ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 серпня 2007 р.

№ 10/153/Б

Судова
колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Державного комітету України з
державного матеріального резерву, м. Київ

на постанову

від 14.03.2007 р. Львівського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 10/153/Б
господарського суду Чернівецької області

за заявою

ВАТ “ЕК “Чернівціобленерго”, м.
Чернівці

до

Державного дослідного
господарства “Центральне” Буковинського інституту агропромислового
виробництва Української академії аграрних наук, м. Чернівці

про

банкрутство

кредитор

Державний комітет України з
державного матеріального резерву, м. Київ

арбітражний керуючий

ОСОБА_1.

в судовому
засіданні взяли участь представники:

кредитора

Ряжев А.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
Чернівецької області знаходиться справа № 10/153/Б про банкрутство
Державного дослідного господарства “Центральне” Буковинського інституту
агропромислового виробництва Української академії аграрних наук.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 16.01.2007 р. (суддя Ковальчук Т.І.) грошові вимоги
Державного комітету України з державного матеріального резерву до боржника на
суму 20 202,95 грн. відхилено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.03.2007 р. (судді: Михалюк О.В. -головуючий, Новосад
Д.Ф., Мельник Г.І.) апеляційну скаргу Державного комітету України з державного
матеріального резерву залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 16.01.2007 р. -без змін.

Не погоджуючись з винесеною
постановою, Державний комітет України з державного матеріального резерву
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від
14.03.2007 р. та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги Державного
комітету України з державного матеріального резерву до боржника в повному
обсязі на суму 20 202, 95 грн.

На думку заявника касаційної
скарги, судом апеляційної інстанції порушено та неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
сторони, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, станом на 01.02.1999 р. боржник у справі мав заборгованість перед
кредитором у сумі 20 202,95 грн. за отримані на підставі договору про взаємні
поставки № НОМЕР_1 бензин та дизпаливо, що підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків за отримані матеріальні цінності Державного резерву, наданим
кредитором.

Отже, строк позовної давності за
вказаними вимогами сплинув ще у 2002 році.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного кодексу України правила цього кодексу про
позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
кодексом.

Враховуючи те, що Цивільний кодексу
України набрав чинності 01.01.2004 р., до даних правовідносин підлягає
застосуванню Цивільний кодекс УРСР, а ст. 268 Цивільного кодексу України на дані
правовідносини свою дію не поширює.

Отже, грошові вимоги Державного
комітету України з державного матеріального резерву до боржника на суму 20
202,95 грн. обтяжені спливом строку позовної давності.

Стаття 14 Закону України “Про
відновлення після платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі
-Закон) встановлює обов'язок  конкурсних
кредиторів після опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду
письмові заяви з вимогами до боржника разом з документами, що їх підтверджують.

Отже, факт заборгованості боржника
перед кредитором має бути підтверджений відповідними доказами.

В силу положень Закону у справі про
банкрутство спір не вирішується по суті, а тільки встановлюються грошові вимоги
кредиторів та лише дійсні вимоги, що відповідають чинному законодавству,
визнаються судом і включаються до реєстру вимог кредиторів.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що Державний комітет України з державного матеріального резерву не
звернувся до суду з позовом про захист свого права та не поновив строк позовної
давності в позовному провадженні (ст. 80 Цивільного кодексу УРСР), тим самим
позбавив себе права заявити свої грошові вимоги у справі про банкрутство
боржника, оскільки строк позовної давності у справі про банкрутство не
відновлюється.

За таких обставин справи відхилення
грошових вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву
до боржника на підставі спливу строку позовної давності є правовірним.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не спростовують висновку попередніх судових інстанцій.

У зв'язку з чим, оскаржувана
постанова суду апеляційної інстанції, якою залишена без змін ухвала суду першої
інстанції, є законною та обґрунтованою та підстав для її зміни або скасування
не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись
ст. 80 Цивільного кодексу УРСР, ст. 14 Закону України “Про відновлення після
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 1115,
1117, 1119 -11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Державного комітету
України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

2.          Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від   14.03.2007 р. у
справі № 10/153/Б залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
Н.Г. Ткаченко

Л.Й. Катеринчук