СУД
РІШЕННЯ

04.06.07р.

Справа № 9/52-07

За позовом  Суб'єкта підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до   Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про
захист прав інтелектуальної власності на знаки

Суддя  Подобед І.М.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_3 - представник, довіреність НОМЕР_1 від 24.06.05р.

Від відповідача - ОСОБА_4 -
адвокат, довіреність  НОМЕР_2 від
30.05.07р.

СУТЬ
СПОРУ:

СПД - фізична особа ОСОБА_1
звернулась у березні 2007 року із позовом до СПД - фізичної особи ОСОБА_2, в
якому просить господарський суд: визнати порушеними відповідачем права
інтелектуальної власності на знаки „Реквієм” і „Реквієм, комбіноване
зображення”, що належать ОСОБА_1; визнати протиправними дії відповідача щодо
привласнення інтелектуальної власності, що належить ОСОБА_1; зобов'язати
відповідача припинити порушення прав власника свідоцтва України НОМЕР_3;
заборонити відповідачу використовувати без дозволу позивача позначення
„Реквієм”, яке є схожим настільки, що його можна сплутати з торговельною маркою
за свідоцтвом України НОМЕР_3; зобов'язати відповідача знищити виготовлені
зображення позначення „Реквієм”, яке є схожим з торговельною маркою позивача за
свідоцтвом України НОМЕР_3, настільки що їх можна сплутати; покласти на
відповідача судові витрати у справі та в межах позовних вимог накласти арешт на
грошові кошти та майно відповідача.

Відповідач відзив на позов по суті
спору не надав. Втретє подав клопотання про зупинення провадження у справі у
зв'язку із розглядом Апеляційним судом Дніпропетровської області скарги на
рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від
04.09.2006р. у справі у справі №22ц-4511/07(10) за позовом ТОВ НПФ
„Южагропромтехкомплекс” до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа -ТОВ „Южагропромтехкомплекс”. У задоволенні цього
клопотання відмовлено судом з тих підстав, що рішення у зазначеній цивільній
справі не перешкоджає розгляду даної справи господарським судом, оскільки на
теперішній час апеляційним судом Дніпропетровської області не вирішено питання
про поновлення строку для на подачу заяви про апеляційне оскарження, яка буде
розглядатися лише 21.06.07р. та, окрім того,
скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської
області від 04.09.2006р. не тягне безумовне скасування виданого Позивачу
свідоцтва України НОМЕР_3, яке є чинним на теперішній час, а тому підлягають захисту
встановлені ним права.

Представник Відповідача пояснив, що
на теперішній час ОСОБА_2 не використовує позначення „Реквієм” і „Реквієм,
комбіноване зображення”, внаслідок чого у справі відсутній предмет спору,
заявив усне клопотання про припинення провадження у справі. Це клопотання також
залишене судом без задоволення з огляду на особливості передбачених чинним
законодавством та застосованих Позивачем способів захисту прав інтелектуальної
власності, направлених як на усунення допущених порушень його прав, так і
запобіганню їх на майбутнє.

Також представником Відповідача
було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання
додаткового часу для підготовки відзива на позов. Це клопотання залишено судом
без задоволення з огляду на сплив двохмісячного строку вирішення спору, на
продовженні якого заперечував Позивач, зазначивши, що правова позиція
Відповідача стосовно позовних вимог в цілому викладена в клопотаннях про
зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 04.06.07р. за
згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, згідно
ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський
суд -

встановив:

Згідно свідоцтва на знак для
товарів і послуг НОМЕР_3, яке видано відповідно до Закону України „Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг” та зареєстровано в Державному реєстрі
свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 16.10.2006р., ОСОБА_1 є
власником товарного знаку „Реквієм”, який використовується нею у своїй
підприємницькій діяльності.

Як видно із наданих суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 (далі -Позивачем) доказів
(фотографій вивіски на фасаді будинку та візитних карток) ОСОБА_2, яка також
має статус суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (далі
-Відповідач), також використовувала товарний знак „Реквієм” для рекламування
своєї підприємницької діяльності.

Окрім того, як вказував у позовній
заяві Позивач та проти чого не заперечував у судовому засіданні Відповідач
останнім була подана інформація у друкований засіб масової інформації
-телефонний довідник „Золоті сторінки Дніпропетровська” про надання ритуальних
послуг за адресоюАДРЕСА_1, тобто іншою ніж адреса Позивача, якою є: АДРЕСА_2.

Таким чином, Відповідач певний час
(на протязі 2006 року) свідомо використовував торговельну марку, належну на
праві інтелектуальної власності Позивачу.

Доказів про законні підстави
використання зазначеного товарного знаку Відповідачем на час розгляду справи
суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин
позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Закону України „Про
власність” встановлено, що об'єктами права інтелектуальної власності є,
зокрема, знаки для товарів і послуг.

Згідно ч.1 ст. 494 Цивільного кодексу
України, набуття права інтелектуальної
власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок
видачі свідоцтва встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 495 Цивільного
кодексу України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну
марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право
дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне  право
перешкоджати  неправомірному
використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4)
інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону
України „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”, права, що випливають
із свідоцтва, діють від дати подання заявки.

Згідно ч.4 ст. 16 вищевказаного
Закону України, використанням знака визнається: нанесення його на будь-який
товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар,
вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до
товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою
пропонування для продажу, пропонування
його  для продажу, продаж, імпорт
(ввезення) та експорт (вивезення); застосування його  під  час
пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;
застосування його в діловій документації чи в рекламі  та  в
мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах. Знак визнається використаним,
якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що
відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не
змінює в цілому відмітності знака.

Згідно ч. 5 ст. 16 вищевказаного
Закону, свідоцтво надає його власнику виключне
право забороняти іншим особам
використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом:
зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг;
зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у
свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи,
яка виробляє товари чи надає послуги; позначення, схоже із зареєстрованим
знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого
використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із
зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у
свідоцтві, якщо  внаслідок такого
використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає
послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

На підставі викладеного, з
урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що Позивач набув прав
інтелектуальної власності на зазначену торговельну марку, які, відповідно до
ч.1 ст.16 вищевказаного Закону, діють від дати подання заявки на реєстрацію
торговельної марки -у даному випадку з 24.10.2005р., а Відповідач зі своєї
сторони припустився тривалого порушення цих прав.

Згідно ч.1 ст. 432 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права
інтелектуальної власності  відповідно до
ст. 16 цього Кодексу.

Позовні вимоги Позивача направлені на
захист свого права інтелектуальної власності узгоджуються із способами захисту
порушеного права, передбаченими ст. ст. 16 і 432 Цивільного кодексу України, а
також ст. 20 Господарського кодексу України, направлені як на припинення
фактично допущеного Відповідачем порушення права інтелектуальної власності так
і на запобігання такого порушенню, загроза якого виходить саме від Відповідача,
тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати у справі покладаються
на Відповідача, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-33, 43-45,
49, 82-85, 115-118 Господарського процесуального кодексу України, господарський
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати порушеними суб'єктом
підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_2 права інтелектуальної
власності на знаки „Реквієм” і „Реквієм, комбіноване зображення”, що належать
ОСОБА_1 та використовуються останньою у своїй підприємницькій діяльності.

Визнати протиправними дії суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 щодо привласнення
інтелектуальної власності, що належить ОСОБА_1 та використовуються нею у своїй
підприємницькій діяльності.

Зобов'язати суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_2 припинити порушення прав
власника свідоцтва України НОМЕР_3 шляхом заборони використовувати без дозволу
ОСОБА_1 позначення „Реквієм”, яке є схожим настільки, що його можна сплутати з
торговельною маркою за свідоцтвом України НОМЕР_3.

Зобов'язати суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_2 знищити виготовлені
зображення позначення „Реквієм”, яке є схожим з торговельною маркою за
свідоцтвом України НОМЕР_3, настільки що їх можна сплутати.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 на користь суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 суму 85 грн. витрат на держмито, 118 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя

І.М. Подобед

Рішення підписано
-25.06.07р.