ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"24" липня 2007 р.

Справа № 2-5-217/2007

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Картере В.І.

суддів:                              Пироговського
В.Т., Жекова В.І.

при секретарі судового засідання
-Буравльовій О.М.,

за участю представників:

від позивача -ОСОБА_1.,

від Товариства з обмеженою
відповідальністю «БОГЕЛ-М»-Матвєєв Є.С.

від Приватного
проектно-будівельного підприємства «Інтервал»-не з'явився,

від Товариства з обмеженою
відповідальністю «АРКОС-ЛТД»- не з'явився,

від Товариства з обмеженою
відповідальністю «БУКОТ»- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БОГЕЛ-М»

на рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 30.05.2007р.

по справі № 2-5-217/2007

за позовом ОСОБА_2

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю «БОГЕЛ-М»

Приватного проектно-будівельного
підприємства «Інтервал»

Товариства з обмеженою
відповідальністю «АРКОС-ЛТД»

Товариства з обмеженою
відповідальністю «БУКОТ»

про захист корпоративних прав

ВСТАНОВИВ:

У січні 2006 року ОСОБА_2 звернувся
до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом та заявою про уточнення
позовних вимог, відповідно до яких просив визнати недійсними:

- договір купівлі-продажу
корпоративних прав на Приватне проектно-будівельне підприємство «»Інтервал»від
21.06.2004р., укладений між ОСОБА_2. та ТОВ «БОГЕЛ-М»;

- договір купівлі-продажу
корпоративних прав №НОМЕР_1, укладений між ТОВ «БОГЕЛ-М»та ТОВ «АРКОС ЛТД»;

- договір купівлі-продажу
корпоративних прав №НОМЕР_2., укладений між ТОВ «АРКОС ЛТД»та ТОВ «БУКОТ».

Також, позивач просив зобов'язати:

- ОСОБА_2. сплатити ТОВ
«БОГЕЛ-М»3000,00 грн. отриманих за договором від 21.04.2004р.;

- ТОВ «БОГЕЛ-М»сплатити ТОВ
«АРКОС-ЛТД»3485,00 грн. отриманих за договором №НОМЕР_1;

- ТОВ «БОГЕЛ-М»передати ТОВ
«АРКОС-ЛТД»простий вексель №343 на суму 400000,00 грн.

- ТОВ «АРКОС-ЛТД»сплатити на користь
ТОВ «БУКОТ»400000,00 грн. отриманих ним за договором №НОМЕР_2.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 30.05.2007р. вказані позовні вимоги задоволені, а також
повернуто ОСОБА_2 корпоративні права на ППБП «Інтервал».

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням ТОВ «БОГЕЛ-М»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення
господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
відповідач посилаючись на тлумачення терміну «корпоративні права», наведене в
п. 1.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»стверджує, що
незалежно від організаційно-правової форми юридичної особи її засновник (власник)
має на таке підприємство корпоративне право, а тому, на думку апелянта,
висновок місцевого районного суду про недотримання сторонами оспорюваних
правочинів вимог чинного законодавства щодо невизначення у договорі
купівлі-продажу корпоративних прав його предмету, є не обґрунтованим.

Представник ОСОБА_2. надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 30.05.2007р. без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши
представників сторін, розглянувши матеріали справи, та проаналізувавши на
підставі встановлених в ній фактичних обставин правильність застосування судом
першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм
матеріального і процесуального права, апеляційний господарський суд вважає що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

21 червня 2004 року між ОСОБА_2. та
ТОВ «БОГЕЛ-М»укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав, предметом
якого визначене «корпоративне право на володіння приватним проектно-будівельним
малим підприємством «Інтервал»», яке відчужується за 3.000 грн.

Крім того, за час розгляду справи
судом першої інстанції було укладено ще 2 угоди купівлі-продажу, предметом,
яких є корпоративні права на ППБП «Інтервал».

Зокрема, за договором НОМЕР_1 ТОВ
«БОГЕЛ-М»продало ТОВ «АРКОС-ЛТД»корпоративні (майнові) права володіння ППБП
«Інтервал». На виконання умов даного договору ТОВ «АРКОС-ЛТД»сплатило ТОВ
«БОГЕЛ-М»3485,00грн. та видало простий вексель на суму 400 000,00грн.

За договором НОМЕР_2 ТОВ
«АРКОС-ЛТД»продало ТОВ «БУКОТ»корпоративні (майнові) права володіння ППБП
«Інтервал». На виконання умов даного договору ТОВ «БУКОТ»сплатило 400
000,00грн.

Як вбачається зі Статуту ППБП
«Інтервал», в редакції що діяла на момент укладання між ОСОБА_2. та ТОВ
«БОГЕЛ-М»договору про відчуження корпоративних прав, вказане підприємство було
засновано на власності єдиного власника - ОСОБА_2.

Місцевий районний суд дійшов висновку
про недійсність зазначеного вище договору купівлі-продажу корпоративних прав у
зв'язку з недотриманням сторонами угоди вимог чинного законодавства.

Апеляційний господарський суд
погоджується із таким висновком суду першої інстанції з таких підстав:

Так, відповідно до приписів частини 1
статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною, (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою -третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зокрема частиною 1 ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 656 ЦК України
зміст договору купівлі-продажу обов'язково має містити чіткі вказівки про
предмет такого договору, яким можуть бути або товар, або майнові права, або
право вимоги.

Проте,
сторони договору купівлі-продажу корпоративних прав від 21 червня 2004 року не
визначили предмет договору.

Так, відповідно до приписів статті 167 ГК
України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у
статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності
на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної
частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації
останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом
та статутними документами.

Згідно із статтею 62 ГК України
підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним
органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими
суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного
здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської
діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Частина перша статті 63 ГК України в
залежності від форм власності, передбачених законом, в Україні виділяє
підприємства таких видів:

- приватне підприємство, що діє на основі
приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи);

- підприємство, що діє на основі
колективної власності (підприємство колективної власності);

- комунальне підприємство, що діє на
основі комунальної власності територіальної громади;

державне підприємство, що діє на
основі державної власності;

- підприємство, засноване на змішаній
формі власності (на базі об'єднання майна різних форм власності).

Частина 3 вказаної статті ГК України залежно
від способу утворення (заснування) та формування статутного фонду виділяє в
Україні підприємства унітарні та корпоративні.

Згідно із частиною 4 цієї ж статті
унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для
того майно, формує відповідно до закону статутний фонд, не поділений на частки
(паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника,
який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на
засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації
підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства,
засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на
приватній власності засновника.

Що стосується корпоративного
підприємства, то таке підприємство згідно з частиною 5 ст. 63 ГК України
утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням
(договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової
діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі
корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі
засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними
є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі
господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на
приватній власності двох або більше осіб.

Виходячи з наведених правових норм
колегія суддів вважає, що в унітарному підприємстві, яке засновано на приватній
власності, відсутні будь-які корпоративні права, а відтак такі права не можуть
бути предметом договору купівлі-продажу.

Апеляційний господарський суд не
приймає до уваги посилання апелянта на тлумачення терміну «корпоративні права»,
наведене в п. 1.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»,
оскільки в даному законі значення терміну «корпоративні права»наведене для
цілей оподаткування, у зв'язку з чим, за наявності конкуренції, спеціальною
нормою при укладанні цивільно-правових угод щодо корпоративних прав є поняття
таких прав наведене у Господарському кодексі України.

Крім того, сторони договору
купівлі-продажу корпоративних прав від 21 червня 2004 року не дотримали
загальної вимоги, додержання якої є необхідним для чинності правочину,
визначеної приписами п.5 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких правочин має
бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Викладене свідчить, що при укладанні
договору сторони не дотримались вимог діючого законодавства щодо визначення у
договорі купівлі-продажу його предмету, через що згаданий договір відповідно до
частини 1 статті 215 ЦК України є недійсним про що правомірно зазначив суд
першої інстанції.

Як вбачається із змісту договору
купівлі-продажу корпоративних прав від 21 червня 2004 року ОСОБА_2. передав
покупцю одночасно із підписанням договору оригінали статутних документів,
печатки, штампи, звітність, бухгалтерську та кадрову документацію і
товарно-матеріальні цінності.

Однак, чинне
законодавство, яке діяло на момент укладання вказаного договору не передбачало
можливості зміни засновника приватного підприємства шляхом передачі статутних
та інших документів на це підприємство за цивільно-правовою угодою
купівлі-продажу.

Відповідно до приписів п 24 Положення
про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженим
постановою КМУ від 25.05.1998р. №740, про відчуження корпоративних порядок, у
разі внесення до установчих документів змін, пов'язаних із зміною складу
засновників (учасників) суб'єкта підприємницької діяльності, подаються
оформлені згідно з вимогами законодавства документи, що засвідчують: або
добровільний вихід юридичної особи із складу засновників (учасників) -
подається копія рішення засновника, а фізичної особи - нотаріально засвідчена
заява; або примусове виключення засновників (учасників) - рішення
уповноваженого на це органу.

Отже, в даному випадку, договір
купівлі-продажу корпоративних прав від 21.06.2004 р., укладений без мети
настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки процедура проведення
державної реєстрації змін до установчих документів, пов'язаних із зміною складу
засновників (учасників) підприємства, не передбачає подання державному
реєстратору такого договору, що виходить зі змісту наведеної правової норми.

Оскільки недійсний правочин,
відповідно до приписів ст. 216 ЦК України не створює правових наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю, суд першої інстанції цілком правомірно
визнав недійсними договір купівлі-продажу корпоративних прав на ППБП
«Інтервал»НОМЕР_1 укладений між ТОВ «БОГЕЛ-М»і ТОВ «АРКОС-ЛТД»та договір
купівлі-продажу корпоративних прав на ППБП «Інтервал»від 28 вересня 2006 року
№0109к, укладений між ТОВ «АРКОС-ЛТД»і ТОВ «БУКОТ».

Також, відповідає вимогам статті 216
ЦК України й висновок суду першої інстанції, щодо необхідності застосування
наслідків недійсності правочину у вигляді двусторонньої реституції.

Однак, в резолютивній частині
оскарженого рішення суд першої інстанції, всупереч вимогам вказаним у позові та
висновкам викладеним у мотивувальній частині оскарженого рішення помилково
зазначив про повернення корпоративних прав на ППБП «Інтервал»ОСОБА_2., в той
час, як, відповідно до наведених вище норм матеріального права корпоративні
права на вказане приватне підприємство чинним законодавством не передбачені.

Враховуючи наведене оскаржене рішення
слід відповідно змінити. Керуючись ст. ст. 85, 99, 101-105 ГПК України,
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 30.05.2007р змінити.

Виключити з резолютивної частини
рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.05.2007р. вимогу суду
повернути позивачу корпоративні права на підприємство „Інтервал”.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя:
В.І. Картере

Судді:
В.Т. Пироговський

В.І.
Жеков

Повний текст постанови підписаний
30.07.2007р.