ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  47/272-9/211

12.09.07

За позовом           Міського комунального підприємства «Луганськ –Сервіс –Плюс»

До          Дочірнього підприємства «Колві –Сервіс»

про          стягнення 7848,56 грн.

Суддя Жирнов С.М.

Представники:

Від позивача:      Бугайов Ю.В. –довіреність № 01001 від 13.06.07 р.

Від відповідача:  Насвіщук Л.А. –довіреність № б/н від 06.04.07 р.

Обставини справи:

Міське комунальне підприємство «Луганськ –Сервіс –Плюс»звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Колві –Сервіс» про стягнення 7848,56 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2006 р. по справі № 47/272 позов задоволений повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача суму неповернутої передоплати в розмірі 7848,56 грн., 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2007 р. по справі № 47/272 рішення місцевого суду залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача –без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2007 р. по справі № 47/272 касаційну скаргу відповідача задоволено частково, Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2006 р. та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2007 р. у справі № 47/272 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2007 р. справі № 47/272 присвоєно № 47/272-9/211 та призначено її розгляд на  12.09.2007 р.

10.09.2007 р. відповідачем подані до суду Пояснення № б/н від 10.09.2007 р. щодо питань, зазначених для з»ясування у Постанові Вищого господарського суду України від 20.06.2007 р.

Позивач в судовому засіданні 12.09.2007 р. подав суду Пояснення № б/н від 19.06.2007 р. щодо питань, зазначених для з»ясування у Постанові Вищого господарського суду України від 20.06.2007 р., відповідно до яких позов підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні підтримав викладене ним у Поясненнях № б/н від 10.09.2007 р. та проти позову заперечував повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,  -

ВСТАНОВИВ:

19.03.2003 р. між Міським комунальним підприємством «Луганськ   Сервіс –Плюс»(позивач), визначеним як Замовник, та Дочірнім підприємством «Колві –Сервіс»(відповідач), визначеним як Постачальник, був укладений Договір № 1903 (надалі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого відповідач зобов»ячався поставити модульні котельні загальною потужністю 3,2 МВт згідно додатку № 1, а позивач зобов»язався провести оплату вартості обладнання по етапам згідно додатку № 2.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що вартість обладнання цього Договору складає  1196000,00 грн.

Згідно з ч. 1 п. 3.1 Договору, платежі повинні здійснюватися по етапах згідно додатку № 2, що є невід»ємною частиною Договору. Крім цього, в частині 3 п. 3.1 Договору встановлено, що оплата по договору повинна бути проведена на протязі 3 – х днів з моменту підписання Договору.

На твердження позивача, ним була здійснена передоплата за спірне обладнання шляхом перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 80000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 14.08.2003 р. (копія останнього знаходиться в матеріалах справи). З огляду на зазначене, відповідачем було здійснено поставку позивачу пальника Spark GAS 30 P в комплекті з газ автоматикою в кількості - 4 одиниці та загальною вартістю 68698,40 грн. відповідно до накладної № 226 від 24.11.2003 р., а також засувки типу 620 В – ДУ 100 в кількості – 1 одиниці та засувки типу  623 В –ДУ 125 в кількості –8 одиниць та загальною вартістю 3453,04 грн. відповідно до накладної № 260 від 26.12.2003 р. (копії накладних № 226 і № 260 знаходяться в матеріалах справи). Отже, за період з 24.11.2003 р. по 26.12.2003 р. згідно вищезазначених накладних позивач отримав від відповідача обладнання на загальну суму 72151,44 грн.

Позивач вважає, що виконав умови договору у повному обсязі, здійснив передоплату у розмірі 80000,00 грн., в той час як відповідачем обладнання поставлено лише частково та на суму 72151,44 грн., у зв»язку з чим останній повинен здійснити повернення позивачу частини передоплати у розмірі 7848,56 грн. ( 80000,00 грн. - 72151,44 грн. = 72151,44 грн.).

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Між сторонами по справі укладений договір поставки, а, тому саме він та відповідні положення статей параграфа 3 глави 54 ЦК України визначають права та обов»язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки та її оплати.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов»язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов»язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України, договір є підставою для виникнення зобов’язання, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк, відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов  не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З огляду на п. 2.1 Договору вартість обладнання цього Договору визначена у сумі  1196000,00 грн. Відповідно до ч. 3 п. 3.1 Договору оплата по ньому повинна бути проведена на протязі 3 –х днів з моменту підписання Договору.

Судом встановлено, що фактично оплата спірного обладнання була здійснена позивачем платіжним дорученням № 22 тільки 14.08.2003 р. та лише на суму 80000,00 грн., що свідчить про порушення останнім щодо  ч. 3 п. 3.1 Договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов»язання є його невиконання чи виконання в порушення умов, визначених змістом зобов»язання.

Вищевстановлене свідчить, що позивач, всупереч вимог ст. 610 ЦК України, перерахував відповідачу лише 80000,00 грн. та з порушенням встановленого ч. 3 п. 3.1 строку щодо здійснення оплати, тому такі дії з боку позивача є винними і визнаються судом як порушення останнім зобов»язання –Договору і конкретно визначених в ньому обопільно узгоджених сторонами  умов.

Статтею 611 ЦК України визначається обов»язковість настання правових наслідків у разі порушення зобов»язань, які встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Приписами ст. 651 ЦК України закріплені підстави зміни або розірвання договору, а саме визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651) Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 651).

Позивачем не вказані та до справи не залучені докази, які б підтверджували факт звернення останнього до відповідача з вимогою про розірвання Договору.

Фактично Договір № 1903 від 19.03.2003 р. не змінено та не розірвано у встановленому законом порядку, т.т. останній є чинним, права та обов»язки сторін за Договором продовжують існувати, а тому суд прийшов до висновку, що у позивача не виникло право на стягнення коштів на підставі діючого Договору.

Крім цього, по матеріалам справи встановлено, що позивач не звертався з вимогою до відповідача про виконання обов»язку поставки обладнання, а останній не відмовлявся від виконання поставки за Договором.

Відповідно до роз»яснень Вищого господарського суду України, викладених у п. 11 Інформаційного листа № 01-8/344 від 11.04.2005 року, надіслання сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів є виконанням позивачем, прокурором чи його заступником процесуального обов»язку, покладеного на них ст. 56 ГПК України, а не пред»явленням вимоги боржникові.

Згідно із ч. 3 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Враховуючи наведені приписи ст. 538 ЦК України та з огляду на вищевстановлений судом факт щодо невиконання позивачем його обов»язку по здійсненню оплати спірного обладнання належним чином, суд також прийшов до висновку, що відповідач мав право зупинити виконання зобов»язання у зв»язку з тим, що Договором не було передбачено поставку обладнання, вартість якого у своїй сукупності або окремо за одиницю продукції становила 7848, 56 грн., т.т. сума, яка оплачена позивачем та на яку не поставлено обладнання. Отже, з боку відповідача його зобов»язвння за договором жодним чином не були порушені.

Наведене свідчить, що позивач не довів суду підставність своїх вимог, а тому у задоволенні позову з визначеним позивачем предметом та підставами належить відмовити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 525, 526, 530, 538, 610, 611, 629, 837, 838 ЦК України,

ст. 193 ГК України,

ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          У позові відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя
С.М. Жирнов

Дата підписання 14.09.2007 р.