ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.
№ 9/187

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

суддів
За участю представників сторін :
позивача –
відповідача -
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

юр.Бородіна О.Г. дов. № Н-01/2161 від 03.07.2007
не з'явився

розглянувши  матеріали касаційної скарги
товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська”

у справі
господарського суду Донецької області

на рішення
господарського суду Донецької області від 20.04.2007 року

за позовом
Державного підприємства “Донецька залізниця” в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень

до
товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська”

про
стягнення коштів

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України  від 11.07.2007 № 02-12.2/164 у зв'язку з відпусткою судді Першикова Є.В. змінено склад колегії у справі № 9/187 і утворено колегію суддів в складі : головуючий суддя Ходаківська І.П., судді Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Донецька залізниця" у червні 2006 року звернулось до господарського суду Донецької області з позовом  про стягнення з  відповідача 2761,02 грн. плати за користування вагонами інших держав у січні 2006 року, в тому числі ПДВ, мотивуючи позовні вимоги нормами статті 119 Статуту залізниць України, Правилами користування вагонами та контейнерами, а також умовами  укладеного між сторонами Договору про  організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Позивач заявою від 20.03.2007 року змінив - предмет позову та просив суд відшкодувати плату за користування вагонами інших держав - стягнути з відповідача суму в розмірі 2761грн.02коп., нарахованого залізницею по відомості плати за користування вагонами (контейнерами) від 11.01.2006р. № 010224 за ставками, затвердженими рішенням 27 засідання Ради залізничного транспорту держав –учасниць СНД від 23.10.2000р. та наказом Мінтрансу України від 07.07.2003р. № 465.

Останнім рішенням господарського суду Донецької області від 20.04.2007 року (суддя Бойко І.А.) позовні вимоги державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень до товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" про відшкодування плати за користування вагонами в сумі 2761грн.02коп., у тому числі ПДВ в сумі 460грн. 17коп., задоволені частково в сумі 2300грн.85коп.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Центральна збагачувальна фабрика „Узлівська" на користь державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень суму 2300грн.85коп. у відшкодування плати за користування вагонами, державне мито в сумі 85грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 98грн.33коп.

В частині стягнення ПДВ в розмірі 460грн. 17коп. відмовлено.

У апеляційному порядку справа не переглядалась.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення та неправильне застосування господарським судом Донецької області норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи із наступного.

У відповідності із ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є плата за користування вагонами власності інших держав СНД та Балтії, які прибули з вантажем на адресу відповідача.

Стаття 306 Господарського кодексу встановила, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановила, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пункт 119 Статуту залізниць України встановила, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під’їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами –суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника під’їзної колії, порту, підприємства.

Щодо користування іновагонами пункт 119 Статуту залізниць України встановила, що вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від  залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій в порядку, визначеному "Укрзалізницею" відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені у відповідності із пунктом 5 Статуту залізниць наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстровані в Міністерстві юстиції України, визначають  порядок і умови користування вагонами і контейнерами парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також які належать підприємствам або орендовані ними.

Щодо плати за користування вагонами, які є власністю інших держав, то в пункті 14 Правил також встановлено, що ця плата відшкодовується залізниці вантажовласниками за ставками, затвердженими Радою залізничного транспорту держав –учасниць СНД та іншими міжнародними угодами. Час користування вагонами, за який відшкодовується плата, визначається для кожного вагона за відомостями плати за користування вагонами та актами про затримку вагонів.

23.09.2002 року між державним підприємством "Донецька залізниця" в особі Краснолиманської дирекції залізничних перевезень та ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" був укладений Договір про подачу та забирання вагонів на залізничну під’їздну колію, яка належить залізниці при станції Трудова Донецької залізниці № 1/19, згідно якого позивач зобов'язався здійснювати подачу, розстановку по фронтам навантаження, вивантаження та забирання вагонів з під’їзної колії.

29.11.2005 між сторонами був укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 26005, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов'язання надавати відповідачу послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, а відповідач зобов'язався провадити оплату, у тому числі і за користування  вагонами згідно Правил.

Судом першої інстанції встановлено, що  у січні 2006 року  державним підприємством "Донецька залізниця" на під’їздні колії відповідача при станції Трудова подавалися вагони для вивантаження, однак, у зв'язку із зайнятістю фронтів вивантаження у вантажоодержувача –ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Узлівська" накопичилось 259 вагонів з вантажем. Через неможливість приймання відповідачем 47 вагонів з вантажем позивачем на станції призначення Трудова було видано накази про затримку вагонів та складено акти загальної форми. Позивач час затримки та користування вагонами включив до Відомості плати за користування вагонами № 010224 від 11.01.2006 та нарахував плату в сумі 7655,09 грн.

Відповідач підписав Відомість користування вагонами частково із застереженням: частково визнав 5354,24грн., а стосовно стягнення  суми  за користування іновагонами 2300,85грн. та ПДВ 20%  ,тобто 2761,02 грн. зробив застереження щодо невизнання її на підставі тарифного керівництва.

Плата за користування спірними вагонами, яка внесена до відомості № 010224 від 11.01.2006 року, нарахована залізницею по ставкам плати за користування вагонами належності країн СНД і Балтії згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1312 від 26.10.1996 року, п. 119 Статуту залізниць України, рішення 27 засідання Ради залізничного транспорту держав-учасниць СНД від 23.10.2000 року і наказу Міністерства транспорту від 07.07.2003 року № 465, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 16.07.2003 за № 604/7925.

Пунктами 1.1. та 1.3. Правил комплексних розрахунків між залізничними адміністраціями держав-учасниць СНД, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки, затверджених на 12 засіданні Ради залізничного транспорту держав-учасниць Співдружності 10.12.1994 року, розрахунки із залізничними адміністраціями - власницями вагонів здійснюються комплексно розрахунковими організаціями залізниць, переліченими в Додатку № 2 до цих Правил. З боку Укрзалізниці такі розрахунки здійснює державне підприємство „Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень".

Так, за користування вагонами, які належать Російським залізницям, що були у користуванні українських вантажовласників у січні 2006 року, за зведеною відомістю, складеною державним підприємством „Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень", на Укрзалізницю було нараховано 4774327,91 шв.фр. Відповідно до зведеної відомості нарахованих платежів за користування вагонами інших держав з розподіленням їх по залізницях України за січень 2006р. на Донецьку залізницю віднесена плата у загальному розмірі 862981,18шв.фр.

Судом встановлено, що до цих сум увійшла плата за користування вагонами, зазначеними у спірних відомостях, згідно витягу з розрахункових відомостей за вагони власності держав СНД та Балтії на території Донецької залізниці за січень 2006 року.

У відповідності до п. п. 1.2., 5.4. Порядку розподілу надходжень і платежів між залізницями України та Українським державним центром залізничних рефрижераторних перевезень „Укррефтранс" за користування вантажними вагонами колії 1520мм і  1435мм, яка належить Укрзалізниці, інозалізниць та інших держав, затвердженого наказом Укрзалізниці від 05.07.2002 № 343-Ц.

вказана сума була стягнута державним підприємством „Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень" з Донецької залізниці за авізо № 438 від 13.04.2006 року, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи. Отже, сума 862981,18 шв.фр. складає витрати Донецької залізниці, які підлягають в силу п. 119 Статуту залізниць та п 14 Правил користування вагонами і контейнерами  частковому відшкодуванню за рахунок вантажовласників в межах часу, протягом якого вагони знаходились у користуванні вантажовласника.          |

З   огляду   на   викладене,   суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку,    що вимоги позивача в частині відшкодування плати за користування вагонами власності інших держав, яка становить 2300грн.85коп., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

До того ж судом зроблено правильний висновок щодо необґрунтованості вимог позивача в частині стягнення ПДВ в сумі 460грн. 17коп., оскільки, згідно ч.4 пункту 119 Статуту залізниць України вантажовідправники, вантажоодержувачі та порти відшкодовують українським залізницям плату за користування іноземними вагонами, а не вносять її, як це передбачено стосовно українських вагонів.

Відповідно до „Правил експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав", затверджених на п'ятнадцятому засіданні Ради залізничного транспорту держав - учасниць СНД 24.05.1996 року, зазначені іноземні вагони передаються іноземними залізницями українським залізницям, які є користувачами цих вагонів. За користування ними відповідну плату іноземним залізницям вносять саме українські залізниці. Після чого плата відшкодовується українським залізницям особами, зазначеними у ч.4 п. 119 Статуту залізниць України.

Закон України „Про податок на додану вартість" не передбачає нарахування ПДВ на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв'язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов'язань. Тобто, вартість відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування у розумінні Закону України „Про податок на додану вартість". У зв'язку з чим нарахування ПДВ на ці суми не має під собою правового та доказового підґрунтя.

У відповідності із ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановленого судового рішення з наведених у касаційній скарзі мотивів, а тому керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.04.2007 року залишити без змін.

Головуючий                                                                                    Ходаківська І.П.

Судді                                                                                              Данилова Т.Б.

Савенко Г.В.