ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 р.
№ 20-3/396

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.
Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги
Державної податкової інспекції  у Ленінському районі міста Севастополя

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.03.2007

у справі
господарського суду м. Севастополя

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Влакс і К"

до
1.Державної податкової інспекції  у Ленінському районі міста Севастополя
2.Управління державного казначейства у м.Севастополі

за участю
прокурора міста Севастополя

про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення та стягнення 120537,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
не з'явились

від відповідачів:
1.не з'явились;  2.не з'явились

від Генеральної прокурату-ри
Громадський С.О.- прокурор відділу –посв. № 76 від 10.02.2005

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 11.01.2006 позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя № від 30.09.2005 про зменшення ТОВ "Влакс і К" суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 120537, 00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "Влакс і К" бюджетну заборгованість по податку на додану вартість в розмірі 120537,00грн.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.03.2006 рішення господарського суду м. Севастополя від 11.01.2006 залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями ДПІ у Ленінському районі міста Севастополя звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати посилаючись на те, що судами порушенні норми матеріального, права, зокрема, Закон України "Про податок на додану вартість", а також судами не досліджувалось питання про виникнення права на бюджетне відшкодування шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок платника податку, хоча судова колегія зробила висновок про право позивача на бюджетне відшкодування.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права  при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним касаційну скарги задовольнити частково.

Відповідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

З 01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. Отже, відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція   адміністративних   судів   поширюється   на   спори   фізичних   чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових   актів   чи   правових   актів   індивідуальної   дії),   дій   чи бездіяльності.

Таким чином, у контексті зазначених норм Кодексу, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб'єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений здійснювати управлінські чи контрольні функції щодо іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Згідно пункту 11 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" на Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладено, зокрема, функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Таким чином, ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя, є органом державної податкової служби, виступає у даних правовідносинах не як суб'єкт господарської діяльності, а як суб'єкт владних повноважень, що у відповідності із підпунктом 4 пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, є право звертатись з адміністративними позовами у випадках, встановлених законом.

Суди попередніх інстанції проаналізувавши суб'єктний склад та характер правовідносин, помилково, віднесли до юрисдикцій господарських судів спір за позовом ТОВ "Влакс і К" до ДПІ  у Ленінському районі міста Севастополя та Управління державного казначейства у м. Севастополі про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення.

Суб'єктний склад та характер правовідносин свідчить про те, що вони є публічно-правовими, тому дана справа є справою адміністративної юрисдикції і її розгляд повинен здійснюватись за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, даний спір розглянуто за правилами Господарського процесуального кодексу України без встановлення належної юрисдикції.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам, вирішують у першій інстанції відповідні місцеві господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

На порушення цих вимог суди першої та апеляційної інстанції розглянули справу керуючись положеннями Господарського процесуального кодексу України. Розгляд справи у невірно обраній процесуальній судовій процедурі може істотно вплинути на обсяг прав і обов'язків учасників процесу на будь-яких його стадіях.

У відповідності частиною 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином господарськими судами неповно з'ясовані обставини справи, що є  підставою для скасування  судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи принагідно повно та всебічно вияснити всі обставини справи, дати їм належну правову оцінку та постановити законне та обгрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.1115, 1117, ст. -ст.11111 Господарського   процесуального   кодексу  України,   Вищий   господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову від 15.03.2007 Севастопольського апеляційного господарського суду та рішення від 11.01.2006 господарського суду м.Севастополя у справі 20-3/396 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду м.Севастополя.

Головуючий                                                 В.С. Божок

Судді                                                                        Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко