СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
М      У К Р А Ї Н И
Справа № 16/195-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Немченко Л.М. при секретарі Горголь О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Нова Каховка Херсонської області
до Державної  податкової
інспекції  в м. Нова Каховка
про визнання недійсним рішення
участю представників сторін:
відповідача: не прибув
Приватний підприємець
ОСОБА_1(позивач) просить скасувати:
-          рішення ДПІ у м. Нова Каховка НОМЕР_1
про застосування фінансових санкцій у вигляді стягнення штрафу у сумі 1700 грн.
за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії на право
роздрібної торгівлі тютюновими виробами та 1000 грн. за роздрібну торгівлю
тютюновими виробами за цінами вищими від максимальних роздрібних цін,
встановленим виробником;
-           рішення № НОМЕР_2 від 27.04.07 про
накладення штрафу у сумі 1350 грн. відповідно дост.25 ЗУ «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
-          акт державної податкової інспекції у
м. Нова Каховка № НОМЕР_3 від 20.04.07;
-          зобов'язати ДПІ у м. Нова Каховка
зарахувати в рахунок майбутніх податкових платежів суму сплачених штрафних
санкцій у розмірі 1350 грн.
Відповідач позовні вимоги не визнав,
вважаючи, що спірні рішення прийняті у відповідності до вимог чинного
В судовому засіданні оголошена
вступна та резолютивна частини постанови.                    Розглянувши матеріали
справи, заслухавши представників сторін, суд
Позивач  просить визнати нечинним акт перевірки від
24.04.2007 року №НОМЕР_4. Відповідно до Роз'яснень Президії Вищого Арбітражного
Суду України від 26.01.2000 р. N 02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших
органів" (із змінами та доповненнями) зазначено, що з метою однакового і
правильного вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних
чи інших органів, президія Вищого арбітражного суду України вважає за необхідне
дати такі роз'яснення.
Акт державного чи іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який
породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.
Форми, найменування і порядок
прийняття актів державними чи іншими органами (далі -акти) залежать від місця
даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і
регламентуються Конституцією України, відповідними законами                      України та положенням
(статутом) про такий орган.
Відповідно до роз'яснення Вищого
Арбітражного суду України  від 02.О5.95р,
"Про деякі питання практики вирішення спорів за участю органів державної
податкової служби" у разі незгоди з рішенням чи діями податкових органів
суб'єкти господарювання, вправі на власний вибір вирішувати питання про
оскарження цих рішень (дій) в порядку підпорядкованості (тобто до вищестоящого
органу) або про захист своїх майнових інтересів шляхом звернення до суду.
Актом державного органу, який
породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших
суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин - є
рішення про застосування фінансових санкцій. Тому акт перевірки від 20.04.2007
року №НОМЕР_3 не може бути визнаний судом недійсним, так як він лише фіксує
правопорушення, тобто є носієм інформації про правопорушення та не носить
обов'язковий характер індивідуальної чи загальної дії.

Таким чином, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог щодо скасування акта перевірки від 20.04.07.

За результатами перевірки, що
відображені в акті перевірки  № НОМЕР_3
були прийняті рішення від 27.04.2007 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_2 про
застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача за порушення пункту 1
статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»в розмірі 1342,00 гривень, за
порушення пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" в розмірі 8,00 гривень, за порушення статті 15 Закону України «Про
державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»в розмірі 1700,00 гривень,
за порушення статті 6 Декрету КМУ «Про акцизний збір»№ 18-92 та статті 11
Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»в розмірі 1000,00
гривень.

Згідно матеріалів перевірки від
20.04.2007 року було встановлено, що 20 квітня 2007 року о 15 год. 30 хв. у
споживачів було прийнято замовлення на оформлення банкету на загальну суму
268,40 гривень. Розрахункова операція в розмірі 268,40 гривень ПП
ОСОБА_1 через реєстратор розрахункової операції проведено не було. На місці
проведення розрахунків .  було
встановлено невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення
розрахункових операцій сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО у розмірі
1,60 гривень.

Заперечення позивача, та пояснення
адміністратора ОСОБА_2щодо того, що замовлення
було прийнято адміністратором ОСОБА_2, що  працює у ПП “ІНФОРМАЦІЯ_1” суд до уваги не
приймає, оскільки, приймаючи замовлення, адміністратор діяла в інтересах
позивача, що підтверджено договором про співробітництво від 01.07.06,
укладеного між ПП “ІНФОРМАЦІЯ_1” та приватними підприємцями ОСОБА_1, ОСОБА_3
ОСОБА_4

Відповідно до статі 2 Закону
України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг" під розрахунковою операцією
розуміється  приймання від покупця
готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем
реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем
товар (ненадану послугу).

Відповідно до пункту 1 статті 3
Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг»від 01 червня 2000 року №1776-111
(із змінами і доповненнями) встановлено, що суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в
безготівковій формі, при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок.

Пунктом 4.4 Порядку реєстрації,
опломбування та застосуванню реєстраторів розрахункових операцій за товари
(послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від
01.12.2000р. №614 на виконання ст.7 Закону України „Про застосуванні
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі" громадського
харчування та послуг", та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
5- 12.2001р. за № 107/5298, передбачено, що реєстрація продажу товару (надання
послуги) через РРО проводиться одночасно з розрахунковою операцією.
Розрахунковий документ повинен видаватися покупцеві не пізніше завершення,
розрахункової операції, Розрахункова операція вважається проведеною через РРО,
якщо дані про цей обсяг уведені в режимі реєстрації. Таким чином,
реєстрація продажу товару через РРО проводиться одночасно з прийманням від
покупця готівкових коштів.

Відповідно до п. І ст.17 вказаного
Закону, за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за.
рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються
фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих
послуг), на які виявлено невідповідність, за не проведення розрахункових
операцій через реєстратори розрахункових операцій.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на приписи Закону України «Про захист прав споживачів», зазначаючи,
згідно якого невидача чеку (квитанції) не тягне за собою відповідальності
передбаченої статтею 17 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг", оскільки податковим органом до позивача були застосовані штрафні
санкції за не проведення розрахункової
операції через зареєстрований реєстратор розрахункових операцій, а не за
невидачу чеку ( квитанції).

Відповідно до пункту 13 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг" від 01.06.2000 року № 1776-ПІ
(із змінами та доповненнями), суб'єкти підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу
(надання послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг,
зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку
робочого дня.

Статтею 22 Закону України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" № 1776-Ш, у разі невідповідності суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті,
а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів
підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному
розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

До позивача ДПІ ум. Нова Каховка
застосовано фінансову санкцію в розмірі 8,00 гривень (1,60 х 5 = 8,00). за
відповідність сумі готівкових коштів на місці проведення розрахункових операцій
сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО. Але зазначену суму санкцій
позивач в позовній заяві не оспорює.

Таким чином суд дійшов до висновку,
що рішення № НОМЕР_2 від 27.04.07 прийнято у відповідності  до чинного законодавства.

В ході перевірки було зафіксовано
факт реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії на право роздрібної
торгівлі тютюновими виробами, а саме, споживачами було куплено пачку сигарет
«Мальборо»за ціною 6,00 гривень.

Відповідно до статті 15 Закону
України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», роздрібна
торгівля тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами підприємницької
діяльності всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них
ліцензій. Ліцензія видається за заявою суб'єкта підприємницької діяльності, до
якої додається копія свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності, засвідчена нотаріально або органом, який видав оригінал
документа.

За порушення норм цього Закону щодо
реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії до суб'єктів
підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у
розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700
гривень.

Крім того, за результатами
перевірки було зафіксовано факт реалізації тютюнових виробів за ціною вищою від
максимальної роздрібної ціни, яка встановлена виробником або імпортером таких
тютюнових виробів, а саме встановлено факт реалізації сигарет «Мальборо»за
ціною 6,00 гривень (14.03.2007 рік 29В на пачці вказана ціна 4,50 гривень
НОМЕР_5).

Статтею 6 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року №18-92 "Про акцизний збір"
(із змінами і доповненнями) запроваджено з, 1 січня 2004 року максимальні
роздрібні ціни на підакцизні товари, на які встановлено ставки, акцизного збору
у відсотках до обороту з продажу. У суб'єкта підприємницької діяльності, що
здійснює роздрібну торгівлю підакцизними, товарами, на які встановлено ставки
акцизного збору у відсотках до обороту, у місці торгівлі такими товарами на
видному місці повинні бути розміщені засвідчені виробником або імпортером копії
чинних декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари. Дія цієї
норми поширюється на всі місця торгівлі суб'єкта підприємницької діяльності.
Встановлені виробником -   імпортером
максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари можуть наноситись на споживчу
упаковку таких товарів разом з датою їх виробництва.

Відповідно до статті 11-1 Закону
України від І 9 грудня 1995 року
№481/95-81 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (із
змінами та доповненнями) встановлена виробником або Імпортером максимальна
роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну
коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення. Максимальна роздрібна
ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником
способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та
скороченого найменування грошової одиниці України.

Абзацом дванадцятим частини другої
статті 17 вищезазначеного Закону встановлено, що до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі здійснення
роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних
роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких
тютюнових виробів, у розмірі 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта
підприємницької діяльності тютюнових виробів, але не менше 1000 гривень.

На підставі зазначеного порушення
відповідач до ПП ОСОБА_1 застосував фінансову санкцію в розмірі 1000,00 гривень
та 1700грн. за реалізацію тютюнових виробів без ліцензії.

Таким чином, суд дійшов до
висновку, що рішення № НОМЕР_2 прийнято
відповідно до чинного законодавства. Пояснення позивача та
адміністратора  щодо продажу пачки
тютюнових виробів із власних запасів, суд до уваги не приймає, оскільки позивач
включив їх до рахунку на оплату.

Позивач не погодився із  прийнятими рішеннями та звернувся до суду з
позовом про скасування зазначених рішень.

Позивачем вважає, що зазначена
перевірка була проведена в порушення вимог Закону України «Про державну
податкову службу в Україні" № 509-ХІІ, оскільки податковою інспекцією не
було направлено ПП ОСОБА_1 повідомлення про проведення планової перевірки.

Судом встановлено, що згідно статті
11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», плановою
виїзною перевіркою вважається перевірка платника податків щодо
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та
зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи органу державної
податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого платника податків чи
за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така
планова виїзна перевірка. Право на проведення планової виїзної перевірки
платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не пізніше ніж за
десять днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано письмове
повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її проведення.

В свою чергу, позаплановою виїзною
перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу
державної податкової служби. Позаплановими перевірками вважаються також
перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів», а в інших випадках - за рішенням суду.

Суд дійшов до висновку, що перевірки
в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" не стосуються перевірок нарахування та сплати
податків, так як фінансові санкції за порушення вимог Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" та Закону України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" не є податковими платежами. В зв'язку з цим,
перевірка стосовно дотримання вимог Закону України «Про державне регулювання
виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" та Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг" є позаплановою.

Не приймаються судом до уваги
посилання позивача на порушення порядку проведення перевірки з боку
перевіряючих осіб, оскільки спір про правомірність дій службових осіб при проведенні
перевірки непідвідомчий господарському суду, акт перевірки не має обов'язкового
характеру і не вважається актом ненормативного характеру. Якщо позивач вважає
дії податкових інспекторів незаконними, він має право оскаржити їх в суді
загальної юрисдикції.

На підставі викладеного, суд дійшов
до висновку, що факт порушення вимог Порядку заняття торговельної діяльності і
правил торговельного обслуговування населення,
Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами підтверджений.

З урахуванням викладеного, суд
вважає, що рішення прийнято згідно з чинним законодавством і в межах
компетенції на підставі правильно складеного акту перевірки, в якому вказано
зміст порушень, указані конкретні статті та пункти законодавчих актів, які були
порушені платником.

Відповідно не підлягає задоволенні
і позовні вимоги щодо зобов'язання податкового органу вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги викладене, позов
про визнання недійсним рішень ДПІ у м. Нова Каховка  задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94  158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Л.М. Немченко

Повний текс постанови  виготовлено

відповідно до ст.  163 КАС України                                   28
серпня  2007 р.