КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2007                                                                                           № 25/106

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратура міста Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.03.2007

у справі № 25/106 (Морозов С.М.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто"

до                                                   Київська міська рада

Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  укладення договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Каштанове місто” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в якій просило визнати укладеною, угоду до договору оренди земельної ділянки від 23.03.2004 р. № 91-6-00235 (про поновлення) в редакції, яка підписана ТОВ “Каштанове місто”, якою термін договору оренди земельної ділянки від 23.03.2004 р. № 91-6-00235 поновлено на 3 (три) роки з 24.03.2007 р., зобов’язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати угоду до договору оренди земельної ділянки від 23.03.2004 р. № 91-6-00235 в установленому порядку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.03.2007 р. у справі № 25/106 позов задоволено повністю.

На зазначене рішення Господарського суду м. Києва Заступником прокурора м. Києва до Київського апеляційного господарського суду внесено апеляційне подання, в якому Заступник прокурора м. Києва просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В апеляційному поданні Заступник прокурора м. Києва зазначає про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не були враховані ті обставини, що Київською міською радою рішення про продовження строку договору не приймалося; в судовому засіданні представник Київської міської ради заперечував проти задоволення позову і давав пояснення, що сторонами договору не були узгоджені усі істотні умови угоди про поновлення договору; ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 р. скасовані постанови Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2006 р., Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2006 р. та закрито провадження у справі за позовом ТОВ “Каштанове місто” до Прокуратури м. Києва, Київської міської ради про визнання незаконними дій Прокуратури м. Києва та визнання незаконним рішення Київської міської ради.

Позивач надав суду відзив на апеляційне подання, в якому просить апеляційне подання Заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2007 р. у справі № 25/106 без змін.

Дослідивши доводи апеляційного подання, заперечення на апеляційне подання, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне:

Пунктом 25 рішення Київської міської ради від 23.12.2003 р. № 316/1191, ТОВ “Каштанове місто” затверджено проект відведення та передано в оренду земельну ділянку площею 0,49 га для будівництва житлового комплексу по вул. Тимофія Шамрила, 4-б у Шевченківському районі м. Києва.

На підставі зазначеного рішення між Київською міською радою та ТОВ “Каштанове місто” 15.03.2004 р. був укладений договір оренди земельної ділянки, який 23.03.2004 р. був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 91-6-00235.

Як вбачається з матеріалів справи, то позивач належним чином виконує обов’язки землекористувача регламентовані умовами договору оренди земельної ділянки, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату, виконує роботи з безпосереднього будівництва житлового комплексу.

Листом від 17.01.2007 р. № 6, ТОВ “Каштанове місто” звернулося до Київської міської ради з клопотанням поновити дію договору оренди при цьому, до листа були додані підписані зі сторони ТОВ “Каштанове місто” примірники угоди до договору оренди щодо поновлення його терміну шляхом внесення відповідних змін до договору.

Листом від 09.02.2007 р. № 05-358/3861, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомило ТОВ “Каштанове місто” про те, що Київською міською радою рішення щодо поновлення договору оренди не приймалося.

У відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, до повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” регламентовані питання вирішення яких належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Згідно п. 34 ч. 1 зазначеної статті до таких питань віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок – не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно ст. 33 Закону України “Про оренду землі”, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов’язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

В свою чергу, ст. 2 Закону України “Про оренду землі” передбачено, що відносини, пов’язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 777 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов’язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

За таких обставин апеляційний господарський суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів Заступника прокурора м. Києва відносно того, що для продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, шляхом внесення змін до договору, у спосіб укладення його сторонами відповідної угоди до нього, Київською міською радою повинно було бути прийнято відповідне рішення.

Положеннями ст. 181 Господарського кодексу України визначений порядок укладення господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом укладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору, або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має передати спір на вирішення суду.

Згіно з ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Пунктом 2 ст. 77 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що, спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи Заступника прокурора м. Києва відносно того, що сторонами не були узгоджені усі істотні умови угоди про поновлення договору, оскільки матеріали справи свідчать про те, що у встановлений законодавством термін Київська міська рада, у спосіб передбачений законодавством, не висловила своїх заперечень та зауважень відносно умов угоди до договору оренди земельної ділянки, яка була запропонована ТОВ “Каштанове місто”.

Частинами 3, 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками розгляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Як вбачається з матеріалів справи, то рішення суду першої інстанції по даній справі було прийнято 13.03.2007 р.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що 30.06.2006 р. Печерським районним судом м. Києва винесено рішення по справі адміністративної юрисдикції за позовом ТОВ “Каштанове місто” до Прокуратури м. Києва, Київської міської ради про визнання незаконними дій Прокуратури м. Києва та визнання незаконним рішення Київської міської ради. Зазначеним рішенням суду позов ТОВ “Каштанове місто” задоволено: дії Прокуратури м. Києва щодо винесення протесту на п. 25 рішення Київської міської ради від 23.12.2003 р. № 316/1191 визнані – протиправними; рішення Київської міської ради від 02.02.2006 р. № 88/3179 визнане – протиправним та скасовано. 17.08.2006 р.  колегією  судової  палати  в  цивільних справах Апеляційного суду м. Києва, за результатами розгляду апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва, на постанову Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2006 р. по справі за позовом ТОВ “Каштанове місто” до Прокуратури м. Києва Київської міської ради про визнання незаконними дій Прокуратури м. Києва та визнання незаконним рішення Київської міської ради винесено постанову. Постановою суду апеляційної інстанції апеляційна скарга задоволена частково: в позові ТОВ “Каштанове місто” до Прокуратури м. Києва про визнання дій Прокуратури м. Києва протиправними, відмовлено; в іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін. 30.05.2007 р. Вищим адміністративним судом України було винесено ухвалу, якою касаційну скаргу Заступника прокурора м. Києва на постанову  Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2006 р., постанову судової  палати  в  цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2006 р. по справі за позовом ТОВ “Каштанове місто” до Прокуратури м. Києва Київської міської ради про визнання незаконними дій Прокуратури м. Києва та визнання незаконним рішення Київської міської ради задоволено частково, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, провадження у справі закрито.

Таким чином, на момент винесення Господарським судом м. Києва рішення по даній справі була чинною постанова колегією  судової  палати  в  цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2006 р., якою рішення Київської міської ради від 02.02.2006 р. № 88/3179 визнане – протиправним та скасовано.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 07.08.2006 р. Печерським районним судом м.  Києва  винесено  рішення по справі про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зазначеним рішенням суду, серед інших фактів, були встановлені наступні факти: визнаний встановленим факт, що земельна ділянка площею 0,49 га, що розташована по вул. Т. Шамрила, 4-б у м. Києві відведена ТОВ “Каштанове місто” в порядку встановленому чинним законодавством; визнаний встановленим факт, що п. 25 рішення Київської міської ради від 23.12.2003 р. № 316/1191 є законним, прийнятим радою в межах її повноважень та компетенції і в порядку та на підставах, передбачених чинним законодавством України, з додержанням всіх процедурних вимог; визнаний встановленим факт, що протест заступника прокурора м. Києва № 07/1/1-27 від 14.12.2005 р. на п. 25. рішення Київської міської ради від 23.12.2003 р. № 316/1191 є необґрунтованим та незаконним; визнаний факт, що рішення Київської міської ради № 88/3179 від 02.02.2006 р. є неправомірним. Зазначене рішення суду не оскаржувалося і є чинним.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про необґрунтованість доводів Заступника прокурора м. Києва, щодо незаконності рішення суду першої інстанції, з тих підстав, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007 р. скасовані постанови Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2006 р., Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2006 р. та закрито провадження у справі за позовом ТОВ “Каштанове місто” до Прокуратури м. Києва, Київської міської ради про визнання незаконними дій Прокуратури м. Києва та визнання незаконним рішення Київської міської ради.

Згідно ст. 121 Конституції України органи прокуратури України здійснюють представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 36-1 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках передбачених законом. Підставою представництва інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або державою. Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами; участь у розгляді судами справ; внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Згідно ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю участю у справу, порушену за позовами інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційне, касаційне подання, подання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовами інших осіб.

У відповідності до п. 1 роз’яснення Президії Вищого господарського суду України “Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам” від 22.05.2002 р. № 04-5/750 (далі – Роз’яснення), у вирішенні питання про порушення справи за позовною заявою прокурора господарському суду слід виходити з такого. Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого господарського суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення ст. 2 ГПК України під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах”, зазначеним у ч. 2 ст. 2 ГПК України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Пунктом 3 Роз’яснення передбачено, що господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов’язаних із захистом інтересів держави. Пунктом 8 Роз’яснення передбачено, що згідно ст.ст. 29, 91, 107, 111-14 і 113 ГПК України, ст.ст. 36-1 і 37 Закону України “Про прокуратуру”, формою представництва прокуратурою інтересів держави може бути внесення прокурором апеляційного, касаційного подання, подання про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, а також участь у розгляді справи, порушеної за позовами інших осіб. Відповідно до визначеної законом компетенції прокурор вправі внести апеляційне, касаційне подання лише у справах зі спорів про захист інтересів держави або у справах про банкрутство, де кредитором є держава в особі уповноваженого органу державної влади.

Проте, в апеляційному поданні Заступник прокурора м. Києва не зазначив в інтересах якого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади внесено апеляційне подання, які інтереси держави порушені, в чому полягає порушення інтересів держави.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційного подання Заступника прокурора м. Києва, а рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2007 р. у справі № 25/106 являється обґрунтованим і відповідаючим вимогам чинного законодавства та прийнято без порушень матеріального і процесуального права, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання Заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 13.03.2007 р. у справі № 25/106 без змін.

Матеріали справи № 25/106 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін  В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна  Л.О.

Синиця  О.Ф.

11.07.07 (відправлено)