СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

27 вересня 2007 року
Справа № 2-30/7984-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Лисенко В.А.,

Котлярової О.Л.,

за участю представників сторін:

боржника: у с/з 06.09.07 - Касьянова Оксана Олександрівна, довіреність №  01/2702-8.05 від 03.09.07; 27.09.07 року у с/з не з'явився;

суб'єкта оскарження: у с/з 06.09.07 - Кветкіна Наталя Вікторівна, довіреність № 08/01-4/1741   від 30.05.07; 27.09.07 у с/з не з'явився;

стягувача: у с/з 06.09.07 та 27.09.07 не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу суб'єкта оскарження: Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим на ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2007 року у справі № 2-30/7984-2007 (суддя Ловягіна Ю.Ю.)

за скаргою          боржника Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим (пр. Кірова, 13, Сімферополь, 95000)

до суб'єкта оскарження: Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим - підрозділ примусового виконання рішень (вул. К. Лібкнехта, 16, Сімферополь, 95006)

стягувач:  Закрите акціонерне товариство з виробництва інсулінів "ІНДАР"  (вул. Зрошувальна, 5, Київ 99, 02099)

скарга на дії органу державної виконавчої служби

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2007 року боржник - Міністерство охорони здоров'я АР Крим звернулось до господарського суду АР Крим зі скаргою на дії підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим (далі - ГУЮ МЮУ в АР Крим) і просив  скасувати постанову від 16 січня 2007 року про арешт грошових коштів боржника, як неправомірну (а.с. 2-3).

Заявою від 02 липня 2007 року боржник уточнив позовні вимоги, просив визнати постанову від 16 січня 2007 року про арешт грошових коштів боржника недійсною (а.с. 12).

Вимоги мотивовані тим, що ГУЮ МЮУ в АР Крим на виконання рішення господарського суду № 2 - 3/9091-2002 постановою від 16 січня 2007 року  наклало арешт на рахунки Міністерства охорони здоров'я АР Крим, що суперечить діючому законодавству, так як стягнення необхідно здійснювати тільки з того рахунку, який вказаний в рішенні суду. Державний виконавець не звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання рішення, і тому неправомірно наклав арешт на всі рахунки боржника.

Підрозділ примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим  у відзиві від 02 липня 2007 року № 6448/08-12 проти скарги заперечує, вважає винесену постанову законною та обґрунтованою. Вказує, що  підрозділ примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим повністю виконав вимоги резолютивної частини рішення суду № 2 - 3/9091-2002, викладену в наказі суду, наклавши арешт на всі розрахункові рахунки, так як в наказі вказаний не конкретний розрахунковий рахунок, з якого необхідно здійснити стягнення, а банківський рахунок, який є реквізитом юридичної особи (а.с. 16 -17).

Третя особа –ЗАТ з виробництва інсуліну «Індар»вважає, що  оскарження боржником постанови від 16 січня 2007 року про накладення арешту, порушує  права та інтереси стягувача і розцінює  ці дії боржника, як ухилення від виконання судового рішення від  19 листопада 2002 року на суму 1645026,61 грн.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 16 липня 2007 року скаргу задоволено, постанову підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим від 16 січня 2007 року,  визнано недійсною.

В апеляційній скарзі ГУЮ МЮУ в АР Крим просить ухвалу суду скасувати, як винесену в порушення норм матеріального права: Закону України "Про виконавче провадження" та припинити провадження у справі.

06 вересня 2007 року у судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги. Представник боржника заперечував проти доводів апеляційної скарги. В судове засідання не з’явився представник стягувача - ЗАТ з виробництва інсулінів "ІНДАР", належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, поштові повернення до апеляційного суду не надходили.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2007 року, суддя Лисенко В.А. у зв’язку з відпусткою замінена на суддю Заплава Л.М.

У судовому засіданні оголошено перерву до 27 вересня 2007 року.

27 вересня 2007 року представники сторін у судове засідання не з’явились,  їх явка до суду не була визнана обов’язковою.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Так як явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності не з’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 вересня 2007 року, суддя Заплава Л.М., у зв’язку з відпусткою замінена на суддю  Лисенко В.А.

В порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, повторно перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням господарського суду АР Крим від 19 листопада 2002 року № 2 - 3/9091 - 2002 (суддя І.О. Соколова) позов ЗАТ з виробництва інсулінів «Індар»задоволено, з Міністерства охорони здоров'я в АР Крим стягнено 1.479.674,12 грн. заборгованості, 165.352,49 грн. пені, 1.700,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Виконання рішення суду розстрочено до 23 квітня 2003 року (а.с. 23-24).

Рішення набрало законної сили та на його виконання був виданий наказ про примусове стягнення з Міністерства охорони здоров'я АР Крим на користь ЗАТ з виробництва інсулінів "Індар" заборгованості та пені на загальну суму 1.645.026,61 грн. (1.479.674,12 +165.359,49). Згідно постанови від 28 листопада 2005 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим відкрито виконавче провадження (а.с. 6).

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" №606-Х1V від 21 квітня 1999 року, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Постановою підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим 16 січня 2007 року накладено арешт всі на грошові кошти боржника відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»від 21 квітня 1999 року № 606-Х1V, згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати заходи примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (а.с. 7).

Відповідно до вимог статей 3, 18, 24 Закону України «Про виконавче  провадження”, державний виконавець постановою від 28 листопада 2005 року (після закінчення строку розстрочки) відкрив виконавче провадження і встановив строк для добровільного виконання 7 днів.

У встановлений строк боржник рішення суду не виконав. Надана ухвалою суду від 25 квітня 2006 року до 2010 року розстрочка виконання рішення скасована Вищим господарським судом України 18 жовтня 2006 року (справа 32-3/9091-2002). Надана розстрочка виконання рішення ухвалою суду від 26 лютого 2007 року до 2009 року скасована постановою Вищого господарського суду України 15 серпня 2007 року і боржнику у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення відмовлено (справа №2-30/519.1-2007 (2-3/9091-2002).

Станом на 20 лютого 2007 року заборгованість Міністерства охорони здоров'я АР Крим перед ЗАТ з виробництва інсулінів "Індар" становить 1.024.174,12 грн. Тобто, за 5 років боржник перерахував лише 620852,49 грн. боргу.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений державним виконавцем строк, Законом України «Про виконавче  провадження” передбачені заходи примусового виконання рішень, у тому числі накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках боржника у банках або інших кредитних організаціях.

Із ввідної частини постанови органу примусового виконання рішень від 16 січня 2007 року слідує, що на виконанні підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим, відносно боржника відкрито звідне виконавче провадження №166 на загальну суму 1.915.606,80 грн., до якої входить сума 731,907 грн. за наказом господарського суду АР Крим від 30 червня 2006 року у справі №2-11/9937-2006 про стягнення з Міністерства охорони здоров'я АР Крим на користь ДП Центральний аптечний склад" ТОВ "Республіканська компанія "Крим-Фармація" та 1.645.026,61 грн. на користь ЗАТ "Індар".

Відповідно статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження. Якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, виконання вимог цієї статті забезпечується в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14  "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", суди повинні мати на увазі, що при виконанні рішень  про стягнення грошових   коштів   державний   виконавець   згідно   зі ст. 50 Закону у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті,  інші цінності, в тому числі кошти на рахунках і вкладах в установах банків та інших кредитних  організаціях,  а  також  на  рахунки в цінних паперах у депозитаріях останніх,  і лише за відсутності у боржника коштів  і цінностей - на належне йому інше майно,  за винятком того,  на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Наведений  у  додатку  до Закону Перелік видів  майна  громадян,  на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими  документами,  є  єдиним  для  всіх випадків звернення   стягнення на зазначене майно. Стягнення  на  нерухоме майно (будинок, квартиру, приміщення, земельну  ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого  майна  з  додержанням  правил  ст.  62  Закону. Боржник  має  право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути   стягнення   в  першу  чергу  (ст.  56  Закону.) Відмова державного виконавця задовольнити зазначену  вимогу  боржника  може  бути визнана в судовому порядку необґрунтованою,  коли  очевидно,  що  ця  вимога  не порушувала інтересів стягувача й не ускладнювала виконання рішення.

Згідно вимог статей 50, 63 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець постановою від 06 січня 2007 року наклав арешт на грошові кошти, що знаходяться і надходять на відкриті розрахункові рахунки, які передбачено Головним управлінням Державного казначейства України в АР Крим, заборонивши списання коштів за розпорядження власника до накопичення суми 1.915.606,80 грн., передбаченої звідним виконавчим провадженням

Із пояснень апелянта у судовому засіданні 06 вересня 2007 року, разом з постановою від 06 січня 2007 року, до Головного управління Державного казначейства України в АР Крим направлена копія наказу господарського суду, для накладення арешту тільки на грошові кошти, передбачені на ці цілі, тобто, Головне управління Державного казначейства АР Крим повністю виконало   вимоги  наказу господарського суду АР Крим з дотриманням вимог Бюджетного кодексу України.

Посилання  Міністерства охорони здоров'я АР Крим в скарзі на те, що державний виконавець повинен  був накласти арешт тільки на рахунок, вказаний в наказі господарського суду АР Крим, є неспроможними, так як  у наказі  рахунок вказаний як реквізити юридичної особи.

Висновок господарського суду, що порядок звернення стягнення на грошові кошти визначається статтею 50 Закону України „Про виконавче провадження” , яка передбачає, якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів указаний певний номер рахунку, з якого мають бути стягненні грошові кошти, то, в разі відсутності коштів на цьому рахунку, державний виконавець не пізніше місячного строку з дня відкриття виконавчого провадження звертається до органу, який видав виконавчий документ, з клопотанням про заміну способу та порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника або встановлення іншого способу та порядку виконання рішення суду, судова колегія вважає помилковим, у зв’язку  з наступним.

Відповідно до статей 50, 63 Закону України "Про виконавче провадження" та Інформаційного листа Вищого   господарського    суду    України  №01-8/2229  від 25 листопада 2005 року передбачений порядок накладення арешту на всі грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника,    втім, якщо у виконавчому документі про стягнення грошових коштів зазначений конкретний номер рахунку, з якого повинні бути стягнуті грошові кошти, арешт накладається на цей зазначений конкретний номер рахунку.

Отже, всі дії здійснені державним виконавцем, передбачені діючим законодавством.

Надання  розстрочки виконання рішення не передбачає зняття арешту з рахунків, а передбачає лише зупинення виконання рішення, згідно пункту 13 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження”.

Згідно статті 117 Господарського процесуального кодексу України, наказ повинен відповідати вимогам виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно резолютивної частини наказу господарського суду зобов’язано  стягнути з Міністерства охорони здоров'я АР Крим, з юридичної особи, а не з рахунку, в дужках вказана юридична адреса боржника і рахунок, як реквізити, тому суд першої інстанції помилково вважає, що державний виконавець самостійно змінив спосіб і порядок виконання рішення, наклавши арешт на відкриті розрахункові рахунки боржника. Таким чином, державним виконавцем проведені заходи примусового виконання рішення згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, при розгляді скарги, господарським судом не врахований факт пропуску 10-денного строку на оскарження постанови від 16 січня 2007 року про накладення арешту на грошові кошти боржника, так як скаржником не було заявлено клопотання про відновлення строку подання скарги, не вказано причини його пропуску, хоча встановлений у частині першій статті 1212 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України, може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску (позов до суду заявлено 24 травня 2007 року).

Згідно статті 1212 Господарського процесуального кодексу України,  за результатами розгляду скарги судом виноситься ухвала в якій господарський суд або визнає доводи скаржника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов’язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє, а тому, не має підстав вважати дії органу ДВС з прийняття вищевказаної постанови від 16 січня 2007 року незаконними.

З урахуванням викладеного, ухвала господарського суду АР Крим винесена в порушення норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 101, пунктом 2 частини 1 статті 103, пунктами 1 та 4 статті 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 липня 2007 року у справі № 2-30/7984-2007 скасувати.

3. Постановити нове рішення: "Доводи боржника - Міністерства охорони здоров'я АР Крим визнати неправомірними і у задоволенні скарги на дії органу ДВС відмовити".

Головуючий суддя                              підпис                    З.Д. Маслова

Судді                                                            підпис                    В.А. Лисенко

підпис                    О.Л. Котлярова