ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"31" липня 2007 р.                                                           Справа № 13/299-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Херсон-Авто”,

до Херсонського обласного управління у справах захисту прав споживачів,

за участі представників сторін:

від позивача –Командорського Д.П.,

від відповідача –Максимова Д.С.,

про скасування постанови № 274 від 8 червня 2007 року про накладення стягнень,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на факті необґрунтованості спірної постанови у зв’язку з помилковістю зроблених відповідачем висновків щодо виявлених порушень державних норм і правил щодо якості автомобіля Деу-Ланос, який реалізований споживачеві. Зокрема, позивач вважає, що відповідачем безпідставно зроблені посилання на порушення ДСТУ 2925-94, оскільки в цих стандартах не передбачено конкретних невідповідностей автомобіля. Названими стандартами передбачено лише визначення поняття „дефекту”, а не встановлена конкретна норма щодо дотримання стандарту при виготовленні автомобіля. Крім того, позивач вказує на той факт, що прийнята постанова не відповідає виявленому порушенню, яке зафіксовано в самому акті перевірки, зокрема, в останньому не виявлено порушень, за які позивача притягнуто до відповідальності за оспорюваною постановою.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність прийнятої постанови, оскільки при перевірці відповідачем виявлено реалізацію автомобіля з дефектом.

Згідно до положень статті 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з тим, що за пунктом 1 вказаних Прикінцевих положень КАС України набрав чинності з 1 вересня 2005 року, судове рішення за даною справою винесено з дотриманням вимог КАС України.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 10 квітня 2007 року посадовими особами Херсонського обласного управління у справах захисту прав споживачів проведено перевірку дотримання Відкритим акціонерним товариством „Херсон-Авто” законодавства про захист прав споживачів, з результатами якої складено акт перевірки № 000873 від 10 квітня 2007 року (а.с. 8-11).

За змістом названого акту відповідачем встановлені допущені позивачем порушення положень статей 14 та 15 Закону України „Про захист прав споживачів”, а саме відсутність повної, доступної, достовірної інформації про товар, вказаний в таблиці до акту.

В подальшому 8 червня 2007 року відповідачем з посиланням на зазначений акт перевірки винесено постанову про накладення стягнень (а.с. 7), за якою до позивача застосовано фінансові санкції –штраф в розмірі 28416,5 грн. Безпосередньо з постанови вбачається, що відповідачем вказано про порушення позивачем положень статей 6 та 14 Закону України „Про захист прав споживачів”, котре виявилося в реалізації автомобіля Деу-Ланос, який не відповідає вимогам нормативних документів, а саме ДСТУ 2925-94.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлення прав споживачів, а також визначення механізмів їх захисту та основ реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів в Україні передбачено серед іншого Законом України „Про захист прав споживачів”.

Зокрема, за змістом статті 26 цього Закону спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право, в тому числі, давати суб’єктам господарювання обов’язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів та також перевіряти у суб’єктів господарювання сфери торгівлі і послуг якість продукції, додержання обов’язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг. Порядок проведення таких перевірок визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів.

Таким органом в Україні є Держспоживстандарт України. Так, у відповідності до пункту 1 Положення про Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2003 року № 225/2003 Держспоживстандарт України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів, стандартизації, метрології, підтвердження відповідності.

В свою чергу пунктом 1 наказу Держспоживстандарту України від 28 листопада 2006 року № 332 „Про затвердження Положення про головні управління (управління) у справах захисту прав споживачів АРК, областях, містах Києві та Севастополі” головані управління (управління) у справах захисту прав споживачів підпорядковуються Державному комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики та є його територіальними органами.

Безпосередньо порядок проведення перевірок суб’єктів підприємницької діяльності державними органами у сфері захисту прав споживачів встановлено наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25 жовтня 2006 року № 311 „Про затвердження Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов’язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг”.

Приписами пункту 3 Порядку встановлено порядок оформлення матеріалів перевірки. Так, згідно до пункту 3.1. за результатами проведеної перевірки складається акт за формою, затвердженою наказом Держстандарту України від 27.11.2000 N 679 „Про затвердження форм актів перевірок дотримання законодавства про захист прав споживачів, про рекламу, відповідної постанови та рішень”. За пунктом 3.2. при описі виявлених порушень вимог законодавства повинні бути зазначені нормативно-правові акти чи нормативні документи, вимоги яких порушені, їх повне найменування та реєстраційний номер. Зміст порушення має бути конкретизований та викладений відповідно до норм законодавства. Довільне викладення або трактування вимог нормативно-правових актів та документів не допускаються. Опис порушень закінчується аргументованими висновками з посиланням на відповідні законодавчі, нормативно-правові акти та нормативні документи.

Положеннями пункту 4 названого Порядку передбачено, що  за результатами перевірки відповідно до виявлених порушень приймаються рішення серед іншого про накладення на винних осіб адміністративних стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1177 затверджено Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів. Так, за його пунктом 4 встановлено, рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб’єкта господарської діяльності та інших матеріалів, пов’язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Положення, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Держстандартом.

Поряд з цим, пунктом 2 статті 23 названого Закону встановлено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб’єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, несуть відповідальність за виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативних документів –у розмірі п’ятдесяти відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб’єкт господарської діяльності не веде обов’язковий облік доходів і витрат, – у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Поряд з цим, пунктом 7 цієї ж статті передбачено, що за відсутності необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію до суб’єктів застосовуються штрафні санкції у розмірі вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п’яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб’єкт господарської діяльності не веде обов’язковий облік доходів і витрат, –у розмірі п’яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За цією ж статтею встановлено, що порядок стягнення вказаних штрафів визначається Кабінетом Міністрів України.

З викладених правових позицій слідує висновок про те, що прийняття рішення про накладення штрафу повинно узгоджуватись з виявленим порушенням діючого законодавства, яке в свою чергу, безумовно повинно бути зафіксованим в акті перевірки.

В даному випадку відповідачем оспорювану постанову прийнято з посиланням на акт перевірки № 000873 від 10 квітня 2007 року, проте в ньому такого порушення, яке відображене в постанові, а саме положень статей 6 та 14 Закону України „Про захист прав споживачів”, котре виявилося в реалізації автомобіля Деу-Ланос, який не відповідає вимогам нормативних документів –ДСТУ 2925-94, не зазначено.

Отже, відповідачем застосовано штрафні санкції до позивача за порушення, яке не виявлено при перевірці.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин відповідач неправомірно, виніс спірну постанову, а тому вона не відповідає діючому законодавству, оскільки прийнята з його порушеннями.

Поряд з цим судом констатується той факт, що відповідач у спірній постанові помилково послався на ДСТУ 2925-94 при визначенні допущеного позивачем порушення. Так, Державні стандарти та технічні умови (ДСТУ) 2925-94 мають назву: „Якість продукції. Оцінювання якості.” За пунктом 1.1. цих стандартів ними встановлені терміни і визначення основних понять у галузі якості продукції, видів дефектів, видів показників якості продукції та методів оцінювання якості продукції. Зокрема, за пунктом 3.1.2 стандарту дефектом є невиконання заданої або очікуваної вимоги, яка стосується продукції (послуги), включно з вимогою безпеки.

З викладеного слідує, що названими стандартами дається лише визначення дефекту, а не встановлюються нормативно-технічні вимоги (умови) до тієї чи іншої продукції (в даному випадку автомобіля) при її виготовленні, а тому висновок відповідача, що позивачем здійснена реалізація автомобіля Деу-Ланос, який не відповідає вимогам нормативних документів –ДСТУ 2925-94 не є обґрунтованим.

За результатами аналізу вказаних вище обставин та правових норм судом зазначається про помилковість тверджень відповідача про винесення постанови про накладення штрафу не тільки за актом перевірки, але й за іншими матеріалами. Такий висновок слідує з того, що виявлені порушення повинні бути зафіксовані в акті та підтверджені іншими матеріалами (документами). Напроти, при відсутності відображення порушення в самому акті –відсутня правова можливість притягнення до відповідальності за порушення, яке не відображене в ньому.

За таких обставин спірна постанова не відповідає діючому законодавству, оскільки прийнята без врахування вказаних вище норм, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пункту 1 частини 2 статті 162 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним такого рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3,40 грн підлягає  компенсації з державного бюджету.

Поряд з цим підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані судом ухвалою від 15 червня 2007 року.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

постановив:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Скасувати постанову Херсонського обласного управління у справах захисту прав споживачів № 274 від 8 червня 2007 року про застосування до Відкритого акціонерного товариства „Херсон-Авто” штрафу в розмірі 28416,50 грн.

3.Стягнути з Державного бюджету України (уповноважений територіальний орган –Головне управління Державного казначейства у Херсонській області, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул.. Комсомольська, буд.. 21, ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Херсон-Авто” (розташованого за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км; код 013112900, розрахунковий рахунок 260065667 в ХОД АППБ „Аваль” м. Херсон, МФО 352093) – компенсації по сплаті судового збору в розмірі 3 грн 40 коп.

4.Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані судом ухвалою від 15 червня 2007 року, щодо зупинення дії постанови № 274 від 8 червня 2007 року.

5.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –3 серпня 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін