АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
Справа  № 19/61
ПОСТАНОВА

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: Кузь В.Л. /головуючий/,
Юркевич М.В., Городечна М.І., розглянувши апеляційну скаргу приватного виробничо-комерційного
підприємства «ЗЕФ»(с.м.т. Квасилів)

на рішення господарського суду Рівненської
області

від 23.03.2007р. у справі № 19/61

за
позовом приватного
підприємця ОСОБА_1

до
відповідача приватного
виробничо-комерційного підприємства «ЗЕФ»(с.м.т. Квасилів)

про стягнення в сумі 11886,00грн.

за
участю представників:

від
позивача: ОСОБА_2;

від
відповідача: Рудик О.А.,
ОСОБА_3

З правами
та обов'язками, передбаченими ст. 22 ГПК України, сторони ознайомлені.

Рішенням
від 23.03.2007р. у справі №19/61 господарського суду Рівненської області (суддя
Тимошенко О.М.) частково задоволено позов приватного підприємця ОСОБА_1 до
приватного виробничо-комерційного підприємства «ЗЕФ»(с.м.т. Квасилів) про
стягнення в сумі 11886,00грн., стягнуто з відповідача 6000,00грн сплачених за
недоброякісний верстат коштів, 4540,00грн. матеріальної шкоди  та судові витрати.

Не
погоджуючись із зазначеним рішенням, приватним виробничо-комерційним
підприємством «ЗЕФ»(с.м.т. Квасилів) подано апеляційну скаргу, у якій скаржник
просить рішення господарського суду Рівненської області скасувати, посилаючись
на наступне:

- судом
не було взято до уваги заперечення відповідача про пропуск позивачем строку
позовної давності в частині заявлених вимог щодо повернення коштів за придбаний
верстат;

- суд
помилково застосував норми ст. 264 ЦК України щодо переривання перебігу строку
позовної давності внаслідок дій особи, які свідчать про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку;

-
судом  неправомірно встановлено, що
заподіяння матеріальної шкоди сталося внаслідок недосконалої конструкції
верстата, а не внаслідок порушення правил користування верстатом зі сторони
позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази для зазначеного висновку
інше.

Колегія
суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом
норм процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Рівненської
області підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

При
розгляді спору та прийнятті рішення місцевий господарський суд прийшов до
висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки перебіг
такого строку переривався вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання
ним свого боргу або іншого обов'язку.

При
цьому, розглядаючи спір про стягнення збитків, викликаних поставкою позивачем
неякісної продукції, місцевий господарський суд встановив, що обставинами, які
свідчать про визнання відповідачем свого обов'язку по сплаті збитків є факт
відвідування директором відповідача колонії (на території якої знаходився
верстат, що був придбаний і експлуатовувався позивачем) з питання ремонту
верстата.

Проте,
матеріали справи не містять належних доказів того, що директор відповідача - п.
ОСОБА_3 відвідував колонію саме з питань ремонту верстата, визнавав свою вину у
непридатності верстата для експлуатації та визнавав суму збитків, заподіяних
позивачу.

У
матеріалах справи міститься довідка без номера та дати, підписана начальником
Ізяславської виправної колонії у Хмельницькій області, у якій визначено, що
громадянин ОСОБА_3 25.02; -06.04; -04;05.2006року дійсно відвідував Ізяславську
виправну колонію №31 по питанню ремонту станка для розпилювання горбилів, який
належить ОСОБА_1 (а.с. 11). Однак, як встановлено під час розгляду апеляційної
скарги Львівським апеляційним господарським судом, така довідка не містить
жодних відомостей, які б давали підставу визначити, що така дія представника
відповідача свідчить про визнання ним свого боргу. Позивачем не надано жодного
акта, складеного за участю представника відповідача, яким би підтверджувався
факт непридатності до використання придбаного верстата та визнавалась вина виробника.

Таким
чином, судом апеляційної інстанції не встановлені підстави переривання перебігу
позовної давності, а тому протилежний висновок місцевого господарського суду не
відповідає обставинам справи.

Разом з
цим, Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що договірні
правовідносини між сторонами у справі по придбанню верстата є господарськими і
як щодо їх учасників-суб'єктів підприємницької діяльності, так і предмету -
виготовлення і поставки верстата відповідачем для забезпечення господарської діяльності
позивача у справі, а тому регулюються нормами Господарського кодексу як
спеціальним законом.

Нормами
Господарського кодексу України врегульовані правовідносини щодо поставки
товарів неналежної якості (ст. 269 ГК України). Зокрема, п. 8 ст. 269 ГК
України встановлено, що позови, які випливають з поставки товарів неналежної
якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення
покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Позивач
виявив недолік поставленого йому 26.05.05 верстата 26.07.05, що підтверджується
актом від цієї дати (а.с. 13). Останній дефектний акт складено 29.06.06. Позов
пред'явлено в суд 20.01.07, тобто після спливу встановленого законом
шестимісячного строку.

Необхідність
застосування позовної давності при розгляді судом даного спору була зазначена
відповідачем у відзиві на позов (а.с. 23). Питання застосування позовної
давності розглядалось місцевим господарським судом при розгляді справи, про що
зазначено в оскаржуваному рішенні суду. Однак, суд дійшов до висновку, що строк
позовної давності не сплинув, оскільки було переривання його перебігу.
Правомірність такого висновку суду оцінена судом апеляційної інстанції, про що
зазначено вище.

Відповідно
до вимог п. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для
відмови в позові.

Норми ГК
України та ЦК України щодо позовної давності застосовані судом першої інстанції
з порушенням їх приписів, що є підставою для скасування прийнятого рішення.

Окрім
того, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що позивачем не
доведено дотримання вимог щодо монтажу та підготовки придбаного верстата до
роботи (розділ 5 паспорта пристрою розпилювання обаполи) та порядку його роботи
(розділ 6 паспорта), що не дає можливості встановити вину відповідача та
причиновий зв'язок між завданими збитками та неправомірними діями відповідача.
Посилання відповідача на відсутність у нього паспорта на верстат документально
не підтверджена.

Таким
чином, Львівський апеляційний господарський суд встановив недоведеність
позивачем позовних вимог та пропуск ним позовної давності без поважних причин.

Судом
першої інстанції зазначені обставини не враховані.

З огляду
на вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити, а судові витрати
віднести за рахунок позивача у справі.

На
підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК
України, Львівський апеляційний господарський суд -

п о с т а н о в и в:

1.
Апеляційну скаргу приватного виробничо-комерційного підприємства «ЗЕФ»(с.м.т.
Квасилів) задоволити.

2.
Рішення від 23.03.2007р. у справі №19/61 господарського суду Рівненської
області скасувати. Прийняти нове рішення -у задоволенні позову відмовити.

3.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь приватного
виробничо-комерційного підприємства «ЗЕФ»(с.м.т. Квасилів) 51,00грн. державного
мита за подання апеляційної скарги.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий          суддя
Кузь В.Л.

суддя
Юркевич М.В.

суддя
Городечна М.І.