, лише в
питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як слідує з постанови Чорноморського районного суду від 25 жовтня 2006
року у справі №2-23902006 року вона була розглянута стосовно здійснення
ОСОБА_1 правопорушення за частиною 1 статті 155-1 Кодексу про адміністративні
правопорушення України (порушення встановленого законом порядку проведення
розрахунків у сфері торгівлі).  Ця
постанова набрала чинності. (а.с. 78, 153-154).

Постанова обов'язкова лише  в
питаннях, чи мало місце діяння (здійснення розрахункової операції без
застосування реєстратора розрахункових операцій, не забезпечення
невідповідальності готівки суми коштів, вказаної у денному звіті, не зберігання
контрольної стрічки) та чи вчинене воно ОСОБА_1

Але таких обставин при розгляду вказаної справі суд загальної юрисдикції
не встановлював.

Висновки, викладені у цієї постанови, стосовно порушення податковим
органом порядку проведення перевірки та про відсутність у діях ОСОБА_1 складу
правопорушення, також ні є обов'язковими для місцевого суду тому, що
обов'язковими є встановлені  судовим
рішенням обставини, а не висновки суду.

Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не
перевірялося відповідність дій ОСОБА_1 стосовно продажу на розлив алкогольних
напоїв. А судом першої інстанції це рішення відповідача також скасовано.

Стосовно неналежного складення направлення на перевірку (а.с. 11), у
якому не вказано адреса суб'єкта чи
об'єкт, що підлягав перевірці, апеляційний господарський суд вважає, що
такі недоліки не спростовують здійсненні позивачем порушення, а тому такі
обставини не можуть бути підставою для визнання рішення про фінансові санкції
недійсними.

У зв'язку з наведеним, апеляційний господарський суд вважає, що
відповідач (орган виконавчої влади) у межах своєї компетенції правомірно
прийняв рішення про застосування до позивача за здійснене порушення штрафу у
встановленому законом розмірі, підстав для визнання такого рішення недійсним не
має, апеляційна скарга у цієї частині обґрунтована і підлягає задоволенню,
судове рішення -скасуванню, як прийняте при недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

На підставі викладеного, апеляційний господарський
суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове
рішення -скасуванню, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Чорноморському районі
Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 лютого
2007 року  у справі № 2-24/17934-2006А
скасувати.

Позов задовольнити частково.

Рішення Державної податкової інспекції в Чорноморському районі  в Автономної Республіки Крим НОМЕР_2 від 5
вересня 2006 року  про застосування до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
20.418,85 грн. визнати недійсним у частині застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 340 грн.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законну силу з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного
суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                              підпис

Судді
підпис

підпис