ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА                                                                                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.07                                                                                           Справа  № 4/2443-3/212

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді                                                                       Давид Л.Л.

Суддів                                                                                Кордюк Г.Т.

Мурська Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Українсько-німецького спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю „РМГ-Україна”, б/н і б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2007 року

у справі №4/2443-3/212 (суддя –Березяк Н.Є.)

за первісним позовом Українсько-німецького спільного підприємства „РМГ-Україна”, с.Требухів, Броварський район, Київська область

до відповідача ВАТ „Львівгаз”, м. Львів

про стягнення 185 599,18 грн.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства „Львівгаз”, м. Львів

до відповідача Українсько-німецького спільного підприємства „РМГ-Україна”, с.Требухів, Броварський район, Київська область

про визнання недійсним договору поставки

за участю представників сторін:

від позивача: Оксюта В.В. –адвокат (довіреність б/н від 10.10.2006 року);

від відповідача: Шиян М.В. –начальник юридичного відділу (довіреність за №06-3641 від 18.05.2007 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.01.2007 року у справі №4/2443-3/212 в задоволенні первісного позову Українсько-німецького спільного підприємства „РМГ-Україна” с.Требухів, Броварський район, Київська область до Відкритого акціонерного товариства "”Львівгаз”, м. Львів про стягнення 185 599,18 грн. відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ВАТ „Львівгаз”, м. Львів до Українсько-німецького спільного підприємства „РМГ-Україна” с.Требухів, Броварський район, Київська область про визнання недійсним договору поставки також відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідно до п. 1.1 Договору №62 СП ТзОВ „РМГ-Україна” зобов”язалось виготовити, поставити та передати у власність ВАТ „Львівгаз” товар, кількість, ціна та вартість якого визначені у специфікації , що є невід”ємним додатком до даного договору. Із поданої Позивачем специфікації договору товару вбачається, що в ній зазначена назва товару, що повинен поставлятись „лічильник газу марки TRZ 03 G10000” в кількості три штуки по ціні 282340,00 грн. Однак із специфікації товару до договору №62 від 06.04.2005 року вбачається, що погоджений сторонами товар –лічильники газу марки TRZ 03 G16000. Таким чином, суд дійшов висновку, що Позивачем були внесені зміни (виправлення) в додаток №1 , чим були порушені ст. 651, ст. 654 ЦК України, і відповідно до цього в позові відмовлено. В задоволенні зустрічного позову судом також відмовлено, оскільки договір поставки відповідає вимог ст. 215 та ст. 203 ЦК України.

Позивач за первісним позовом –Українсько-німецьке спільне підприємство „РМГ-Україна”, частково не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на те, що оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні 186844,24 грн. підлягає скасуванню, оскільки таке в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним дослідженням обставин справи, а саме:

-          судом не враховано того, що Позивачем поставлено Відповідачу на умовах оплати газові лічильники марки TRZ 03 G10000, за які останній повинен сплатити повну вартість. Апелянт стверджує, що суд з однієї сторони вірно і обґрунтовано в рішенні вказав, що Відповідач отримав від Позивача лічильники газу марки TRZ 03 G10000 в кількості 3 штуки по ціні 282340,00 грн. за кожний. Однак далі, на думку апелянта, судом допущено помилку, фактично вказавши, що Відповідач не замовляв ці лічильники, а тому не повинен сплачувати їх вартість, проте судом не враховано того, що останнім прийнято ці лічильники без застереження;

-          судом не взято до уваги, того, що Відповідачем не доведено того, що останній мав намір та вчинив дії з закупівлі як лічильників марки TRZ 03 G16000 так і лічильників газу марки TRZ 03 G10000. Як стверджує апелянт 07.02.2006 р. та 06.03.2006 р. Відповідач після неодноразових вимог Позивача сплатив останньому 1000 000,00 грн. зазначивши в платежі „оплата за лічильники згідно рахунку № R-0025 від 25.01.2006 року. Таким чином, апелянт вказує, що Відповідач юридично визнав факт належної поставки Позивачем замовлених лічильників.

-          судом помилково не прийнято до уваги обґрунтування апелянта, про те, що ці лічильники поставлялись на виконання договору №62 , а тому Відповідач зобов”язаний сплатити неустойку, передбачену п. 7.3. Договору;

Апелянт наводить також інші обставини, які вважає безумовною підставою для часткового скасування рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову.

Відповідач –ВАТ „Львівгаз” у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 03.4.2007 року та його представник в судовому засіданні заперечує доводи апеляційної скарги з мотивів того, що СП ТзОВ „РМГ-Україна” поставило ВАТ „Львівгаз” товар, а саме: газові лічильники марки TRZ 03 G10000, яких Відповідач не замовляв, отже і не зобов‘язувався оплачувати їх вартість. Таким чином, Відповідачем було порушено вимоги ст. ст. 526, 530 ЦКУкраїни та ст. 193 ГК України. Відповідно до цього, ВАТ „Львівгаз” вважає рішення Господарського суду Львівської області законним, таким що прийняте відповідно до норм чинного законодавства та просить останнє залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення, оскільки така безпідставна та необгрунтована.

Рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2007 року оскаржується лише в частині відмови в задоволенні первісного позову СП ТзОВ «РМГ-Україна»до ВАТ «Львівгаз»про стягнення 186844,24 грн., в решті з рішенням сторони погодились.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про часткову невідповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

06.04.2005 року ВАТ „Львівгаз” та СП ТзОВ „РМГ-Україна” укладено договір поставки товарів №62 (Т-1 а.с.13-16).

У відповідності до п. 1.1. Договору СП ТзОВ «РМГ-Україна»зобов‘язувався виготовити, поставити та передати у власність ВАТ «Львівгаз»товар, кількість, ціна і вартість якого визначені у специфікації, що є невід‘ємним додатком до договору .

З наявної в матеріалах справи копії та з оглянутої в судовому засіданні специфікації товару вбачається, що в ній зазначено назву товару, що повинен поставлятися Позивачем за первісним позовом «лічильник газу TRZ 03 G10000»(з виправленням), в кількості три штуки по ціні 282340,00 грн. (Т-1 а.с.19).

Відповідач за первісним позовом стверджує, що сторони згідно умов договору та специфікації домовлялись про поставку газових лічильників TRZ 03 G16000, а не газових лічильників TRZ 03 G10000, які були поставлені.

Відповідач обґрунтовує свої доводи тим, що протоколом №8 від 17.03.2005 року засідання тендерної комісії по визначенню переможця тендеру на закупівлю вимірювальних комплексів, визначено СП ТзОВ «РМГ-Україна»переможцем тендеру по закупівлі вимірювальних комплексів (на базі лічильників) марки TRZ 03 G 16000 в кількості 4 штуки по ціні з ПДВ 282340,00 грн. Отже, як стверджує Відповідач за первісним позовом, договір №62 від 06.04. 2005 року був укладений сторонами на підставі проведення конкурсу і зазначена в специфікації марка лічильника газу TRZ 03 G 16000 відповідала протоколу засідання тендерної комісії за №8 від 17.03.2005 року, яка і мала поставитись Відповідачу за первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом примірника специфікації товару до договору №62 від 06.04.2005 року, в якій зазначено саме –газовий лічильник марки TRZ 03 G16000 - не подав.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 року зобов‘язано сторін подати докази узгодження предмету договору поставки товарів №62 від 06.04.2005 року в оригіналах та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи. Представники сторін в судовому засіданні пояснили, що інших доказів, крім тих, що містяться в матеріалах справи у сторін немає.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору Відповідачем за первісним позовом здійснено передоплату в період з 25.04.2005 року по 23.05.2005 року у розмірі 592914, 00 грн. (Т-1 а.с.), що останнім не заперечується.

05.12.2005 року СП ТзОВ «РМГ –Україна»поставив Відповідачу і передав йому за видатковою накладною №R-00000012 від 05.12.2005 року (Т-1 а.с.17) згідно довіреності ЯКБ №279542 від 05.12.2005 року (Т-1 а.с.18) лічильники газу марки TRZ 03 G10000, за які Відповідач за первісним позовом повністю не розрахувався.

Представник Відповідача в судовому засіданні стверджує , що СП ТзОВ „РМГ-Україна” поставило ВАТ „Львівгаз” товар, а саме газові лічильники марки TRZ 03 G10000, яких Відповідач не замовляв, а отже і не зобов”язувався оплачувати їх вартість. Проте Відповідач за первісним позов, прийняв їх без застереження, що останнім не заперечується.

Як вбачається з поданої апеляційному суду товаро –транспортної накладної №6-1/5-12-05 від 05.12.2005 року СП ТЗОВ «РМГ-Україна»(вантажовідправник) відвантажило ВАТ «Львівгаз»(вантажоодержувач) газові лічильники марки TRZ 03 G10000 в кількості три штуки (Т-2 а.с.39), які останнім прийнятті.

Крім цього, Відповідачем за первісним позовом частково оплачено за поставлені лічильники, що підтверджується платіжними дорученнями №2444 від 06 березня 2006 року на суму 50000,00 грн. ( Т-1 а.с.36) та платіжним дорученням №1326 від 07.02.2006 року на суму 50 000, 00 грн. (Т-1 а.с.38), призначенням платежу в останніх визначено оплата за лічильники згідно рахунку №R-0025 від 25.01.2006 року.

Відповідачем за первісним позовом подано довідку за вих. 3 16-3987 від 04.06.2007 року (Т-2 а.с.38), в якій зазначено те, що на центральному складі ВАТ «Львівгаз»зберігаються два лічильники газу марки TRZ 03 G 10000, які були отримані в грудні 2005 року від СП ТзОВ «РМГ-Україна».

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що поставка товару, а саме газових лічильників марки TRZ 03 G10000 є позадоговірною, що підтверджується видатковою накладною № R-00000012 від 05.12.2005 року та товаро-транспортною накладною № №6-1/5-12-05 від 05.12.2005 року (Т-2 а.с.39).

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а тому вимоги Позивача щодо оплати основної суми боргу, яка складає 154106,00 грн. є обґрунтованими..

Враховуючи те, що умовами договору №62 від 06.04.2005 року визначено поставку лічильників згідно специфікації, а специфікація містить виправлення, судова колегія не може вважати погодженою сторонами марку лічильника згідно договору . Однак враховуючи ту обставину , що лічильники газу марки TRZ 03 G 10000 Відповідачем прийнятті без застереження і частково оплачені, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає дану поставку позадоговірною, а тому, вимоги позивача за первісним позовом, щодо стягнення штрафних санкцій є безпідставними.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Стягнення зазначених витрат в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія названого Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України «Про адвокатуру», де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК України передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Витрати позивачів та відповідачів, пов‘язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об‘єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п‘ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні за наявності документального підтвердження витрат: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

10.10.2006 року адвокатським об‘єднанням «Юридична компанія «ЛЕКС НОЛЕДЖ»та Українсько-німецьким спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «РМГ-Україна»укладено договір про надання правової допомоги (Т-1 а.с. 62).

З матеріалів справи, а саме з довіреності б/н від 10.10.2006 року СП ТзОВ «РМГ-Україна»в особі генерального директора Беньківського В.В. діючого на підставі Статуту, вбачається, що цією довіреністю згідно договору про надання правової допомоги від 10.10.2006 року уповноважує адвокатів адвокатського об‘єднання «Юридична компанія «ЛЕКС НОЛЕДЖ»Сопільняка В.Ю. та Оксюту В.В. бути представнками СП ТзОВ «РМГ –Україна»з відповідним комплексом повноважень (Т-2 а.с.42).

Інтереси Позивача в процесі розгляду даної справи на підставі вищезазначеної довіреності представляв адвокат Оксюта В.В. (свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю (Т-1 а.с. 55)) та адвокат Сопільняк В.Ю.

Факт сплати адвокатських послуг Позивачем за первісним позовом відповідно до ст. 33 , 34 ГПК України підтверджено витягом з реєстру електронних платіжних доручень від 30.11.2006 року, згідно якого Позивач за первісним позовом платіжним дорученням №860 від 30.11.2006 року провів оплату на рахунок Юридичної компанії «ЛЕКС НОЛЕДЖ»10 000, 00 грн , - видом платежу в оотанньоу визначено - передплата за правову допомогу згідно договору б/н від 10.10.2006 року (Т-1 а.с.66).

За таких обставин судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про обгрунтованість відшкодування Позивачу за первісним позовом витрат на надання йому правової допомоги в сумі 10 000, 00 грн., оскільки така є обгрунтованою та підтверджена матеріалами справи.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про часткову невідповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102,103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.        Апеляційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «РМГ- Україна»- задоволити частково.

2.        Пункт 1 рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2007 року у справі № 4/2443-3/212 скасувати частково. Стягнути з Відповідача на користь Позивача 154106,00 грн. основного боргу та 10 000 грн. адвокатських послуг.

3.          В решті п. 1 та п.2 рішення Господарського суду Львівської області від 31.01.2007 року залишити без змін.

4.          Судові витрати по розгляду справи за первісним позовом віднести на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

5.           Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.          Справу № 4/2443-3/212 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                                                          Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                              Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                              Х.В.Мурська