ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007 р.
№ 2-29/18217-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Муравйова О.В. –головуючого
Полянського А.Г.
Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача:
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

відповідача:
Брязгін А.А. –дов. від 08.06.2007 року

прокуратури:
Савицька О.В. –посвідчення №231

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Заступника прокурора Автономної Республіки Крим

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 року

у справі
№ 2-29/18217-2006 господарського суду  Автономної Республіки Крим

за позовом
Заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Алуштинської міської ради

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Кронос”

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року Заступник прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Алуштинської міської ради звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Кронос” про визнання незаконним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 25.03.2006 року Алуштинською міською радою з Товариством з обмеженою відповідальністю “Кронос” за реєстром № 1-337, визнання незаконними Державних актів на право власності на земельну ділянку серії КМ №124744 від 10.05.06 року, КМ № 124745 від 10.05.2006 року, КМ № 124746 від 10.05.2006 року, ЯБ № 533465 від 10.05.2006 року та зобов’язання відповідача повернути земельні ділянки загальною площею 2, 4339 га розташовані у м. Алушта до держави в особі Алуштинської міської ради.

Позовні   вимоги   обґрунтовані   тим, що спірний договір укладено всупереч положенням Земельного кодексу України та Указу Президента України “Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення”. Крім того, позивач зазначає, що з метою визнання нечинним рішення сесії Алуштинської міської ради № 26/187 від 22.02.2006 року, на підставі якого було укладено спірний договір, прокуратурою Автономної Республіки Крим було пред’явлено позов в порядку адміністративного судочинства в інтересах держави в особі: Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим, відповідач: Алуштинська міська рада, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кронос".

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.01.2007 року (суддя Башилашвілі О.І.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 року (судді: Антонова І.В. –головуючий, Лисенко В.А., Заплава Л.М.) у справі № 2-29/18217-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи судові рішення господарські суди з посиланням на статті 19, 20, 60, 83, 127, 128 Земельного кодексу України зазначають про те, що спірна земельна ділянка не відноситься до категорії земель, з приводу яких законодавством встановлені будь-які обмеження щодо їх продажу. Крім того, суди зазначають, що оскільки спірний договір є правомірним, то оскаржувані державні акти про право власності на земельну ділянку не можуть бути визнані незаконними.

Не погоджуючиcь з постановою, Заступник прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Алуштинської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 року у справі № 2-29/18217-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим, в якій просить рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.01.2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 року у справі № 2-29/18217-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, Земельного кодексу України, Закону України “Про землеустрій”, статей 4, 43 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що недотримання та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права призвело до прийняття незаконних рішень, якими суттєво зачіпаються інтереси держави у сфері земельних відносин.

Позивач та відповідач відзиви на касаційне подання не надали.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника відповідача та прокуратури, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності, юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 22.02.2006 року Алуштинською міською радою на 26 сесії 4 скликання прийнято рішення № 26/187 "Про продаж земельної ділянки Товариству з обмежено відповідальністю "Кронос", відповідно до якого земельна ділянка загальною площею 2,4339 га по вул. Леніна 2 у м. Алушта підлягала продажу Товариству з обмеженою відповідальністю "Кронос" шляхом викупу для розміщення та обслуговування цілісного майнового комплексу Товариства з обмежено відповідальністю "Кронос". При цьому, земельну ділянку віднесено до категорії земель оздоровчого призначення. Ціна продажу була затверджена у розмірі 3086185,00 грн. На Товариство з обмеженою відповідальністю "Кронос" покладався обов'язок протягом шести місяців укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки.

На виконання вказаного рішення, 25.03.2006 року між виконавчим комітетом Алуштинської міської ради (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кронос" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Алуштинської державної нотаріальної контори Михалінчуком А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-337.

Відповідно до пункту 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.  Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому судами встановлено, що продавець - виконавчий комітет Алуштинської міської ради в особі секретаря Алуштинської міської ради Красненкова М.О. діяв на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та на виконання рішення 26 сесії 4 скликання Алуштинської міської Ради АР Крим від 22.02.2006 року № 26/187 та покупець - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кронос" в особі директора Щербак В.В., діяв на підставі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос" та протоколу № 6 адміністративної ради товариства від 08.12.2005 року, тобто спірний договір підписаний повноважними представниками.

В статті 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відтак, спірний договір був посвідчений державним нотаріусом Алуштинської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим Михалінчуком А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-337.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанції зазначено, що порядок продажу земельних ділянок комунальної власності юридичним особам визначається статтями 127-128 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 127 Земельного кодексу України продаж  земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок.

Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам визначено у статті 128 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради, або державного органу приватизації. У заяві зазначаються бажане місце розташування земельної ділянки, цільове призначення та її розмір. До заяви додається: державний акт на право постійного користування землею або договір оренди землі; план земельної ділянки та документ про її надання у разі відсутності державного акта; свідоцтво про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності.

На підставі вищевказаних документів сільська, селищна, міська рада у місячний термін розглядає заяву і приймає рішення про продаж земельної ділянки або про відмову в продажу із зазначенням причин відмови, які встановлені частиною 5 статті 128 Земельного кодексу України.

Судом також зазначено, що порядок продажу земельних ділянок, визначений Указом Президента України "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" від 19.01.1999 року № 32/99, розроблявся відповідно до Земельного кодексу 1990 року і є таким, що суперечить нормам чинного Земельного кодексу України, зокрема, в частині необхідності для подальшого продажу земельної ділянки включення її до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про безпідставність твердження прокурора про невідповідність укладеного договору пункту 7 Указу Президента України "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення" від 19.01.1999 року № 32/99.

Обґрунтованим є також висновок попередніх судових інстанцій стосовно того, що саме рішенням Алуштинської міської ради від 22.02.2006 року № 26/187 "Про продаж земельної ділянки Товариству з обмежено відповідальністю "Кронос" цільове призначення земельної ділянки змінено та віднесено її до категорії земель оздоровчого призначення, що у повній мірі узгоджується зі статтею 20 Земельного кодексу України, відповідно до якої віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Судами також зазначено, що постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.01.2007 року у справі № 2-20/440-2007, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 року, у позові заступника прокурора Автономної Республіки Крим в інтересах держави в особі Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель Автономної Республіки Крим до Алуштинської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кронос" про визнання нечинним рішення Алуштинської міської ради від 22.02.2006 року № 26/187 "Про продаж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Кронос", відмовлено.

У відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 83 Земельного кодексу Україну передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, попередніми судовими інстанціями, було встановлено, що земельна ділянка площею 2,4339 га за адресою м. Алушта, вул. Леніна, 2 віднесена до земель оздоровчого призначення, докази віднесення її до земель, що мають особливу цінність відсутні, відтак, підстав для заборони її продажу не вбачається.

Також судами правомірно зазначено, що оскільки державні акти на право власності на земельну ділянку породжують тільки права і обов'язки у того суб’єкта, якому вони адресовані (носять індивідуальний характер), позовні вимоги щодо визнання незаконними даних державних актів задоволенню також не підлягають.

Крім того, частиною 3 статті 60 Земельного кодексу України визначено, що розмір  та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Як встановлено судами, в матеріалах справи відсутня містобудівна документація, яка б встановлювала прибережну захисну смугу річки Улу-Узень, відтак, з листа Комітету водогосподарського будівництва та зрошувального землеробства Ради міністрів Автономної Республіки Крим № 9/101 від 20.10.2006 вбачається лише те, що  готельний комплекс "Кримська Рив'єра" Товариства з обмеженою відповідальністю "Кронос" розташований частково в прибережній захисній смузі річки Улу-Узень, частина земельної ділянки, площею 0,0665 га знаходиться над руслом річки Улу-Узень.

Крім того, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

З огляду на викладене, касаційна інстанція вважає, що рішення та постанова у справі прийняті у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання  Заступника прокурора Автономної Республіки Крим залишити без  задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду  від 03.05.2007 року у справі № 2-29/18217-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.01.2007 року залишити без змін.

Головуючий                                                                              О. Муравйов

Судді                                                                                          А. Полянський

Г. Фролова