ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.07
Справа №АС2/83-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

головуючого судді:                          Соп'яненко О.Ю.

при секретарі судового засідання:       Маслову В.В.

розглянувши справу

за позовом              Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Айсберг»,

м. Суми

до   відповідачів:    1. Сумської міської ради, м. Суми

2. Сумського обласного відділення Фонду соціального

страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Суми

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Державне підприємство «Центр державного земельного

кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах»

в особі Сумської регіональної філії, м. Суми

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Управління земельних та природних ресурсів Сумської

міської ради, м. Суми

Про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування землею та визнання  нечинним рішення Сумської міської ради

за участю представників сторін:

від позивача:          не з’явився

від відповідачів:    1. Рожаєва А.А., Парфененко М.С.

2. Конєв С.М.

від третьої особи на стороні позивача:       не з’явився

від третьої особи на стороні відповідача:   не з’явився

Суть спору: позивач просив визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № ІІ-СМ 000218, виданий Сумському обласному відділенню фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на підставі рішення Сумської міської ради № 274 від 01.10.2003р., вилучити з незаконного володіння другого відповідача земельну ділянку по вул. Свердлова. 5 в м. Суми.

Перший відповідач подав відзив на позовну заяву № 1111-1/4-4юр від 15.03.2007р., згідно якого вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки при встановленні меж вказаної земельної ділянки Управлінням земельних та природних ресурсів Сумської міської ради було з'ясовано, що земельна ділянка, на якій розміщене нежитлове приміщення, яке належить позивачу на праві власності, була помилково включена до технічної документації спірного Державного акту.

Другий відповідач подав заперечення на позовну заяву № 4ас від 29.03.2007р., в якому зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на неналежному доказі - висновку Управління земельних та природних ресурсів; позов не обгрунтовано по суті заявлених вимог щодо порушень при прийнятті рішення сесії Сумської міськради, при видачі державного акту, при складанні державного акту; позивач не має ні підстав, ні права посилатись на ст. 152, ст. 155 Земельного кодексу України оскільки не є ні користувачем, ні власником земельної ділянки; ст. 120 Земельного Кодексу України не зобов'язує, а лише припускає можливість переходу права власності або користування земельною ділянкою при переході права власності на будинок; ч. 3 ст. 105, ч. 2 ст. 162 КАС України не передбачають визнання недійсним державного акта на землю; ч. 2 ст. 162 та ч. 3 ст. 105 КАС України не передбачають вилучення землі; у відповідності до ч. 1 ст. 257 ЦК України позивачем пропущений строк позовної давності; у відповідності до ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 123, ч. 1 ст. 125. ст. 126 ЗК України земельна ділянка виділена за рішенням Сумської міськради, що засвідчено Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою № П-СМ 000218, належить другому відповідачу, який за законом є належним користувачем.

При поданні позовної заяви позивачем було зазначено третьою особою на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Управління земельних та природних ресурсів Сумської міської ради, але в судове засідання представником Сумської міської ради було надане рішення № 279-МР від 20.12.2006р. «Про Положення про управління земельних ресурсів Сумської міської ради», відповідно до якого управління земельних та природні ресурсів Сумської міської ради є виконавчим органом Сумської міської ради , утворюється міською радою, їй підзвітне та підконтрольне, підпорядковане її виконавчому комітету та міському голові, оперативно підпорядковане першому заступнику голови, а, отже, не є юридичною особою, а тому, відповідно до ст. 17 КАС України не може бути стороною по справі.

Позивач подав заяву від 26.04.2007р. про зміну та доповнення позовної заяви, в якій просить суд визнати нечинним рішення Сумської міської ради № 343-МР від 19.02.2003 року про надання в постійне користування земельну ділянку площею 0,2498 га за адресою м. Суми, площа Свердлова, 5 Сумському відділенню Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, і суд приймає цю заяву до розгляду.

Другий відповідач надав в судове засідання доповнення до заперечень по адміністративній справі, де зазначив, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 19.11.2003р. укладеного між Панченко О.М. та ВАТ «SELMI», покупець купив комплекс нежитлових будівель, в який входить серед іншого виробничий корпус «А-І» заг. площею 415,7 м. кв., який за рішенням Панченко О.М. від 25.03.2004р. внесено в статутний фонд позивача. Таки чином, на думку другого відповідача, позивачем, першим відповідачем та третьою особою суд введено в оману, фальсифіковано письмові докази шляхом викладення неправдивої інформації.

Позивач подав клопотання від 26.04.2007р. про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах» в особі Сумської регіональної філії, м. Суми, в зв'язку з тим, що технічна документація стосовно земельної ділянки за адресою: м. Суми, площа Свердлова, 5 та державний акт на право постійного користування були складені Сумським міським центром державного земельного кадастру, функції якого на даний час виконує Сумська регіональна філія центру державного земельного кадастру при держаному комітеті земельних ресурсів України, і суд, розглянувши клопотання позивача та матеріали справи, залучив в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах» в особі Сумської регіональної філії.

Третя  особа  без  самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Держкомітеті України по земельних ресурсах» в особі Сумської регіональної філії письмових пояснень в обґрунтування своєї позиції по адміністративній справі суду не надавала.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши представників суд встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Група Айсберг», позивач по справі, зазначає, що воно є власником нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: м. Суми, площа Свердлова, 5.

Позивач в обґрунтування свої позовних вимог зазначає, що під час процедури встановлення меж земельної ділянки в м. Суми, площа Свердлова, 5, спеціалістами Управління земельних та природних ресурсів Сумської міської ради, було з’ясовано, що зазначену земельну ділянку помилково було включено в склад технічної документації до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, наданою Сумському обласному відділенню Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Ст.   120  Земельного кодексу України  припускає  (а не  зобов'язує) тільки можливість переходу права власності або користування земельною ділянкою при переході права власності на будинок: ч. 1. „При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування — на підставі договору оренди".

Вказана, як зазначає другий відповідач, стаття не визначає межі земельної ділянки, яка може переходити у власність чи користування при переході права власності на будинок.

Можливість набуття права на землю встановлена ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України: „Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень".

Саме таким чином, як встановлено в судовому засіданні, другий відповідач і набув права на землю, а позивач такого права не має, оскільки за ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Державний акт, як документ, що посвідчує право на землю - за ст. 126 Земельного кодексу України, був виданий другому відповідачеві в 2003 році.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Суд, розглянувши матеріали справи встановив, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 19.11.2003р., укладеного між Панченко О. М. та ВАТ «SELMI», покупець купив комплекс нежитлових будівель, до якого входить виробничий корпус «А-І» загальною площею 415,7 м. кв., і який за рішенням Панченко О. М. від 25.03.2004р. внесено в статутний фонд позивача. Але вказаний виробничий корпус як на час вирішення справи такі і на час укладання договору купівлі-продажу від 19.11.2003р. та прийняття рішення Панченко О.М. від 25.03.2004р. не існував, це підтверджується фотозображеннями місцевості, наданими другим відповідачем у судовому засіданні, де за схемою Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» та Управління земельних та природних ресурсів Сумської міської ради колись стояв цей виробничий корпус «А-І». Вказаний факт також підтверджується тим є схема «опис меж площа 0,3712 га» де відмічено збудовані об'єкти, а виробничого корпусу «А-І» - немає.

Крім того, у відповідності до акту обміру земельної ділянки від 10.04.2007р., копія якого приєднана до матеріалів справи, комісією другого відповідача встановлено, що зважаючи на конструктивні особливості змонтованого забору, за його межами залишилось близько 0,035 га. відведеної за державним актом комунальної землі, на яку претендує позивач, що в межах подвір'я Сумського обласного відділенню Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - близь 0,0075 га.

Згідно ст. 31 Закону України «Про землеустрій» № 858-ІV від 22.05.2003р., зміни до документацій із землеустрою вносяться за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою.

Як встановлено судом, позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки, яка межує із земельною ділянкою, наданою у користування другому відповідачу, а тому в розумінні ст. 125 Земельного кодексу України, його права не порушені.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 123, ч. 1 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України земельна ділянка виділена за рішенням Сумської міськради № 343-МР від 19.02.2003р., що засвідчено Державним актом  на  право   постійного   користування  земельною   ділянкою   № ІІ-СМ  000218, надана в користування другому відповідачу, який за законом є належним користувачем, а законних підстав для вимог визнання нечинним рішення Сумської міської ради № 343-МР від 19.02.2003 року про надання в постійне користування земельну ділянку площею 0,2498 га за адресою м. Суми, площа Свердлова, 5 Сумському відділенню Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивачем не наведено.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Посилання позивача на Земельний кодекс України, зокрема на ст. 155, яка визначає, що „у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним", є безпідставним оскільки вказана позивачем земельна ділянка йому не належить. А ст. 152 Земельного кодексу України захищає права власника або землекористувача, жодним з яких позивач не є.

Приймаючи до уваги вищенаведене суд дійшов висновку, що вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки вони протирічать вимогам чинного законодавства України та матеріалам адміністративної справи, і суд у позові відмовляє.

Керуючись ст. ст. 87, 94, 158-160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В позові відмовити.

2. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

3. Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ                                                                                  О. Ю.  СОП‘ЯНЕНКО