ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/378

27.08.07

За позовом
Дочірнього підприємства Торгово-комерційна фірма "Рудь" Відкритого акціонерного товариства "Житомирський маслозавод"

До відповідача:
Антимонопольного комітету України

про
визнання недійсним рішення  від 28.02.2006 № 5-р/тк у справі № 06-26.20.1.1/49-05

Суддя  Балац С.В.

Представники:

Позивача:       Кобилянський П.І., дов. від 20.08.2007

Федотова С.А., дов. від 05.05.2004 № 324

Відповідача:   Москаленко Т.Г., дов. від 01.03.2007 № 21-29/10-1378

Суть спору: визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 28.02.2006 № 5-р/тк  у справі № 06-26.20.1.1/49-05 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" в частинах що стосуються позивача, а саме:  визнання позивача таким що вчинив порушення, накладення на позивача штрафу у розмірі 25000,00 грн., зобов’язання позивача припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання неправомірним та повністю недійсним  рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 28.02.2006 № 5-р/тк  у справі № 06-26.20.1.1/49-05 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення Антимонопольного комітету України суперечить законодавству та прийнято внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, відповідачем не доведено факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді узгоджених дій, що встановлено в рішенні господарського суду міста Києва від 30.08.2006 № 45/349. Також позивач вважає, що відповідачем не було досліджено всіх обставин, які мали значення для прийняття рішення.

Відповідач в судовому проти задоволення позову заперечив.

Ухвалою від 03.08.2007 порушено провадження у справі  №45/378 та призначено її до розгляду на 27.08.2007.

В судовому засіданні 27.08.2007, за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача дослідивши наявні у матеріалах справи докази,  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач протоколами встановив  наступні закупівельні ціни  на молоко незбиране за тону: з 01.09.2005 по 20.09.2005 - 1000,00 грн., з 21.09.2005 по 25.11.2005 –1050,00 грн., з 26.11.2005 по 30.11.2005 –1100,00 грн.

На засіданні Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України (протокол від 28.02.2006 № 8-ТК) розглядалося питання про прийняття рішення у справі № 06-26.20.1.1/49/05. З протоколу № 8-ТК вбачається, що на вказаному засіданні був присутній представник  ДП ТКФ "Рудь" ВАТ "Житомирський маслозавод" –Федотова Світлана Анатоліївна, директор ДП ТКФ "Рудь" ВАТ "Житомирський маслозавод".

28.02.2006 тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України прийняла рішення за № 5-р/тк (далі - -оскаржуване рішення), яким постановила:

"1.Визнати, що фірма “Люстдорф” у формі товариства з обмеженою відповідальністю (м. Іллінці, Вінницька область) та дочірнє підприємство торгово-комерційна фірма “Рудь” відкритого акціонерного товариства “Житомирський маслозавод” (м.Житомир), вчинивши схожі дії, які полягають у встановленні 21 вересня 2005 року однакових закупівельних цін на молоко для промислової переробки від населення с. Польова Лисіївка Калинівського р-ну Вінницької області на рівні 1,05 грн/л за умови відсутності об’єктивних причин для вчинення таких дій, що підтверджено аналізом ситуації на ринку, та призвели до обмеження  конкуренції, вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, частиною третьою статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.

2. На підставі абзацу четвертого частини другої статті 52 Закону України “Про захист економічної конкуренції” накласти на суб’єктів господарювання штрафи у розмірі:

на ДП ТКФ “Рудь” ВАТ “Житомирський маслозавод” –25000 (двадцять п’ять тисяч) грн.;

на ТОВ “Люстдорф” -  25000 (двадцять п’ять тисяч) грн..

Штраф підлягає сплаті у двомісячний строк з дня одержання цього рішення.

3. Зобов’язати фірму “Люстдорф” у формі товариства з обмеженою відповідальністю і дочірнє підприємство торгово-комерційну фірму “Рудь” відкритого акціонерного товариства “Житомирський маслозавод” припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції".

Спір виник внаслідок того, що позивач не погоджується з відповідачем в тому, що дії позивача є антиконкурентними узгодженими діями у вигляді схожих дій дії двох конкурентних підприємств по заготівлі молока коров’ячого від населення села Польова Лисіївка Калинівського району Вінницької області.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на вчинення позивачем  порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про захист економічної конкуренції" узгодженими діями є укладення суб'єктами господарювання угод у будь-якій формі, прийняття об'єднаннями рішень у будь-якій формі, а також будь-яка інша погоджена конкурентна поведінка (діяльність, бездіяльність) суб'єктів господарювання. Особи, які чинять або мають намір чинити узгоджені дії, є учасниками узгоджених дій.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"   антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.  Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються:  встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"   заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Отже, приписами вказаної норми передбачено строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України який не може бути відновлено.

Таким чином, відповідні строки є присікальними, і визначені згідно зі статтею 223 Господарського кодексу України строки реалізації господарсько-правової відповідальності на відповідні правовідносини не поширюються. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в  Інформаційному листі Вищого господарського суду України  від 13.04.2007 № 01-8/229 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" та в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 21.08.2007 № 01-8/741 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних із застосуванням конкурентного законодавства".

Враховуючи те, що позивач пропустив двомісячний строк для оскарження рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 28.02.2006 № 5-р/тк у справі № 06-26.20.1.1/49-05, а пропущений строк не може бути відновлено, то в позові слід відмовити.

Всі інші доводи та заперечення сторін та надані на їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не мають значення для справи.

Відповідно до  ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються  на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову  відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                    Балац С.В.

Дата підписання 04.09.2007 року