ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.02.07                                                                                               Справа №15/363/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

За участю:

представника позивача: Головань В.М., довіреність № 1/105-в від 18.12.2006 року, юрисконсульт першої категорії;

представника відповідача: Золотько О.І., довіреність № 04/24 від 09.01.2007 р., головний спеціаліст юридичного відділу;

представника відповідача: Ботова Г.В., довіреність № 04/1929 від 15.11.2006 р., начальник юридичного відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 02.11.2006р. по справі № 15/363/06

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Запоріжтрансформатор”, м. Запоріжжя

до відповідача: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя

про стягнення суми

встановив,

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.11.2006 року по справі                  № 15/363/06 (суддя Колодій Н.А.) позов задоволено. Суд стягнув з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в м. Запоріжжі  на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя 51 772, 92 грн. безпідставно збереженого майна, 517, 73 грн. державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Суд першої інстанції зазначив, що грошові кошти позивачем – Відкритим акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» у сумі 51 772,92 грн. були перераховані Іванову В.Н. безпідставно, оскільки підстава, по якій  вони були перераховані-рішення суду відпала, внаслідок його скасування, момент порушеного права пов'язаний з датою скасування судового рішення. Вказує, що позивач позбавлений можливості відновити порушене право шляхом стягнення з набувача (Іванова В.Н.) безпідставно перерахованих коштів, шкода повинна бути відшкодована Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 02.11.2006 року по справі № 15/363/06, прийняти нове рішення яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що погодитись з прийнятим рішенням Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя не може у повному обсязі, у зв’язку з тим, що при винесенні рішення судом були порушені норми процесуального та матеріального права, що підтверджується наступними доказами:

По-перше, Ухвалою Ленінського районного суду від 23 травня 2002 року справа в частині стягнення шкоди з відділення Фонду припинена на підставі заяви позивача.

По-друге, позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, так як сума на користь Іванова В.М. була перерахована 23 жовтня 2002 року, що підтверджується платіжним дорученням № 401 від 23.10.2002 року, а позовна заява до суду подана 10 серпня 2006 року. Проте, судом не надано належної оцінки вказаному факту. В рішенні вказано, що момент порушеного права пов’язаний з датою скасування судового рішення. Вважаємо, що судом в даному випадку допущено помилку, а саме: момент порушеного права пов’язаний з датою винесення рішення суду, тобто 28.05.2002 року, а не скасування судового рішення.

По - трете, посилання позивача на ст. 1212 ЦК України необґрунтовано у зв’язку з тим, що відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуте майно, а саме: заробітна плата і платежі, що приєднуються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров’я або смертю та інше майно, якщо це встановлено законом. Але при винесенні рішення судом  даний факт також не був врахований.

В четвертих, Іванов В.М. з заявою про відшкодування моральної шкоди та витрат на лікарські засоби до відділення виконавчої дирекції Фонду взагалі не звертався.

В п’ятих, судом безпідставно стягнуто з відповідача судові витрати та державне мито.

В шостих, в даний час відділенням Фонду постраждалому Іванову В.М. страхові виплати в т. ч. на лікарські засоби провадяться на підставі висновку МСЕК у повному обсязі.

Отже, заявник апеляційної скарги вважає, що судом  не в повному обсязі з’ясовані обставини які мають суттєве значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У запереченні на апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство “Запоріжтрансформатор”, м. Запоріжжя зазначає наступне:

По-перше, відповідач невірно звертає увагу на пропуск строку позовної давності з дня, коли особа взнала чи могла взнати про порушення свого права, при загальній позовній давністі в три роки. Вказує, що Відкрите акціонерне товариство “Запоріжтрансформатор”, м. Запоріжжя узнало про порушення свого права після скасування Верховним судом України 13.10.2004 року рішення Ленінського районного суду, тобто з 25.07.2005 р. - моменту вступу в силу рішення Ленінського районного суду від 31.03.2005 року. З позовною заявою ВАТ «Запоріжтрансформатор» звернулось до суду 11.08.2006 року, тобто на протязі трьохрічного строку позовної давності, строк позовної давності не пропущений.

По - друге, вказує, що ВАТ «Запоріжтрансформатор» не має можливості стягнення з набувача їм безпідставно набутих 51 772,92 грн., що вірно було встановлено  господарським судом  Запорізької області від 02.11.2006 року.

По - третє, вказує на факт виплати вказаної суми Іванову В.М. на підставі незаконного рішення Ленінського суду від 28.05.2002 року, яке вступило в той час в законну силу та повинно було бути виконано.

В четвертих, відповідач неправомірно зберіг за рахунок позивача – ВАТ «Запоріжтрансформатор» грошові кошти, які був зобов’язаний сплатити Іванову В.М.

В п’ятих, повинен застосовуватися не ст. 11 Закону України «Про охорону праці»            у редакції 01.01.2000р., а Закон України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Просить рішення господарського суду Запорізької області від 02.11.2006 року по справі № 15/363/06 оставити без змін, а апеляційну скаргу від 15.11.2006 року без задоволення.

Ухвалою від 14.12.2006 р. апеляційна  скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя прийнята та призначена до розгляду на 01.02.2007 року.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду  від 31.01.2007 року розгляд  скарги  передано  колегії  суддів у складі:  головуючий –Коробка Н.Д.(доповідач), Юхименко О.В., Яценко О.М.

У судовому засіданні 01.02.2007 року від представників сторін надійшло клопотання про відмову від здійснення стенографічного аудіо-відеозапису судового процесу. Суд задовольнив клопотання.

Колегія суддів, за згодою представників сторін оголосила вступну та резолютивну  частину Постанови.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення господарського суду, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

При виконанні трудових обов’язків громадянин Іванов В.М. 27 жовтня 2001 року отримав трудове каліцтво на ВАТ «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя. По даному факту був складений акт № 9 по формі Н-1. За висновком МСЕК від 27 лютого 2002 року Іванова В.М. визнано інвалідом першої групи з 100% втратою професійної працездатності.

У квітні 2002 року громадянин Іванов В.М. звернувся з позовом до Ленінського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ВАТ “Запоріжтрансформатор” та Запорізького міського  відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві матеріальної та моральної шкоди ( у сумі - 1772 грн. 92 коп. витрат на придбання ліків та лікування, 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.)

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2002 року прийнята відмова Іванова В.М. від позову до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про виплату матеріальної та моральної шкоди. Провадження по справі в цій частині припинено. Названа ухвала ніким не оскаржена.

Рішенням суду Ленінського району м. Запоріжжя від 28 травня 2002 року, залишеним без змін ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 03.10.2002 року, з ВАТ «Запоріжтрансформатор»  на користь  Іванова В.М. стягнено матеріальну шкоду - на лікарські засоби та лікування у сумі  1772, 92 грн. та моральну шкоду у сумі 50000 грн. Рішення суду виконано 23.10.2002 року.

Ухвалою Верховного суду України від 13.10.2004 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2002 року та ухвала судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 03.10.2002 року скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ухвалі Верховного суду  України зазначено, що відповідно до положень ст.21 Закону України “Про загальнообов’язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (який набрав чинності з 01.04.2001р.) у разі настання страхового випадку всі страхові виплати, в тому числі і моральну шкоду, застрахованому виплачує Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

31 травня 2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя в позові  Іванова В.М. до ВАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Оскільки, представник позивача відмовився від вимог про стягнення  моральної та матеріальної шкоди з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, ухвала суду про припинення провадження по справі відносно Фонду ніким не скасована, суд не зміг притягнути  Запорізьке міське відділення Фонду соціального страхування  в якості відповідача.

21 липня 2005 року Апеляційний суд Запорізької області притягнув Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в якості третьої особи, рішення Ленінського суду від 31 березня 2005 року залишив без змін.

Враховуючи те, що сума 51772 грн. матеріальної та моральної шкоди стягнена з ВАТ “Запоріжтрансформатор” за скасованим рішенням суду, останній звернувся до господарського суду Запорізької області про стягнення з Фонду СС безпідставно збережених грошових коштів у сумі 51772 грн.92 коп. Свої вимоги обґрунтовує Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності” та ст.1212 Цивільного кодексу України.

Господарський суд Запорізької області 02.11.2006 р. розглянув справу та прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань суми у розмірі - 51 772, 92 грн.

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (надалі  Закон), завданням страхування від нещасного випадку є, в тому числі і відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим особам і членам їх сімей.

У разі настання страхового випадку Фонд СС зобов’язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя, в тому числі і моральну (ст.21 Закону).

Згідно ст.35 Закону для розгляду справ про страхові виплати до Фонду  СС від нещасних випадків подаються:

- акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть, а також відповідні рішення про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди;

- документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Ст.36 Закону передбачено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сімї  та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи встановлений законом порядок розгляду справи про страхові виплати гр. Іванову В.М. було порушено. Безпосереднього звернення постраждалого Іванова з заявою про відшкодування моральної шкоди та витрат на лікарські засоби до відділення Фонду не було, а звернення до Ленінського районного суду м. Запоріжжя відкликано.

Відповідно до п. е ст. 21 Закону Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюються виплати, в тому числі, грошових сум за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю осіб.

П. 3. ст.34 визначено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяння моральної (немайнової) шкоди  та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової  страхової виплати, сума за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Сума страхової виплати за моральну шкоду громадянину Іванову В.М. в судовому порядку не визначена. До того ж,  дію Закону в частинах про відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей зупинено на 2006 та 2007 роки згідно із Законами № 3235-15 від 20.12.2005р. та  № 489-16 від 19.12.2006р.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, особа, що безпідставно зберегла майно, повинна повернути його потерпілому. У разі невиконання цього обов’язку майно підлягає стягненню з означеної особи в судовому порядку. Але, всупереч вимогам ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не надав суду доказів розміру безпідставно збереженого відповідачем майна - грошової суми.

При таких обставинах в  позові слід відмовити, а рішення суду першої інстанції – скасувати.

Судові витрати слід віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 101, п.2 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України в м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області  від 02.11.2006р. по справі  № 15/363/06 скасувати. В позові відмовити.

Постанова оформлена відповідно до ст. 84 ГПК України 12.02.2007р.