ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06.09.07р.

Справа № А27/298-07

За позовом  Прокурора м. Жовті Води  в інтересах держави в особі Жовтоводської об'єднаної державної податкової інспекції, м. Жовті Води

до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Векта», м. Жовті Води

Приватного підприємства «ДБР-1», м. Київ

про визнання недійсною усної угоди купівлі-продажу

Суддя    В.О.Татарчук

Секретар А.І. Дякун

представники:

від позивача –Савченко Г.О. дов. від 15.01.2007р. №274/10-10

від відповідача 1 –не з’явився

від відповідача 2 – не з’явився

В судовому засіданні приймав участь прокурор –Цяцька О.В.. посв. №181 від 22.09.06р.

Суть спору:

Прокурор м. Жовті Води звернувся з позовами в інтересах держави в особі Жовтоводської об'єднаної державної податкової інспекції до товариства з обмеженою відповідальністю «Векта»та приватного підприємства «ДБР-1»про:

- визнання недійсною усної угоди купівлі-продажу від 06.11.2005р., укладеної між ТОВ «Векта»та ПП «ДБР-1»на суму 102066грн.;

- стягнення з ПП «ДБР-1»на користь ТОВ «Векта»102066грн.;

- стягнення з ТОВ «Векта»на користь держави 102066грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з боку відповідача-2 угода була укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства і повинна бути визнана недійсною на підставі ч.1 ст.207 ГК України зі застосуванням наслідків, передбачених ст.208 ГК України;

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечує з посиланням на те, що:

-          спірний договір відповідає вимогам чинного законодавства, направлений на створення певних цивільних прав і обов’язків та не суперечить інтересам держави та суспільства і був виконаний сторонами;

-          недотримання письмової форми угоди між відповідачами, як юридичними особами не тягне за собою визнання правочину недійсним;

-          чинним законодавством не передбачено визнання угоди недійсною у зв’язку з неподанням податкової звітності юридичною особою;

-          в порушення ч.1 ст.71 КАС України позивач не надав доказів в обґрунтування вимог;

-          закінчився строк для застосування наслідків визнання угоди недійсною як адміністративно-господарських санкцій (ст.250 ГК України).

Також, відповідач-1 звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю участі представника.

Відповідач - 2 не надав відзив на позов і не забезпечив явку представника в судове засідання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, так як останні були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

В судовому засіданні 06.09.2007р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та прокурора, суд –

встановив:

В матеріалах справи містяться копії видаткових накладних від 18.11.2005р. №00-000904 та №00-000905, податкових накладних від 18.11.2005р. №904, від 19.10.2005р. №879, квитанцій до прибуткового касового ордеру №630 від 18.11.2005р., №631 від 22.11.2005р., №633 від 23.11.2005р., №634 від 24.11.2005р., №635 від 24.11.2005р., згідно з якими ПП «ДБР-1»реалізувало ТОВ «Векта»товар на суму 102066грн., а відповідач-1 сплатив вказану суму відповідачу-2.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсною угоди купівлі-продажу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або  укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу України (1540-06) судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Задовольняючи позов у такій справі, суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

В даному випадку відповідна мета присутня в діях відповідача-2 і направлена на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Відповідно листа ДПІ у Деснянському районі м. Києва  від 24.01.2007р. №95/7/26-0302 ПП «ДБР-1»надавало звітність за жовтень-листопад 2005р. (період укладення та виконання спірної угоди) з нульовими показниками. Наведене підтверджується копіями декларацій відповідача-2 з ПДВ за вказаний період.

Згідно з актом ДПІ у Деснянському районі м. Києва перевірки відповідності юридичної адреси фактичному місцезнаходженню від 29.03.2006р. встановлено відсутність підприємства за юридичною адресою.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів»від 08.10.2004 №15 ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів, із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та іншими способами. При цьому неподання податкової декларації, як правило, є одночасно і приховуванням об’єктів оподаткування.

Викладені обставини свідчать про наявність з боку відповідача-2 при укладенні спірної угоди, мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Наведене дозволяє погодитись з висновком позивача про те, що дії осіб, які уклали угоду з боку відповідача-2, спрямовані на приховування від оподаткування прибутків та доходів. Такі дії суперечать вимогам ст.67 Конституції України.

Таким чином, за умови наявності в діях ПП «ДБР-1»мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаній частині.

В той же час, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову щодо застосування наслідків визнання угоди недійсною з наступних підстав.

Частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними і стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Відповідно до ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами  правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірний договір був укладений та виконаний у 2005 році, закінчився строк для застосування наслідків визнання угоди, як адміністративно-господарських санкцій.

Викладені обставини свідчать про необхідність відмови в задоволенні позову у вказаній частині.

Клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

ТОВ «Векта»вже зверталося з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю участі представника в судовому засіданні. Наведене клопотання в тому числі було підставою для перенесення судового засідання з 12.07.2007р. на 06.09.2007р. Відповідачем-1 в обох випадках не було надано будь-яких доказів наявності поважних причин для неявки в судове засідання. Також, суд враховує, що в матеріалах справи цілком достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст.207, 238, 250 ГК України, ст.ст. 94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною усну угоду купівлі-продажу, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю «Векта»і приватним підприємством «ДБР-1», згідно видаткових накладних від 18.11.2005р. №00-000904 та №00-000905, податкових накладних від 18.11.2005р. №904, від 19.10.2005р. №879, квитанцій до прибуткового касового ордеру №630 від 18.11.2005р., №631 від 22.11.2005р., №633 від 23.11.2005р., №634 від 24.11.2005р., №635 від 24.11.2005р. на суму 102066грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                                                                                          В.О.Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –10.09.2007р.