ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"24" липня 2007 р.
Справа № 11-13/222-06-7755

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів Савицького Я.Ф., Лавренюк О.Т.

при секретарі судового засідання Іоффе С.Б.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 24 липня 2007р.

від прокуратури: Бондарчук С.Я. за посвідченням;

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Швець О.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

на рішення господарського суду Одеської області від 19 червня 2007р.

у справі № 11-13/222-06-7755

за позовом Військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерім Сервіс”

про стягнення 8 750,91 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Присутнім в судовому засіданні представникам сторін роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки. Усних клопотань, в тому числі відводу суддям колегії не заявлено.

В С Т А Н О В И В :

03.08.2006 р. до господарського суду Одеської області від військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України надійшла позовна заява до ТОВ „Інтерім Сервіс” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 8 750,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор Білоцерківського гарнізону послався на невиконання відповідачем у повному обсязі обов’язків за договорами № 246/1/2/05-23Д від 07.07.2005р. та № 246/1/2/05-29Д від 03.08.2005 р., вказавши, що відповідач недопоставив продукцію за договором № 246/1/2/05-23Д суму 9 366,59 грн., за договором № 246/1/2/05-29Д на суму 25 359, 30 грн. Також, прокурор послався на умови п.п. 6.2, 6.3 договорів, якими передбачено, що за недопоставку продукції у встановлений термін відповідач має сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості недопоставленої продукції, розмір якої за розрахунком прокурора складає 1704,71 грн. (договір № 246/1/2/05-23Д) та 4 615,39 грн. (договір № 246/1/2/05-29Д), а за прострочення понад 30-ти діб додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленої продукції, який складає 655,66 грн. (договір № 246/1/2/05-23Д) та 1775,15 грн. (договір № 246/1/205-29Д).

Всього штрафні санкції складають 8750,91 грн.

В підтвердження своєї правової позиції прокурор Білоцерківського гарнізону посилається на умови договорів та приписи ст. ст. 509, 526, 532, 546-549 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2006 р. по справі № 13/222-06-7755, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 р., позовні вимоги задоволено, стягнуто з ТОВ „Інтерім Сервіс” на користь Міністерства оборони України 8750,91 грн. боргу та судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.02.2007 року рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2006 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 р. скасовано, справу № 13/222-06-7755 передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2007 р. справу № 13/222-06-7755 прийнято до провадження суддею Власовою С.Г. та справі присвоєно номер 11-13/222-06-7755.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.06.2007р. по справі № 11-13/222-06-7755 (суддя Власова С.Г.) відмовлено у задоволенні позову заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ТОВ „Інтерім Сервіс” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 8 750,91 грн., з посиланням на те, що  позивачем не доведено наявність порушення відповідачем умов договорів, що виключає можливість застосування до нього штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням звернувся заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону, в якому просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 19.06.2007р. по справі № 11-13/222-06-7755 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що висновок суду про ненадання позивачем рознарядок на недопоставлену продукцію, та не складання акту прийому на недопоставлену продукцію спростовуються наявними в матеріалах справи рознарядками Міноборони України на всю кількість продукції, обумовлену договорами. Судом помилково не застосовані приписи ст.ст. 546-549 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України щодо відповідальності відповідача за неналежне виконання ним зобов’язань, оскільки домовленостей про припинення зобов’язань під час строку дії договорів не досягнуто. Також, скаржник зазначає, що Міністерство оборони України не відмовлялось приймати недопоставлену продукцію, а тільки після зняття бюджетних зобов’язань підписало акти звірки про припинення постачання продукції.

ТОВ „Інтерім Сервіс” відзив на апеляційне подання не надало, однак його представник в засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів апеляційного подання заперечував та просив суд залишити рішення господарського суду першої інстанції від 19 червня 2007р. без змін, оскільки воно прийняте з врахуванням чинного законодавства та обставин справи, а апеляційне подання - без задоволення.

Міністерство оборони України не використало законного права участі свого представника в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційного подання, заслухавши представників прокуратури та відповідача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційне подання –без задоволення з огляду на таке.

Як встановлено господарським судом першої інстанції, Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ „Інтерім Сервіс” (постачальник) укладено договори № 246/1/2/05-23Д від 07.07.2005р. та № 246/1/2/05-29Д від 03.08.2005 р. про поставку для державних потреб пально-мастильних матеріалів (продукція), відповідно до умов яких постачальник зобов’язується поставити для потреб Міністерства оборони України пально-мастильні матеріали згідно специфікації, одержувачами продукції є військові частини –склади та бази пального згідно з рознарядками Міністерства оборони України. Специфікації є невід’ємними частинами цих договорів.

Згідно з укладеними договорами, замовник зобов’язаний забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно зі специфікацією, строк поставки продукції у кількості 550 тон за договором № 246/1/2/05-23Д від 07.07.2005 р. визначено до 01.08.2005р. на загальну суму 2 374 020 грн. (з ПДВ); строк поставки продукції у кількості 1100 тон за договором № 246/1/2/05-29Д від 03.08.2005 р. визначено до 15.09.2005р. на загальну суму 4 39 900 грн. (з ПДВ).

Пунктом 9.1 договору № 246/1/2/05-29Д від 03.08.2005 р. визначено, що договір діє з дати набрання ним чинності до 01.11.2005р.

Щодо договору № 246/1/2/05-23Д від 07.07.2005 р., то строк дії визначено з дати набрання ним чинності до 31.10.2005р.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Актами звірки розрахунків щодо постачання пального та пально-мастильних матеріалів за договорами № 246/1/2/05-23Д  від 07.07.2005 р., №246/1/2/05-29Д від 03.08.2005р., укладеними між Міністерством оборони України та ТОВ „Інтерім Сервіс”, станом на 07.02.2006р. встановлено, що ТОВ „Інтерім Сервіс” поставлено Міністерству оборони України продукцію частково, а саме на суму 2 364 653,41 грн. та на суму 4 868 540,70 грн. відповідно. Також в актах зазначено про припинення постачання продукції за спільною домовленістю (а.с. 12, 19).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється за домовленістю сторін.

Таким чином, при складанні актів звірки розрахунків від 07.02.2006 р. сторони досягли обопільної згоди про припинення зобов’язань за договорами № 246/1/2/05-23Д, №246/1/2/05-29Д від 07.07.2005 р., від 03.08.2005р.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються наступні господарські санкції: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції ( ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України).

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Пунктами 6.2, 6.3 укладених між сторонами договорів, на які посилається позивач, встановлено, що за порушення строків поставки продукції Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості недопоставленої продукції, а за прострочення понад 30 діб з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості; за відмову від поставки або не поставку (недопоставку) продукції з Постачальника стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленої (недопоставленої) продукції.

Судом першої інстанції цілком правомірно звернуто увагу сторін на те, що недопоставка продукції –це поставка її не у повному обсязі у строк, передбачений договором, або на протязі дії договору, а порушення строку (прострочка) поставки стосується поставки всієї партії продукції.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена до стягнення сума штрафних санкцій –8750,91 грн. (6320,10 грн. пені та 2430,81 грн. штрафу у розмірі 7%) обчислена з 02.08.2005 р. (за договором № 246/1/2-05-23Д) та з 16.09.2005 р. (за договором № 246/1/2/05-29Д) за 182 доби,  тоді як свідчать матеріали справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 07.02.06 р. сторони досягли домовленості щодо припинення зобов’язань за вказаними вище договорами.

З огляду на викладене, доводи, наведені в апеляційному поданні заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно прийняте з врахуванням чинного законодавства та обставин справи, а апеляційне подання – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 19.06.2007р. по справі № 11-13/222-06-7755 залишити без змін, апеляційне подання –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                                             Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                                   Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                                                  О. Т. Лавренюк