ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 18/336
19.07.07 р.

За позовом:          ТОВ „Науково-виробнича фірма „Спецтехсервіс”;

До:                    Акціонерного страхового товариства „Вексель”;

Про:                     визнання недійсним пунктів договору.

Суддя  Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:          Лотоцька О.М., представник, довіреність №40 від 18.07.2007 р.;

Від відповідача:            Роговенко Д.С., представник, довіреність №92 від 25.01.2007 р.;

Ярмолюк А.С., представник, довіреність №767 від 16.08.2006 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати недійсними пункти 10.1.11. та 10.1.12. договору №206-0174 ЧР добровільного страхування майна від 27.04.2006 р. в частині виключення зі страхових випадків навмисних дій, бездіяльності або грубої необережності осіб, які перебувають у трудових відносинах зі страхувальником або вигодонабувачем; стягнути з відповідача 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданих письмових поясненнях та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги позивача заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідач також зазначає про те, що чинним законодавством України визначена диспозитивність при укладенні договорів, при якій кожна зі сторін повністю усвідомлює умови договору та наслідки їх невиконання. Позивач не був примушений до укладання договору №206-0174 ЧР добровільного страхування майна від 27.04.2006 р.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

27.04.2006 р. між сторонами укладений договір №206-0174 ЧР добровільного страхування майна від 27.04.2006 р., за умовами якого відповідач, керуючись Законом України „Про страхування” та Правилами №206 добровільного страхування майна від 29.09.2005 р., прийняв під страховий захист майно позивача, зазначене у п. 2.1. договору, передане останнім у заставу Промінвестбанку відповідно до умов договору застави.

Відповідно до п. 3.1.1. договору під страховий захист взяті нежитлові будівлі загальною площею 29108,90 кв.м.

Відповідно до п. 10.1.11. та 10.1.12. до виключень зі страхових випадків відносяться:

—навмисні дії, бездіяльність осіб, які працюють у позивача, вигодонабувача або осіб, що перебувають у трудових відносинах з ними або уповноважені діяти від їх імені;

—навмисні дії, бездіяльність осіб, які працюють у позивача за винятком випадків, коли здійснення і підготовка крадіжки з проникненням, грабежу або розбою проводилися в той час, коли доступ у застраховані приміщення або приміщення, в яких розташоване застраховане майно, для цих осіб був закритий.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документа та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наведеного нижче.

Угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності угод, передбачені частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оцінюючи зміст пунктів 10.1.11. та 10.1.12. договору №206-0174 ЧР добровільного страхування майна від 27.04.2006 р., господарський суд вважає їх такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

Як визначено статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивач при укладенні договору був повністю ознайомлений з його змістом. Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками господарюючих суб’єктів підприємницької діяльності.

Слід також зазначити про те, що оспорювані пункти договору ніяким чином не порушують охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко