ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

19.03.2007
Справа №2-7/3588-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95034, м.Сімферополь, вул. Київська, 74/6, код ЗКПО 00131400)

До відповідача Сільськогосподарського комунального підприємства „Вікторія” (96140, Джанкойський район, с. Луганське, пров. Центральний, 7, ідентифікаційний код 31116500)

Про стягнення 15261,80 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Лагозинська В. Л., предст., дов. №015-Д від 04.01.2007 р.

Від відповідача  - Кравченко Л. Г., гол. бух., дов. від 19.03.2007 р.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство «Крименерго» звернулось до Господарського суду АР Крим із позовом до Сільськогосподарського комунального підприємства „Вікторія”  про стягнення 15261,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов’язань по повній та своєчасній оплаті поставленої електроенергії за договором №225/066 від 19.10.2004 р., у зв’язку з чим заборгованість СКП „Вікторія” перед ВАТ «Крименерго» станом на 01.12.2006 р. складає 14862,26 грн. та в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 354,54 грн. за порушення строків виконання грошового зобов’язання.

Відповідач відзив на позов не надав, проти позову не заперечував.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

19.10.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством «Крименерго» (Постачальник) та Сільськогосподарським комунальним підприємством „Вікторія” (Споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії №225/066, згідно з розділом 1 якого Постачальник поставляє електричну енергію Споживачу, а Споживач сплачує Постачальнику її вартість та здійснює інші платежі (5-ти кратний розмір тарифу за перевищення договірної величини електроспоживання, пеню, за графіком погашення заборгованості, за актами порушення ПКЕЕ) згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, які є його невід’ємними частинами.

В п. 9.5 сторони передбачили, що цей Договір вступає в силу з дня його підписання та дії до 31 грудня 2004 року, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Цей Договір вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про розірвання цього Договору або його перегляд.

Сторони не представили доказів розірвання вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору договір продовжує діяти.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належно виконувались зобов’язання за вказаним Договором та надавались послуги з енергопостачання.

Відповідно до п. 6.11 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 р. (зі змінами та доповненнями) остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Матеріали справи свідчат, що на підставі вказаного положення ВАТ «Крименерго» відносно відповідача виставлялися рахунки із зазначенням кількості спожитої електроенергії, тарифу та належної до сплати суми. Проте, вартість електроенергії за вказаними рахунками сплачувалась відповідачем несвоєчасно, у зв’язку з чим заборгованість СКП „Вікторія” перед ВАТ «Крименерго» станом на 01.12.2006 р. складає 14862,26 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,  не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем за договором №225/066 від 19.10.2004 р. у розмірі 14862,26 грн. При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті вартості спожитої електроенергії, через що  вимоги позивача в цій частині  підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 4.2.1 Договору №560 від 24.05.2004 р. встановлено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 цього Договору, з порушенням строків, визначених Додатками №4.1, №4.2, Споживач зобов’язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені підлягає сплаті на підставі пред’явленого рахунку на поточний рахунок Постачальника.

Приймаючи до уваги те, що відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, заявлена позивачем до відшкодування сума пені у розмірі 354,54 грн. розрахована правомірно, а тому вимоги щодо її стягнення з відповідача підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Сільськогосподарського комунального підприємства „Вікторія” (96140, Джанкойський район, с. Луганське, пров. Центральний, 7, ідентифікаційний код 31116500) на користь Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95034, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6, код ЗКПО 00131400) суму заборгованості у розмірі 14862,26 грн., пеню у розмірі 354,54 грн., 152,17 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.