ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 24/488

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Плюшка І.А., Стратієнко Л.В.,

за участю представника позивача –Чиханцова М.А. дов. №10 від 31.10.2006 року та представника відповідача –Тітова В.О. дов. № 65 від 21.05.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ТОВ  Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2006 року у справі господарського суду м. Києва за позовом Орендного підприємства "6-й Київський авторемонтний завод" до ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" про визнання договору оренди розірваним та стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2006 року Орендне підприємство "6-й Київський авторемонтний завод" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" про визнання розірваним з 7 квітня 2006 року договору оренди № 28 від 21 грудня 1995 року, виселення ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" з приміщень по бул. Лепсе, 10 в м. Києві та стягнення 95 721, 27 грн. основного боргу, 11 702,16 грн. інфляційних втрат, 3 821, 27 грн. ріних, 33 754,80 грн. неустойки та 21 097,17 грн. збитків.

Позов обгрунтовоно несплатою орендної плати та неправомірною передачею частини орендованих приміщень в суборенду.

До винесення рішення судом першої інстанції позивач змінив позовні вимоги у частині зменшення суми грошового стягнення до 38 758, 35 грн. основного боргу, 1243, 45 грн. втрат коштів від інфляції, 725, 90 грн. річних, 33 754, 80 грн. неустойки та 23 451, 54 грн. збитків.

Рішенням господарського суду м. Києва від 27 вересня 2006 року позов задоволено. Договір оренди № 28 від 21 грудня 1995 року визнано розірваним з 7 квітня 2006 року. ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" виселено з приміщень за адресою: м. Київ, бул. Лепсе, 10. З ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" стягнуто 38 758, 35 грн. основного боргу, 1243, 45 грн. втрат від інфляції, 725, 90 грн. річних, 33 754, 80 грн. неустойки та 23 451, 54 грн. збитків.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2006 року апеляційна скарга ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" задоволена частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 27 вересня 2006 року змінено та викладено його резолютивну частину в наступній редакції: " Позов задовольнити частково. Визнати договір оренди № 28 від 21 грудня 1995 року розірваним з моменту набрання чинності рішення суду. Виселити ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" з приміщень за адресою: м. Київ, бул. Лепсе, 10. Стягнути з ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" 7 100, 62 грн. основного боргу, 94, 49 грн. втрат від інфляції, 233, 94 грн. 3 % річних. В іншій частині позову відмовити."

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 27 вересня 2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2006 року та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" стверджує, що суди порушили приписи ст. ст. 42, 43, 32, 33 ГПК України та неправильно застосували положення п. 1 ст. 774 ЦК України.

Заявник наголошує, що у нього відсутній борг з орендної плати, оскільки факт оплати підтверджується податковими деклараціями, з яких вбачається, що позивач отримав орендну плату і сплатив з неї належні податки. Також стверджує, що суд не надав належної оцінки його доводам стосовно надання згоди позивачем на передачу частини орендованих приміщень у піднайм, яка, за твердженням відповідача, мала місце на час укладення договору суборенди.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 21 грудня 1995 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди № 28, за яким позивач передав в оренду відповідачу службові та виробничі приміщення по бул. Лепсе, 10, у м.Києві.

Додатковими угодами №2 від 1 грудня 1998 року, б/н від 1 жовтня 2002 року та листами № 01/10-924 від 7 грудня 2004 року, № 266 від 10 жовтня 2005 року розмір орендної плати змінювався.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення суми орендної плати за період з 2003 по 2006 роки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов подано 22 липня 2006 року, тобто, після закінчення трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, в зв'язку з чим судом було задоволено вимоги по стягненню сум орендної плати з 22 липня 2003 року по березень 2006 року з урахуванням часткової оплати, здійсненої відповідачем в ці періоди.

Посилання відповідача на відсутність боргу в зв'язку з тим, що сторони, за твердженням відповідача, використовували в своїх відносинах також і безготівкову форму розрахунків судом були визнані необґрунтованими в зв'язку з тим, що договором оренди сторони не погодили безготівкову форму розрахунків за орендовані приміщення, в зв'язку з чим копії накладних, наданих відповідачем, судом не було визнано доказами належного виконання відповідачем умов договору оренди № 28.

Крім того, встановлено, що 5 січня 2005 року за договором оренди №2 відповідач передав частину орендованих приміщень у піднайм ТОВ "Канц Класік".

За твердженням відповідача, на момент укладення договору піднайму позивач надавав свою згоду на укладення останнього.

Задовольняючи вимогу про розірвання договору оренди № 28 та виселення ТОВ Зовнішньоторговельна виробничо-комерційна Фірма "РКЦ" зі спірних приміщень, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем умов договору та ч. 2 ст. 783 і ст. 774 ЦК України, мотивуючи такий висновок відсутністю згоди орендодавця на здачу орендованого майна в піднайм.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Дослідивши оскаржувані судові рішення, Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що суди попередніх інстанцій, в порушення ст.ст. 4-7, 32, 38, 43, 84, 105 ГПК України, не перевірили в повному обсязі доводи відповідача та не з'ясували, чи мав місце факт надання згоди орендодавцям на укладення договору піднайму в період, коли було укладено договір піднайму з ТОВ "Канц Класік"; не перевірили правомірність нарахування позивачем сум орендної плати у спірні періоди, та відповідно не дослідили, чи узгоджувались з відповідачем у двосторонньому порядку зміни розмірів орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди протягом спірного періоду, що безпосередньо могло вплинути на розмір позовних вимог, які задоволені судом.

Крім того, суди не перевірили, чи відповідають дійсності доводи відповідача про зміну умов договору в частині форми оплати за орендовані приміщення, та відповідно, чи відповідають дійсності доводи відповідача щодо того, що у спірні періоди товари та послуги, надані відповідачем позивачу, останнім у податковій звітності відображались як оплата послуг з оренди, з чого сплачувались відповідні податкові платежі, що, в свою чергу, могло свідчити про згоду позивача зі зміною порядку розрахунків за договором оренди.

Таким чином, судами попередніх інстанцій, всупереч положенням ст.43 ГПК України, не було здійснено всебічного, повного та об'єктивного розгляду питання щодо наявності підстав для розірвання договору та стягнення боргу з орендної плати.

Враховуючи, що вказані обставини мають суттєве значення для юридично правильного вирішення спору, судові рішення визнати законними не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді господарському суду необхідно врахувати наведене, більш ретельно перевірити доводи сторін, встановити дійсні обставини справи і прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –11112 Господарського процесуального кодексу України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 грудня 2006 року і рішення господарського суду м. Києва від 27 вересня 2006 року.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий                                                                                       Т. Козир

Судді                                                                                          І. Плюшко

Л.Стратієнко