донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

19.06.2007 р.
справа №10/368пд

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви  Г.І.

суддів

Гези  Т.Д. , Шевкової  Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

не з"явився,

від відповідача-1:
від відповідача-2:

не з"явився,  не з"явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Суб"єкта підприємницької
діяльностіОСОБА_1, м.Краматорськ Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

19.03.2007 року

по справі

№10/368пд (суддя Приходько І.В.)

за позовом

Суб"єкта підприємницької
діяльностіОСОБА_1, м.Краматорськ Донецької області

до відповідача-1  до відповідача-2

Акціонерного товариства закритого
типу "Торговий Дім "Астрон", м.Краматорськ Донецької області
Приватного підприємства „Промстройсервіс”,                      м. Краматорськ
Донецької області

про

визнання недійсним договору
оренди

ВСТАНОВИВ:

У 2006 році  позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльностіОСОБА_1, м. Краматорськ Донецької області, звернувся до    господарського  суду
Донецької  області з  позовною
заявою до відповідача-1, Акціонерного товариства закритого типу
„Торговий дом „Астрон”,
м. Краматорськ Донецької області, та відповідача-2, Приватного
підприємства „Промстройсервіс”, м. Краматорськ Донецької області про визнання
недійсним договору оренди.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 19.03.07р. у задоволенні позовних вимог Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1,  м.
Краматорськ Донецької області було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим,
що позивачем не доведено підстав того, що спірний договір є недійсним.

Позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1,                м.
Краматорськ Донецької області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його
прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального
права України, неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю висновків, викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи. Тому він звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення
господарського суду Донецької області від 19.03.2007р. скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач-1, Акціонерне товариство
закритого типу „Торговий дом „Астрон”, м. Краматорськ Донецької області, надав
відзив на апеляційну скаргу,  яким  просить суд апеляційної інстанції залишити
рішення господарського суду Донецької області без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідач-2, Приватне підприємство
„Промстройсервіс”, м. Краматорськ Донецької області, також надав відзив на
апеляційну скаргу,  яким вважає рішення
суду першої інстанції законним, прийнятим із правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права України, а тому просить суд апеляційної
інстанції залишити рішення господарського суду Донецької області від 19.03.07
р. по справі № 10/368пд без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18.06.07 р. позивачем, Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Краматорськ Донецької області, до
канцелярії Донецького апеляційного господарського суду надано клопотання щодо
перенесення розгляду справи на іншу дату.

Судовою колегією розглянуто надане
клопотання та відмовлено у його задоволенні, оскільки відповідно до вимог ст.
102 ГПК України апеляційна скарга розглядається у двомісячний термін, строк
розгляду якої закінчується саме 19.06.07 р., а тому у судової колегії не  має можливості відкласти розгляд справи на
іншу дату. Крім того, до клопотання заявника апеляційної скарги не додано
ніяких доказів поважності причини неможливості присутності на даному судовому
засіданні. До того ж, явка сторін не була визнана судом обов”язковою.

Представники відповідачів до
судового засідання не з”явилися, про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 24.04.07
р. ухвали про порушення апеляційного провадження по справі № 10/368пд.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну
скаргу, оскільки для з'ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів,
що знаходяться в матеріалах справи                 № 10/368пд.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну
“Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі
доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та
процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував
неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від
нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не
були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”,
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства
України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини
справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з умовами  договору  купівлі-продажуНОМЕР_1,  укладеного з
продавцем -Управлінням
житлового  комунального  господарства
Краматорської  міської  Ради,
відповідач-1, Акціонерне товариство закритого типу „Торговий дом „Астрон”,
м. Краматорськ Донецької області,
придбав  у  власність
884/1000   частини окремо  розташованої
будівлі, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 31.08.05 р. по справі                                   № 10/84 було
відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо
недійсності  договору-купівлі
продажу НОМЕР_1. Постановою
Донецького  апеляційного   господарського   суду
від 31.10.2005 р.  рішення  господарського суду Донецької області від  31.08.2005 р. залишено  без
змін. Постановою  Вищого  господарського  суду
України  постанову  Донецького апеляційного господарського
суду  від
31.10.2005 р.  та рішення  господарського суду Донецької області  від
31.10.2005 р.  залишено  без
змін.

Господарським судом Донецької області
08.08.2005 р.  по  справі
№ 12/85в  позов
АТЗТ “ТД “Астрон” заявлений
до  СПД ОСОБА_1  про усунення
перешкод  у  користуванні об'єктом   власності, спонукання  до
передачі  ключів  від
орендованого  приміщення -  кімнатиНОМЕР_2   загальною
площею 31,33 кв.м., яка
розташована  на першому
поверсі  будівлі  по АДРЕСА_1
та  стягнення  збитків
у  розмірі 2 388,95  грн. було задоволено  частково. СПД ОСОБА_1  було
зобов'язано  звільнити  кімнатуНОМЕР_2  та
передати  ключі. У задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
збитків у  розмірі 2 388,95 грн.
було  відмовлено.

Між відповідачем-1, АТЗТ “ТД “Астрон”(орендодавець), та          відповідачем-2, ПП
“Промстройсервіс”(орендар), 01.09.2005 р.
було  укладено  спірний
договір   орендиНОМЕР_3  на
нежитлове  приміщення  кімнатуНОМЕР_2  загальною
площею 31,6  кв.м.,  що
розташована  на першому поверсі
будинку  по АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 20.09.2006 р.
по  справі № 9/204   позовні
вимоги  АТЗТ “ТД “Астрон”
заявлені  до  СПД ОСОБА_1 про  стягнення
збитків  у  розмірі
4 066,25  грн.  з
підстав прострочення  строків  щодо
звільнення  приміщення  - кімнати НОМЕР_2  за
рішенням  суду  по
справі №12/85в  були задоволені.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як
загального акту законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК
України сторони та  інші  особи,
які   беруть   участь
у   справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати
документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення
для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124
Конституції України -юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного
суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції
України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у
державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на
звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами, договором.

Статтею  16
Цивільного  кодексу  України
передбачено, що одним  із
способів  захисту  цивільних
прав  та  інтересів
є  визнання  недійсним
правочину. У зв'язку з  чим,
право  на
захист  розглядається як  суб'єктивне
цивільне  право,  яке
виникає  у особи в  разі
порушення  належних їй  цивільних
прав  та  інтересів,
невизнання  цього  права
або  оспорювання   цивільного
права.

Відповідно до приписів  ст.2  Господарського  процесуального кодексу  України,
господарський  суд  порушує
справи  за  позовними
заявами  осіб,  які
звертаються  до  господарського  суду
за  захистом  своїх
прав  та  охоронюваних
законом  інтересів,  а
право  на  звернення
до  господарського  суду
за  захистом  своїх
порушених  або  оспорюваних
прав   мають  особи, які передбачені  ст.1
Господарського
процесуального  кодексу  України.

Таким чином,  крім  осіб,
стосовно яких вчинявся  правочин,  позивачем
у  справі  може
бути  будь-яке  підприємство,
установа,  організація,  чиї
права  та  охоронювані
законом  інтереси порушує  ця
угода.

Враховуючи вищевикладене, в даному випадку позивач  повинен
був довести суду першої інстанції,
що  у зв'язку з укладанням  спірної
угоди  порушенні  його
права  або охоронювані  законом
інтереси, і що даний спосіб захисту порушених прав відновлює його права.

Частиною 1  статті
215  Цивільного  кодексу
України  зазначено,  що
підставою  недійсності  правочину
є  недодержання  в
момент   вчинення  правочину
стороною  (сторонами)  вимог,
які  встановлені  ч. 1-3, 5, 6
ст.  203  Цивільного
кодексу  України.

Відповідно до вимог ч. 1  ст.
203  Цивільного кодексу  України,
зміст  правочину не  може
суперечити  положенням  Цивільного
кодексу  України,  іншим
актам  цивільного  законодавства,  а
також  моральним засадам  суспільства.

Згідно ст. 638  Цивільного
кодексу  України,  договір
є  укладеним,  якщо
сторони  в  належній
формі  досягли  згоди
з  усіх  істотних
умов  договору.

Статтею 181  Господарського   кодексу
України передбачено, що
господарський  договір  за
загальними  правилами  викладається
у  формі  єдиного
документа,  підписаного  сторонами
та  скріпленого  печатками.

Дослідивши   договір  НОМЕР_3,
суд першої інстанції правомірно
встановив,  що  сторони
досягли  згоди  при
його  укладенні  з
усіх  істотних  умов,
підписали  угоду та  скріпили
її печатками.

У відповідності до ст.  173 Господарського  кодексу
України, господарським  визначається  зобов'язання,
що  виникає  між
суб'єктом   господарювання  та
іншим  учасником   відносин
у  сфері  господарювання з  підстав,
передбачених  господарським  кодексом,
в  силу  якого
один  суб'єкт  (зобов'язана
сторона, у тому  числі  боржник)
зобов'язаний   вчинити  певну
дію  господарського  чи
управлінсько-господарського
характеру  на  користь
іншого  суб'єкта  (виконати
роботи, передати  майно,
сплатити  гроші,  надати
інформацію тощо),  або  утриматись
від  певних  дій, а інший
суб'єкт  (управлена  сторона, у тому  числі
кредитор)  має  право
вимагати  від  зобов'язаної
сторони  виконання  її
обов'язку.

Зі  змісту договору НОМЕР_3
вбачається, що  сторони  встановили
розмір  орендної  плати (Розділ 3), права  та
обов'язки  сторін  (Розділ 4),
підстави  розірвання  договору (Розділ 7)  тощо.

Враховуючи вищевикладене,  суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку, що  спірна  угода
є  укладеною,  набрала
законної  сили згідно з   положеннями
ч. 2  ст. 631  Цивільного
кодексу  України, і у сторін   за
умовами  договору НОМЕР_3  виникли
певні  зобов'язання   при
його виконанні.

Статтею 795  Цивільного
кодексу  України,
встановлено,  що  передання
наймачеві  будівлі  або іншої капітальної  споруди (її
окремої  частини)  оформлюється відповідним  документом (актом),  який
підписується  сторонами і з  цього
моменту  починається  обчислення
строку  договору  найму, якщо інше  не
встановлено  договором.

Відповідно до ч. 1  ст. 631 Цивільного  кодексу
України, строком  договору  є  час,  протягом
якого  сторони  можуть
здійснити  свої  права
і  виконати  свої
обов'язки   відповідно  до
договору.

Статтею 234  Цивільного
кодексу  України зазначено,  що фіктивним є  правочин,
який  вчинений  без
наміру створення  правових  наслідків,
які обумовлювались  цим  правочином.

Як
вбачається  з  матеріалів справи,  а
саме  з рішення господарського
суду Донецької області   від  08.08.2005 р.
по  справі № 12/85в,  позивача
було  зобов'язано   повернути
спірне  приміщення  кімнату НОМЕР_2, що  розташована
на першому  поверсі  будинку АДРЕСА_1. Зазначене рішення   оскаржено
не було  та  набрало
законної  сили, після чого
19.08.05 р. по справі  12/85в був виданий
наказ.

Відповідач-1, АТЗТ “ТД “Астрон”,
листомНОМЕР_4  запропонував позивачу,
СПД  ОСОБА_1,  за
рішенням  суду  по
справі             № 12/85в, у  добровільному
порядку  в  строк
до  01.09.2005 р.  звільнити
займане  приміщення.

З  31.08.2005 р.  в
господарському  суді  Донецької області розглядалась заява  СПД
ОСОБА_1  про відстрочку  виконання
рішення щодо  звільнення  приміщення по
справі  № 12/85в.

Господарським судом Донецької області за ухвалою  від 07.09.2005 р. у  задоволені
заяви  про  відстрочку
виконання рішення  було  відмовлено.

До того ж, в господарському  суді
Донецької області розглядалась
скарга  АТЗТ  “ТД “Астрон” щодо  оскарження
дій  ДВС   по
вчиненню  дій  стосовно
звільнення  спірного  приміщення та заява СПД  ОСОБА_1 щодо
зміни  способу  виконання
рішення.

Актом  прийому-передачі    спірне
приміщення  було  повернуто
до розпорядження  лише  15.05.2006 р.

Враховуючи  вищевикладене,  суд першої інстанції правомірно дійшов    висновку,
що  відповідач-1, АТЗТ  “ТД “Астрон”,
намагався  реалізувати  своє
право  щодо  розпорядження
спірним  приміщенням,  але
за  наслідками  невиконання
СПД  ОСОБА_1  зобов'язань
по  передачі  майна,
вимушений  був  на
підставі  ст. 766  Цивільного кодексу  України
розірвати  договір  оренди
з   ПП “Промстройсервіс”.

До того ж,  факт
укладеності  договору  НОМЕР_3 та
настання  зобов'язань  у
сторін  за  договором,
встановлено  рішенням  господарського суду  по
справі              № 9/204
від  20.09.2006 р.,  що
розглядалась  між  тими ж
сторонами.

Тобто, місцевий господарський суд
обґрунтовано дійшов до висновку, що
посилання  позивача  на
фіктивність  спірної  угоди
є  безпідставним.

Відповідно до умов  договору
купівлі-продажуНОМЕР_1,
відповідач  придбав  884/1000 частки окремо  розташованої
будівлі,  площею                   2 284,3 кв. м.   в
АДРЕСА_1.

Пунктом 1.2. договору  купівлі-продажу НОМЕР_1 зазначено, що
право  власності  на
приміщення  переходить  до
покупця  з  моменту
державної  реєстрації  купівлі-продажу.

З витягу  реєстру
права  власності  на
нерухоме  майно НОМЕР_5.  вбачається, що  АТЗТ “ТД “Астрон”  зареєстровано
як  власник  об'єкту 884/1000 будівлі  по АДРЕСА_1.

В Акті  прийому-передачі    від 24.12.2004 р.  до
договору  НОМЕР_1 зазначено, що
продавець  передав,  а
покупець  прийняв продану  на
аукціоні  884/1000 частину  окремо
розташованої  будівлі. В зазначеному
акті  міститься  припис,
що   технічний  стан приміщення  відображується  в
окремому  Акті.

Між
сторонами, 24.12.2004 р.  був  складений
Акт  технічного  стану
приміщень по АДРЕСА_1,  в якому
серед  переліку  приміщень
визначена  і кімната НОМЕР_2
перший поверх,  та  її
технічний  стан.

Рішенням господарського суду
Донецької області по справі № 9/204  від
20.09.2006 р. встановлено, що АТЗТ “ТД “Астрон”
набув  право  власності
на   спірний  об'єкт, а тому факти встановлені у
зазначеному рішенні правомірно прийняті судом першої інстанції у якості доказів
відповідно до ст. 35 ГПК України.

Статтею 319  Цивільного
кодексу  України встановлено,
що  власник  володіє, користується,  розпоряджується  своїм
майном  на  власний
розсуд. Власник  майна  має
право  вчиняти щодо  свого
майна  будь-які  дії,
які  не  суперечать
закону.

Відповідно до ч. 2  ст.
203  Цивільного  кодексу
України особа,  яка вчиняє  правочин,
повинна  мати  необхідний обсяг  цивільної
дієздатності, що визначено
положеннями  ст.92  Цивільного
кодексу  України.

Як
вбачається  з  витягу
про  реєстрацію  права
власності  на  нерухоме
майно НОМЕР_6, АТЗТ “ТД “Астрон”
є  власником 1/1 частки будівлі
АДРЕСА_1. Зазначений  запис  зроблено
на  підставі   рішення
Північно-Донбаського  постійно  діючого
Третейського  суду  від
16.05.2006 р.  по  справі № 17/06.

Враховуючи  вищевикладене,  суд першої інстанції правомірно дійшов
висновку,  що позивач не довів  підстав того,
що  спірний    договір
є  недійсним,  а тому
позовні  вимоги  необґрунтовані  та
не  підлягають  задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного,
судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що
відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу
України  рішення господарського суду Донецької
області від 19.03.2007 року у справі № 10/368пд ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею
за результатами дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній
скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49,
99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльностіОСОБА_1, м. Краматорськ Донецької області  на рішення господарського суду Донецької
області від 19.03.2007 року у справі № 10/368пд залишити без задоволення,
рішення господарського суду Донецької області від  19.03.2007 року у справі № 10/368пд   -без змін.

Головуючий          Г.І.
Діброва

Судді:          Т.Д.
Геза

Т.А.
Шевкова

Надр.6 прим:

1 -у справу;

2 -позивачу;

3,4 -відповідачам 1,2;

5 -ДАГС;

6 -ГС Дон. обл.;

ОСОБА_2