ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.03.07                                                                                       Справа №21/87-22/199/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Соколова А.А.

за участю представників:

позивача – Піх А.Б., довіреність № 260 від 13.11.2006р. начальник юридичного відділу;

відповідача-1 – Сердюк О.М., довіреність № 188 від 25.12.2006р. юрисконсульт 1 категорії;

відповідача-2 – Коломоєць В.М., довіреність № 1 від 29.01.2007р. начальник юридичного відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №21/87-22/199/06 та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м.Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2006р. у справі № 21/87-22/199/06

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м.Запоріжжя

до відповідача-1 Відкритого акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М. Кузьміна, м.Запоріжжя

до відповідача-2 Дочірнього підприємства «Виробничо-збутове підприємство «Нафтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

про стягнення суми

Встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.11.2006р. у справі                   № 21/87-22/199/06 (суддя Скиданова Ю.О.) у задоволені позовних вимог до відповідачів відмовлено.

Рішення суду прийнято з посиланням на ст. 469 Цивільного кодексу УРСР п.2 ст.14, п.5 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та мотивовано тим, що оскільки протоколи – погоджень № 4600 та              № 4605 від 08.02.01р. визнані у судовому порядку недійсними то ДП «ВЗП «Нафтогаз» безпідставно отримало від позивача суму 8120151грн.84коп. та зобов’язано було повернути позивачу безпідставно отримані кошти. Однак у зв’язку з тим, що ухвалою господарського суду м.Києва від 21.08.03р. порушено справу № 23/553 про банкрутство ДП «ВЗП «Нафтогаз» і позивачем своєчасно у визначений п.2 ст.14 Закону України«Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» термін не були заявлені до відповідача-2 то останні вважаються погашеними і задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ВАТ “Запоріжжяобленерго”, просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2006р. по справі №21/87-22/199/06 у зв’язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та неповним з’ясуванням обставин справи і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити та покласти судові витрати на відповідача-2. Свої доводи позивач обґрунтовує тим, що п.4 інформаційного листа від19.03.2002р. № 01-8/307 «Про деякі питання, пов’язані з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що вимоги кредиторів, які не задоволені в межах провадження у справі про банкрутство на підставі ст.14 цього закону, можуть бути предметом позову. Тому позивач вважає, що  заборгованість може бути стягнута з боржника, відносно якого порушено справу про банкрутство, в рамках позовного провадження до моменту виключення цього боржника з Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій. В даному випадку лише буде зупинено виконання наказу суду на період дії мораторію у справі про банкрутство.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга позивача необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідач-2 вказує на те, що посилання позивача на п.4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 19.03.2002р. за № 01-8/307 є безпідставними, оскільки, згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Крім того, відповідач вказує на той факт, що 25.12.2003р. ухвалою попереднього засідання господарського суду м.Києва у справі № 23/553 про банкрутство ДП ВЗП «Нафтогаз» НАК «Нафтогаз України» було затверджено реєстр вимог кредиторів та визначено, що вимоги конкурсних кредиторів заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, тобто вимоги позивача до відповідача-2, які не були заявлені, з цього моменту вважаються погашеними. У зв’язку з чим, відповідач вважає, що, на момент залучення Дочірнього підприємства «Виробничо-збутове підприємство «Нафтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у якості відповідача між останнім та позивачем був відсутній предмет спору, що є підставою для припинення провадження у справі згідно п.1-1 ст.80 ГПК України. Враховуючи викладене, відповідач-2 просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач-1 суду апеляційної інстанції не надав у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 22 січня 2007р. у справі № 21/87-22/199/06 апеляційна скарга позивача прийнята та призначена до розгляду на 21.03.2007р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 851 від 20.03.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – головуючого судді             Мойсеєнко Т.В. (доповідач), суддів Мірошниченко М.В., Яценко О.М., якою і прийнято постанову.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.06.1998р. між Державною акціонерною енергопостачальною організацією «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких центральних електричних мереж, правонаступником якої є позивач та Відкритим акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» імені А.М. Кузьміна було укладено договір № 2/857Д(98) на користування електричною енергією, відповідно до умов зазначеного договору позивач зобов’язався відпускати електричну енергію, а відповідач -2 в свою чергу, зобов’язався здійснювати оплату спожитої електричної енергії та виконувати інші умови, визначені цим Договором (п.1 в редакції додаткової угоди до договору від 01.12.1998р.).

Відповідно до п. 4.4 договору, відповідач зобов'язався здійснювати оплату спожитої електроенергії протягом 5 днів з дати вказаної в платіжному документі. На підставі наданого рапорту відповідача суд встановив, що у грудні 2000 року відповідачем було спожито 54570913 кВт год електроенергії на суму 8120151,84 грн.

ВАТ "Запоріжжяобленерго" на адресу ВАТ "Дніпроспецсталь" направлено платіжну вимогу-доручення № 2427 від 09.01.2001р. на перерахування суми у розмірі 8120151,84 грн.

17.01.2001р. між відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" (кредитором), дочірнім підприємством "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз України" (поручитель) та відкритим акціонерним товариством "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім.А.М. Кузьміна (боржник), було укладено договір поруки №282/01, за умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором (позивачем) відповідати за погашення заборгованості, яка виникла за договором № 2/857Д(98) від 01.06.98р., укладеним між ВАТ "Запоріжжяобленерго" та боржником - ВАТ "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна на суму 8120151,84 грн.

29.01.2001р. між Енергогенеруючою компанією ВАТ "Донбасенерго", ДП "Енергоринок", Енергопостачальною компанією ВАТ «Запоріжжяобленерго» ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України, НАК «Нафтогаз України», Дочірнім підприємством "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз України" та державним Ощадбанком України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.00 №325р та Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики укладено протоколи-погодження №№4474, 4476, відповідно до яких ДП "ВДЗП "Нафтогаз" (Споживач) повинно сплатити ВАТ "Запоріжжяобленерго" суму 8120151,84 грн. за електроенергію, а ВАТ "Запоріжжяобеленерго" повинно було розрахуватись із ДП "Енергоринок", а останнє в свою чергу, із НАК "Нафтогаз". За кінцевим розрахунком НАК "Нафтогаз" перераховує отримані від ДК "Торговий будинок "Газ України" кошти в розмірі 8120151,84 грн. на рахунок ДП "ВЗП "Нафтогаз" (Споживача) за поставлений газ.

Згідно протоколів-погоджень №4474 та №4476 ДП "ВЗП "Нафтогаз" платіжними дорученням №2237531 та №2228531 від 01.02.01р. перераховано ВАТ "Запоріжжяобленерго" 4220151,84 грн. та 3900000,00 грн., що в сумі співпадає із сумою заборгованості ВАТ "Дніпроспецсталь" перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за грудень 2000р. - 8120151,84 грн. При цьому, в зазначених платіжних дорученням в графі "призначення платежу" є посилання як на договір поруки так і на протоколи-погодження №№4474, 4476.

01.02.2001 р. згідно з договором поруки Поручитель платіжними дорученнями №2228531 та №2237531 перерахував Кредитору 8120151,84грн. заборгованості за спожиту електроенергію.

08.02.2001р. між Енергогенеруючою компанією ВАТ "Донбасенерго", ДП "Енергоринок", Енергопостачальною компанією ВАТ "Запоріжжяобленерго", Дочірньою компанією "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України", НАК "Нафтогаз України", ДП "ВЗП "Нафтогаз" та Державним Ощадбанком України укладено протоколи -погодження № 4605, № 4600, відповідно до яких ДП "ВЗП "Нафтогаз" повинно було повернути НАК "Нафтогаз України" суму 8120151,84 грн., а те, в свою чергу, повертає отримані гроші ДК "Торговий дім "Газ України", яка, в свою чергу - ЕК "Донбасобленерго", останнє ж перераховує гроші ДП "Енергоринок", ДП "Енергоринок" повертає гроші ВАТ "Запоріжжяобленерго", а ВАТ "Запоріжжяобленерго" повертає отримані гроші ДП "ВЗП "Нафтогаз". Тобто, протоколами-погодженнями №4605 та №4600 скасовано взаємозалік, який встановлено протоколами - погодженнями №4474 та №4476.

На виконання протоколів - погоджень № 4605 та №4600 ВАТ "Запоріжжяобленерго" платіжними дорученнями №884 та №883 від 08.05.01 повернуло ДП "ВЗП "Нафтогаз" отримані від ДП "Енергоринок" 8120151,84грн.

Рішенням арбітражного суду м.Києва від 15.06.2001р. у справі № 2/319 за позовом ВАТ «Запоріжжяобленерго» до ВАТ «Дніпроспецсталь», ДП «Виробничо – збутове підприємство «Нафтогаз» НАК «Нафтогаз України», Державного підприємства "Енергоринок", ВАТ "Донбасенерго", НАК "Нафтогаз України", Дочірньої компанії "Газ України" НАК «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2001 р. і Вищого господарського суду України від 18.02.2002 р., встановлений факт припинення зобов'язання ДП "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз", як поручителя перед позивачем за договором поруки № 282/01 від 17.01.2001р. по оплаті спожитої ВАТ "Дніпроспецсталь" активної електроенергії за договором № 2/857Д(98) від 01.06.1998р. на користування електроенергією, виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦК УРСР виконання солідарного зобов'язання ДП "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз України" перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" звільнило відкрите акціонерне товариство "Електрометалургійний завод "Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна від виконання вищевказаного зобов'язання з оплати електроенергії перед ВАТ "Запоріжжяобленерго".

Вказаним рішенням також встановлено, що на виконання своїх зобов'язань перед ДП "Виробниче-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз України", яке згідно зі ст.193 ЦК України набуло всіх прав кредитора за Договором № 2/857 Д(98) від 01.06.98 на користування електроенергією в розмірі 8120151,84 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 1353358,64 грн., ВАТ електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна передало за актом прийому-передачі векселів від 05.02.2001р. 8 векселів загальною номінальною 8120151,84грн.

Відповідно до ч. З ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні" з моменту передачі вищезгаданих векселів зобов'язання ВАТ "Металургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна з оплати отриманої у грудні 2000р. електроенергії за договором №2/857 Д(98) від 01.06.98 на користування електроенергією припинилося.

Крім того з матеріалів справи2/87-22/199/06, зазначені вище векселі на підставі договорів №К-014/2-0401 від 02.04.01, №К-014/1-0301 від 30.03.01 та актів прийому - передачі від 06.04.01., були повернуті ВАТ "Дніпроспецсталь", за що останнє розрахувалось із векселедержателем платіжними дорученнями №4964 від 03.04.01 та №4816 від 30.03.01 у сумі 8120151 грн. 84 коп.

Таким чином, у рішенні від 15.06.01р. у справі № 2/319 господарським судом м. Києва встановлено факт припиненими зобов’язання відповідачів за договором № 2 від 01.06.98р. та за договором поруки № 282/01 від 17.01.2001р. з оплати електроенергії отриманої у грудні 2000р.

Також вказаним рішенням визнані недійсними протоколи погодження № 4605, № 4600 від 08.02.01р. на підставі ст..48 ЦК УРСР та зазначено, що відповідно до вказаної норми закону кожна із сторін протоколів –погоджень від 08.02.01р. зобов’язана повернути всі отримані по цих угодах грошові кошти стороні, від якої ці кошти надійшли.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що в результаті цих операції відповідач-2 двічі отримав суму 8120151,84 грн. (як від ВАТ "Дніпроспецсталь" за Договором поруки так і від ВАТ "Запоріжжяобленерго" за протоколами- погодженнями № 4605 та №4600). При цьому, від позивача вказана сума отримана була на підставі визнаних незаконними протоколів погоджень від 08.02.01р., тобто без належних правових підстав.

Позивач в уточненнях позовних вимог від 16.08.06р. в обгрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача-2 -8120151,84грн.послався на ст.469 ЦК УРСР.

Статтею 469 ЦК УРСР передбачено, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи, без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов’язана повернути безпідставно придбане майно цієї особи.

Однак на момент пред’явлення позивачем уточнених вимог вказана норма втратила чинність з 01.01.04р., а саме: з моменту набрання чинності Цивільним кодексом України прийнятого 16.01.2003р.

Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин , які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих  прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки відносини сторін щодо повернення 8120151,84 грн.  продовжують існувати, то слід застосовувати норми ЦК України.

Враховуючи вказані обставини, позовні вимоги не можуть бути задоволені на підставі ст.469 ЦК УРСР, яка на момент уточнення позовних вимог та на момент винесення оскаржуваного рішення суду вже не діє.

Колегія судів зауважує, що повернення виконаного за недійсним правочином в даному випадку регулюється ст.1212 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що 21.08.03р. ухвалою господарського суду  м. Києва порушено провадження у справі № 23/553 про банкрутство дочірнього підприємства "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В газеті "Урядовий кур'єр" №183 (2598) від 01.10.03р. було опубліковане оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство дочірнього підприємства "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.12.03 у справі №23/553 затверджений реєстр вимог кредиторів. Зі змісту даного реєстру вбачається, що позивач в список кредиторів не включений, оскільки у встановленому законом порядку, не пред'явив кредиторські вимоги по справі № 23/553 за спірними зобов'язаннями, які виникли до порушення справи про банкрутство дочірнього підприємства "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (після визнання у судовому порядку протоколів - погоджень недійсними, тобто з урахуванням вимог ч.4 ст.85 ГПК України після розгляду цього рішення апеляційною інстанцією 06.11.2001р.).

Згідно з п. 2 ст. 14, п. 5 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не заявлені вимоги, а також вимоги, які заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються та вважаються погашеними.

У зв’язку з викладеним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки останнє відповідає дійсним обставинам справи та чинному законодавству.

Посилання заявника апеляційної скарги спростовується вищенаведеним та наступним.

Позовні вимоги пред’явлені до відповідача-2, який знаходиться в процедурі банкрутства. Захист прав кредиторів боржника, відносно якого порушено справу про банкрутство, здійснюється відповідно до Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який в даному випадку є законодавчим актом, що містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до норм загальних, в тому числі і щодо задоволення вимог кредиторів. Тобто реалізація кредиторами такого боржника свого права відбувається у встановленому вказаним законом порядку.

Відповідно до п. 15 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону.

Як зазначалося вище, 01.10.03р в газеті "Урядовий кур'єр" №183 було опубліковане оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство дочірнього підприємства "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України, тому з цього моменту позивач мав право звернутися з заявою про визнання його грошових вимог, які є предметом позову. Однак не скористався цим правом і не звертався з грошовими вимогами у справу про банкрутство відповідача-2. Заявлена до стягнення заборгованість є конкурсною, оскільки виникла до порушення справи про банкрутство, тому грошові вимоги позивача згідно ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є погашеними.

Погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов'язань, що відбувається внаслідок застосування частини 2 статті 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" слід вважати припиненням цих зобов'язань відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України. Даний висновок суду знаходить своє підтвердження у рекомендаціях президії Вищого господарського суду України 04.06.2004 N 04-5/1193 “Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Не приймаються посилання позивача на п.4 інформаційного листа  від19.03.2002р. № 01-8/307 «Про деякі питання, пов’язані з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як на підставу для задоволення позову, бо цей лист не є нормативним актом В даному листі говориться про те, що вимоги кредиторів, які не задоволені в межах провадження у справі про банкрутство на підставі ст.14 цього закону, можуть бути предметом позову. Однак, у цьому листі не зазначено, що такі вимоги підлягають задоволенню у позовному провадженні. Право звернутися з позовом до господарського суду надано відповідно ст.1 ГПК України особі, яка вважає, що її право або законний інтерес порушено. ГПК України не передбачає відмови у прийнятті позову до розгляду з підстав не виконання Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак задоволення вимог конкурсних кредиторів поза справою про банкрутство законом також не передбачено. В іншому випадку втрачається смисл самого закону, тобто відновлення платоспроможності боржника. Задоволенням вимог кредиторів поза процедурою банкрутства порушуються права інших кредиторів, бо в даному випадку реєстр кредиторів вже є затвердженим.

Встановлення в Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» особливого порядку задоволення майнових вимог кредиторів не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному, окремому від встановленого цим законом порядку.

Суд може у встановленому ГПК України порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Однак, як свідчать матеріали справи, відповідача –2 було залучено участі у справі № 21/87 ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду  від 19.03.04р., тобто вже після публікації про порушення справи про банкрутство. Тому в даному випадку суд має відмовляти у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Запорізької області про відмову у задоволенні позовних вимог. Підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

Постановив:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.11.2006р. у справі                      № 21/87-22/199/06 залишити без змін.