ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.09.07 р.                                                                               Справа № 25/303

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  відкритого акціонерного товариства “Донецьккокс” м. Донецьк

до відповідача  закритого акціонерного товариства “Донецьксталь” - металургійний завод”

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – корпорація “Міжрегіональний Промисловий Союз” м. Донецьк

про стягнення збитків у сумі 9729,84 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Коцюба Т.І. за довіреністю № 45 від 23.05.2007 р.

від відповідача: Животов О.А. за довіреністю № 17/17 від 16.03.2007 р.

від третьої особи:  Найданова Л.С. за довіреністю № 207 від 17.07.2007 р., Шор кін І.В. за довіреністю від 01.11.2006 р. (в останнє судове засідання не з’явилися)

Господарським судом Донецької області 14.09.2006 р. порушено провадження у  справі № 25/303 за позовом відкритого акціонерного товариства “Донецьккокс” м. Донецьк до закритого акціонерного товариства “Донецьксталь” - металургійний завод” м. Донецьк  про стягнення збитків у сумі 11459,40 грн.

Під час судового розгляду справи позивач зменшив суму позовних вимог до розміру 9729,84 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.01.2007 року позов задоволено, стягнуто  з ЗАТ “Донецьксталь” - металургійний завод на користь ВАТ “Донецьккокс” збитки у сумі 9729,84 грн., судові витрати, з посиланням, зокрема, на приписи статей 526, 610, 611, 623 Цивільного кодексу України та статті 193, 224, 225 Господарського кодексу України.

Постановою від 15.05.2007 р. Вищого господарського суду України рішення господарського суду Донецької області від 11.01.2007 р. було скасовано, справа направлена  на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 27.06.2007 року справа № 25/303 призначена до нового розгляду в судовому засіданні на 01.08.2007 р., з 01.08.2007 р. до 16.08.2007 р. в судовому засіданні оголошувалася перерва відповідно до ст. 77 ГПК України. Ухвалою від 16.08.2007 розгляд справи відкладений на 27.08.2007 р. Ухвалою від 27.08.2007 року згідно ст..69 ГПК України за клопотанням обох сторін суд продовжив строк вирішення спору на один місяць до 27.09.2007 року, відклав розгляд справи на 25.09.2007 р.

У судовому засіданні позивачем та відповідачем було заявлено письмове клопотання  про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу.

Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2004 р. між ЗАТ “Донецьксталь” - металургійний завод” (Завод) та ВАТ “Донецьккокс” (Клієнт) було укладено договір № 5882дс/329ждц, за умовами якого відповідач зобов’язався надавати ВАТ “Донецьккокс” послуги пов’язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом, а також вести облік часу знаходження вагонів, що належать Укрзалізниці, СНД, Балтії або іншої власності в користуванні ВАТ “Донецьккокс” згідно Правил користування вагонами та контейнерами.

Умовами договору сторони передбачили, що повний час користування вагонами визначається додаванням до часу знаходження вагонів у Клієнта –позивача десяти годин на перевезення вагонів відповідачем від станції Передача –Донецьк до станції Сортувальна (Ливенський парк) і назад.

Крім того, 31.08.2005 р. між Корпорацією “МПС” (Експедитор) та ВАТ “Донецьккокс” (Замовник) було укладено договір № 123/558-ждц про організацію перевезення вантажів у власному (орендованому) рухомому складі, яким регулюються взаємовідносини між Замовником та Експедитором, пов’язані з наданням послуг Замовнику з організації перевезення вантажів, зазначених в узгоджених сторонами заявках, у власному (орендованому) рухомому залізничному складі Експедитора або інших підприємств, та відносини з оплати користування власним (орендованим) рухомим складом та його схоронності як у випадках організації перевезення вантажів за заявками Замовника, так і у випадках організації перевезення за заявками інших юридичних осіб, де Замовник є вантажоодержувачем або вантажовідправником.

На виконання умов договору № 5882дс/329ждц від 01.12.2004 р. на послуги, пов’язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом  у вересні 2005 р. відповідачем - ЗАТ “Донецьксталь” - металургійний завод” були надані послуги з перевезення вантажів ВАТ “Донецьккокс” у вагонах власності Корпорації “МПС”.

За надані послуги з організації перевезень вантажів у власному рухомому складі в вересні 2005 р. позивачем здійснені розрахунки з Корпорацією “МПС” в повному обсязі на підставі звітів експедитора про обсяг виконаних робіт за договором № 123/558-ждц від 31.08.2005 р., відомостей № 130905, № 14, № 16, № 180905, № 2009205, № 951762, акта виконаних робіт (послуг) та виставлених рахунків на оплату № Э0206296 від 31.01.2006 р., № Э0206295 від 31.01.2006 р.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення збитків у зв’язку з порушенням відповідачем пункту 3.1.4 договору № 5882дс/329ждц від 01.12.2004 р., які виникли внаслідок несвоєчасного повернення відповідачем вагонів власності Корпорації “МПС”.

Понесені збитки позивач обґрунтовував затримкою вагонів на під’їзних коліях відповідача понад десяти годин, що підтверджується відомостями плати за користування вагонами, виданими станцією Донецьк за формою ГУ-46, що стало підставою збільшення плати за користування вагонами.

Відповідно до пункту 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 623 вказаного кодексу передбачено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

За приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 1 статті 225 цього кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як - то:

-          протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи;

-          шкідливий результат такої поведінки (збитки);

-          причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

-          вина правопорушника.

Як зазначив у своїй постанові від 15.05.2007 року Вищий господарський суд України підставою задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків у скасованому рішенні господарського суду Донецької області по даній справі було лише встановлення факту затримки вагонів на під’їзних коліях відповідача понад 10 годин. Однак суд не взяв до уваги, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

З врахуванням вищевказаних зауважень суду касаційної інстанції при новому розгляді даної справи суд першої інстанції надав правову оцінку всім доказам у справі в їх сукупності та дійшов наступного висновку:

Правовідносини між позивачем, відповідачем та третьою особою засновані на двох різних договорах перевезення. укладення вказаних договорів та виконання сторонами у цих договорах своїх зобов’язань не знаходяться у безпосередньому зв’язку між собою.

Позивач вважає протиправною поведінкою відповідача його дії, пов’язані з перевезенням вагонів з вантажем від станції Передача–Донецьк до станції Сортировочна Ливенський парк у строк понад 10 годин у порушення п. 3.1.4  підпункту 2 договору № 5882дс/329ждц від 01.12.2004 р.

Шкідливим результатом такої поведінки відповідача, тобто збитками для позивача, останній вважає збільшення плати позивача за користування власними вагонами третьої особи, яка здійснювалась позивачем згідно договору № 123/558-ждц від 31.08.2005 р. Вказане збільшення плати позивач виразив у грошовій сумі 9729,84 грн., яку вважає для себе збитками. пов’язаними з невиконанням відповідачем умов договору № 5882дс/329ждц від 01.12.2004 р.

Але в даному випадку суд не вбачає причинно-наслідкового зв’язку між протиправними діями відповідача та шкідливими наслідками для позивача. Так умовами договору між позивачем та відповідачем передбачено перевезення відповідачем вантажів позивача залізничним транспортом та внесення позивачем плати відповідачу за перевезення цих вантажів. Внесення плати позивачем відповідачу за користування вагонами інших власників (крім вагонів Укрзалізниці, іноземних країн, власності відповідача та орендованих ним) умовами цього договору не передбачено. Правовідносини позивача щодо внесення плати за користування вагонами третьої особи передбачені зовсім іншим договором між позивачем та третьою особою. Відповідач згідно п. 3.1.4 договору з позивачем зобов’язаний здійснювати тільки облік часу знаходження вагонів іншої власності в користуванні позивача згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами. Вказаний облік часу потім використовується при здійсненні розрахунків між позивачем та третьою особою згідно іншого договору. Будь-якого зв’язку між діями відповідача щодо обліку часу користування вагонами позивача за договором між позивачем та відповідачем та здійсненням розрахунків позивача з третьою особою за іншим договором суд не вбачає за винятком того, що вказаний облік часу використовується третьою особою як фактичні дані, на підставі яких проводяться розрахунки плати за користування вагонами між третьою особою та позивачем.

За таких обставин вина відповідача у внесенні позивачем третій особі збільшеної на його думку плати за користування вагонами відсутня.

У зв’язку  з відсутністю повного складу цивільного правопорушення для стягнення збитків з відповідача позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82–85 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позовних вимог.

У судовому засіданні 25.09.2007 р. року оголошено текст рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя