ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 29/540-06-13104

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                         Кривди Д.С.,

суддів                                              Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        не з’явився

від відповідача:    Мамай П.М.

розглянувши  касаційну  скаргу  Кучурганської митниці

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.05.2007р.

у справі № 29/540-06-13104 Господарського суду Одеської області

за позовом  Кучурганської митниці

до Котовського прикордонного загону в/ч 2196

про спонукання до укладання договору,

ВСТАНОВИВ:

Кучурганська митниця звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Котовського прикордонного загону в/ч 2196 про спонукання до укладання договору про спільне використання технологічних мереж Кучурганської митниці на посту “Кучурган“.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. (суддя О.А.Аленін), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.05.2007р. (судді: Я.Ф.Савицький, Т.Я.Гладишева, О.Т.Лавренюк), в задоволенні позовних вимог Кучурганській митниці відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Кучурганська митниця  подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.05.2007р.  та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою вимогу Кучурганська митниця  мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми  матеріального права.

Розглянувши касаційне подання, перевіривши правильність застосування місцевим та апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Кучурганської митниці підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено, що:

01.07.2006р. на підставі наказу Державної митної служби України від 08.02.2006р. №93, почала діяти Кучурганська митниця із зоною діяльності у Роздільнянському, Великомихайлівському, Іванівському та Ширяєвському районах.

05.07.2006р. Кучурганській митниці затверджений кошторис на 2006 рік, яким передбачені видатки на утримання митниці, як бюджетної установи.

13.07.2006р. між ВАТ “Одесаобленерго” та Кучурганською митницею укладені договори про постачання електричної енергії на об’єкти митниці: пост “Кучурган” (с. Кучурган, Роздільнянського р-ну), адміністративне приміщення (м. Роздільна, вул. Леніна, 37а), гараж (м. Роздільна, вул. Леніна, 37а) з додатками, які містять відомості про приєднані електроустановки інших суб’єктів господарювання та субспоживачів, обсяги передачі електроенергії та іншу інформацію.

Відповідно до Правил користування електричною енергію та зазначених договорів, Кучурганська митниця, як основний споживач, передає електричну енергію субспоживачам, які приєднані до її електроустановок.

Договорами передбачено, що відносини між Кучурганською митницею та субспоживачами регулюються договором про спільне використання технологічних мереж основного споживача або договором про технічне забезпечення електропостачання споживача, які регулюють відносини між споживачами та субспоживачами.

На підставі зазначеного та у зв’язку з тим, що Котовський прикордонний загін в/ч 2196 приєднаний до електроустановок Кучурганської митниці та споживає електроенергію від електромереж Кучурганської митниці, оскільки інші електромережі на м/п „Кучурган” відсутні, Кучурганською митницею направлений лист до прикордонного загону за вих. № 10/01-22/89 від 03.07.2006р. з проектом договору про спільне використання технологічних мереж Кучурганської митниці у пункті пропуску з пропозицією їх погодити й підписати.

Котовський прикордонний загін в/ч 2196 відмовився укласти договір про спільне використання технологічних мереж з електроустановками позивача, з посиланням на те, що відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 03.03.2000р. „Про затвердження Положення про пункти пропуску через державний кордон”, від 22.02.1994 р. №100 „Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства” Міністерства та відомства, а також підприємства, установи, організації, що належать до сфери їхнього управління, майно чи окремі об’єкти яких розміщені у пункті пропуску створюють належні умови для діяльності усіх контрольних служб та у встановленому порядку облаштовують і фінансують утримання службових приміщень та інших місць для здійснення усіх видів контролю”.

Згідно ст. 48. Митного кодексу України з метою забезпечення здійснення митними органами митного контролю за товарами та транспортними засобами, що переміщуються через митний кордон України, проведення заходів, пов'язаних з виявленням, попередженням та припиненням контрабанди та порушень митних правил, у пунктах пропуску на митному кордоні України, в межах прикордонної смуги на державному кордоні України, у морських і річкових портах, аеропортах, на залізничних станціях, на територіях підприємств, спеціальних митних зон, а також в інших місцях, визначених митними органами, створюються зони митного контролю.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України порядок створення зон митного контролю, режим їх функціонування відповідно до цього Кодексу визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України “Про державний кордон України” перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Таким чином, як випливає із приписів вищенаведених правових норм пункт пропуску через державний митний кордон, а отже і зона митного контролю встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 39 Положення про пункти пропуску через державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 03.08.2000р. № 1203, визначено, що проектування, будівництво (реконструкція) та утримання пунктів пропуску здійснюється відповідно до законодавства органами та установами, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Оскільки утримання пунктів пропуску здійснюється органами та установами, визначеними Кабінетом Міністрів України, то господарський суд мав дослідити дану обставину.

Проте, господарським судом попередніх інстанцій не було досліджено обставин щодо того коли було створено пункт пропуску, де розташована Кучурганська митниця та на який орган чи установу покладено Кабінетом Міністрів України утримання даного пункту пропуску.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Кучурганської митниці задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.05.2007р. у справі № 29/540-06-13104  скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий - суддя                                                Кривда Д.С.

судді                                                                         Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.