ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.04.07                                                                                               Справа №1/369-пд-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:          Каримова Н.С., довіреність № 3848-П від 01.09.2005р.;

відповідача:      Корчма Ю.О., довіреність № 12-ЮР від 19.12.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська

торгово-промислова асоціація», м. Херсон

на рішення                   господарського суду Херсонської області від 15.01.2007р.

у справі                         № 1/369-ПД-06

за позовом                    Закритого акціонерного товариства

«Комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпропетровськ

до відповідача             Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська

торгово-промислова асоціація», м. Херсон

про                                 визнання частково недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпропетровськ було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська торгово-промислова асоціація», м. Херсон про визнання недійсним п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до договору про надання овердрафтового кредиту за № 222872/4 від 18.11.2003р., укладеного між сторонами - в частині визначення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад 30 діб при овердрафтовому обслуговуванні. Заявою від 10.01.2007р. позивач також просив суд вийти за межі позовних вимог та викласти п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. в наступній редакції: « - 38 % від суми залишку непогашеної заборгованості».

Розглянувши справу по суті, господарський суд Херсонської області своїм рішенням від 15.01.2007р. у справі № 1/369-ПД-06 (суддя Губіна І.В.) позов задовольнив: визнав недійсним п.4.2 розділу 4 додаткової угоди №1 до договору про надання овердрафтового кредиту № 222872/4 від 18.11.2003р., укладеної 14.01.2004р. між сторонами - в частині визначення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад 30 діб в розмірі 19 %. Вказаний пункт визнаний недійсним з моменту укладення додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. Судом також вирішено наступне: вважати, що п.4.2 розділу 4 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до договору про надання овердрафтового кредиту № 222872/4 від 18.11.2003р., укладеної між сторонами, слід було викласти в такій редакції: «У відповідності зі ст.212 ЦК України при порушенні Клієнтом будь-якого зобов’язання по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.3.4 цього договору, Клієнт сплачує банку за користування кредитом в разі його непогашення понад 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом, починаючи з 31 дня підвищену процентну ставку в розмірі 38 % від залишкової суми непогашеної заборгованості».

Рішення суду ґрунтується на положеннях ст.229 ЦК України та ст.ст. 345, 346 ЦК України і мотивоване тим, що при укладенні додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до договору про надання овердрафтового кредиту за № 222872/4 від 18.11.2003р. сторонами була здійснена помилка в п.4.2 при визначенні процентної ставки по погашенню кредиту понад 30 днів в розмірі 19 %.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ТОВ «Дніпровська торгово-промислова асоціація», відповідач у справі, вказує на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що господарським судом неправильно інтерпретовано правову природу відносин сторін за договором про надання овердрафтового кредиту від 18.11.2003р. № 222872/4, з урахуванням додаткових угод до нього. При укладенні вказаного договору і додаткових угод до нього, сторони на підставі принципу свободи договору, передбаченого ст.ст. 6, 627 ЦК України досягли згоди по всім істотним умовам, в т.ч. про процентну ставку за понадстрокове користування кредитом, як того вимагає ст.638 ЦК України, і виконання договору у відповідності зі ст.629 ЦК України є обов’язковим для сторін. Судом не наведено жодного доказу наявності помилки при укладенні спірного договору. Внесення змін до кредитного договору, в т ч. і відносно розміру процентної ставки, може здійснюватися лише за взаємною згодою сторін.

Просить рішення господарського суду Херсонської області від 15.01.2007р. у справі № 1/369-ПД-06 скасувати і в позові відмовити.

ЗАТ «КБ «Приватбанк», позивач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти викладених в ній доводів. Зазначає зокрема, що при укладенні кредитної угоди позивач помилився відносно істотної умови господарського зобов’язання, а саме - розміру відсоткової ставки.

Просить рішення господарського суду Херсонської області від 15.01.2007р. у справі № 1/369-ПД-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1057 від 03.04.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмаржевського В.А., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 04.04.2007р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 18.11.2003р. між ЗАТ «КБ «Приватбанк» в особі Херсонської філії (банк) і ТОВ «Дніпровська торгово-промислова асоціація» (клієнт) був укладений договір № 222872/4 про надання овердрафтового кредиту, згідно з п.1.1 якого банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов’язується здійснювати овердрафтове обслуговування клієнта шляхом проведення його платежів, у т.ч. по погашенню процентів за цим договором, понад залишку коштів на поточному рахунку клієнта, відкритого в Херсонській філії Приватбанку, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, встановленого у відповідності з п.1.3 цього договору.

В п.1.1 додатку № 1 до договору № 222872/4 встановлений розмір процентної ставки, який залежить від строку існування непогашеного залишку за кредитом. Так, розмір процентної ставки за користування кредитом протягом 1 – 3 днів складає 12%; протягом 4 – 7 днів – 13 %; протягом 8 – 15 днів – 17 %; протягом 16 – 30 днів – 19 %.

В п.2.5 додатку № 1 до договору № 222872/4 зазначено, що у випадку непогашення кредиту після спливу 30 днів з дати початку періоду непереривного користування кредитом, починаючи з 31-го дня встановлюється підвищена процентна ставка, визначена в п.4.2 договору № 222872/4 від 18.11.2003р.

У відповідності з п.4.2 договору № 222872/4, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов’язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 цього договору, клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 38% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

14.01.2004р. між сторонами укладена додаткова угода № 1 до договору про надання овердрафтового кредиту № 222872/4, згідно з п.1.1 якої банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов’язується здійснювати овердрафтове обслуговування клієнта шляхом проведення його платежів понад залишку коштів на поточному рахунку клієнта, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, встановленого у відповідності з п.1.3 цього договору, шляхом дебетування поточного рахунку.

В додатковій угоді № 2 від 14.01.2004р. міститься додаток № 1 до договору про надання овердрафтового кредиту № 222872/4, згідно з п.1.1 якого процентна ставка до розрахунку залежить від строку існування непогашеного залишку по кредиту і визначається наступним чином: розмір процентної ставки за користування кредитом протягом 1 – 3 днів складає 12%; протягом 4 – 7 днів – 13 %; протягом 8 – 15 днів – 17 %; протягом 16 – 30 днів – 19 %. В п.2.4 названого додатку № 1 закріплено, що у випадку непогашення кредиту після спливу 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом, починаючи з 31-го дня встановлюється підвищена процентна ставка, визначена в п.4.2 договору про надання овердрафтового кредиту № 222872/4.

Згідно  з п.4.2 договору № 222872/4, в редакції додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р., зазначено, що у відповідності зі ст.212 ЦК України, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов’язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 цього договору, клієнт сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 19 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при формуванні тексту додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. при комп’ютерному наборі відповідальний кредитний експерт структурного підрозділу Херсонської філії Приватбанку допустив технічну помилку, а саме: у пункті 4.2 помилково ним зазначено 19 % замість 38 %. На думку позивача, при укладенні кредитної угоди, він помилився відносно істотної умови господарського зобов’язання, а саме - відсоткової ставки. У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про визнання недійсним п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до договору про надання овердрафтового кредиту за № 222872/4 від 18.11.2003р., укладеного між сторонами - в частині визначення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад 30 діб при овердрафтовому обслуговуванні. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 13, 15, 16, 229, 526 ЦК України, ст.345 ГК України. Крім того, заявою від 10.01.2007р. позивач також просив суд вийти за межі позовних вимог та викласти п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. в наступній редакції: « - 38 % від суми залишку непогашеної заборгованості».

Колегія суддів зазначає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на договорі про надання овердрафтового кредиту № 222872/4 від 18.11.2003р., в редакції додаткових угод № 1 і № 2 від 14.01.2004р. до нього.

Згідно зі ст.345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до постанови НБУ від 21.11.1997р. № 388, чинної на момент укладення договору, овердрафт визначається як короткостроковий кредит, що надається банком надійному клієнту понад його залишок на поточному рахунку в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебетування його рахунку.

В порядку ч.2 ст.1054 ЦК України до правовідносин сторін застосовуються положення ст.1048 ЦК України, згідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки по своїх операціях.

Аналогічне положення закріплено в п.12 Положення НБУ «Про кредитування», затвердженого постановою Правління НБУ № 246 від 28.09.1995р., чинного на момент укладення спірного договору, яким зазначено, що комерційні банки самостійно визначають порядок залучення та використання коштів, проведення кредитних операцій, встановлення рівня відсоткових ставок

У відповідності з п.16 цього Положення, розмір відсоткових ставок та порядок їх сплати встановлюються банком і визначаються в кредитному договорі в залежності від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, облікової ставки та інших факторів. У разі зміни облікової ставки умови договору можуть переглядатися і змінюватися тільки на підставі взаємної згоди кредитора та позичальника.

В силу ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.638 ЦК України та ст.180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором про надання овердрафтового кредиту № 222872/4, в редакції додаткових угод до нього, сторони дійшли згоди про те, що у випадку непогашення кредиту після спливу 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом, починаючи з 31-го дня встановлюється підвищена процентна ставка, визначена в п.4.2 договору, а саме, 19 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. На вказану умову погодились обидві сторони при укладенні договору, що підтверджується, серед іншого, підписанням сторонами кожного аркушу договору та скріпленням договору в цілому печатками сторін.

Доводи позивача про наявність в п.4.2 договору технічної помилки, що виразилось у зазначенні процентної ставки в розмірі 19 % замість 38 %, колегія суддів знаходить необґрунтованими внаслідок наступного.

Відповідно до ст.229 ЦК України, на яку посилається позивач, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п.13 Роз’яснення ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” зазначено, що вимоги про визнання недійсними угод, укладених внаслідок помилки, розглядаються господарськими судами за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною за угодою предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або такі якості її предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням.

З огляду на наведені приписи діючого законодавства України позивач, у відповідності зі ст.ст. 33, 34 ГПК України, має довести те, що при укладенні овердрафтового договору № 222872/4 він діяв під впливом помилки щодо встановлення в п.4.2 договору процентної ставки за користування кредитом у розмірі 19 % у випадку непогашення кредиту після спливу 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом, а також те, що позивач при укладенні договору насправді мав на меті встановити процентну ставку на рівні саме 38 %.

Фактично, доводи позивача при обґрунтуванні позовних вимог зводяться до того, що при комп’ютерному наборі тексту додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. відповідальний кредитний експерт структурного підрозділу Херсонської філії Приватбанку допустив технічну помилку, а саме - у пункті 4.2 договору ним помилково зазначено 19 % замість 38 %.

Проте, такі доводи позивача не свідчать про те, що ним неправильно сприймалась така умова договору, як встановлення процентної ставки в розмірі 19 %, а не 38 %, що вплинуло на його волевиявлення. Позивачем не доведено того, що закріплення в п.4.2 договору процентної ставки в розмірі 19 %, а не в іншому більшому розмірі, зачіпає якимось чином природу овердрафтового договору.

Позивач також звертає увагу на те, що розмір відсоткової ставки у разі користування кредитними коштами при овердрафтовому обслуговуванні понад 30 діб сторонами погоджений у підвищеному розмірі, про що вказується в п.2.4 додатку № 1 в редакції додаткової угоди № 2 від 14.01.2004р. З цього приводу суд зазначає наступне.

В п.2.4 додатку № 1 в редакції додаткової угоди № 2 до овердрафтового договору міститься положення про встановлення підвищеної процентної ставки за невиплату кредиту після спливу 30 днів. Разом з тим, такий розмір підвищеної процентної ставки, про що вказувалось вище, зазначений в п.4.2 договору, тобто на рівні 19 %. На думку позивача, розмір процентної ставки на рівні 19 % не є підвищеним розміром і при цьому посилається на таблицю визначення розрахунку процентної ставки в залежності від строку існування непогашеного залишку за кредитом (додаток № 1 в редакції додаткової угоди № 2 до овердрафтового договору), де вказуються наступні розміри процентної ставки: 12, 13, 17, 19 (в залежності від строку користування кредитом). При цьому, позивачем не враховується, що розмір процентної ставки на рівні 19 % є найбільшим порівняно з іншими розмірами. Тому, позивачем не доведено, що розмір процентної ставки саме на рівні 19 % не є підвищеним розміром в розумінні п.2.4 додатку № 1 в редакції додаткової угоди № 2 до овердрафтового договору № 222872/4.

Визначаючи розмір процентної ставки за непогашення кредиту після спливу 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом на рівні 38 %, позивачем не доведено, що при укладенні овердрафтового договору, в редакції додаткових угод до нього, позивач мав намір закріпити проценту ставку саме на такому рівні, а не в іншому.

Позивач зазначає, що розмір процентної ставки на рівні 38 % був встановлений в 4.2 овердрафтового договору в первісній редакції (до укладення додаткових угод до договору), що також вбачається з матеріалів справи.

Разом з тим, право сторін встановити інші умови договору, у т.ч. змінити розмір процентної ставки (зменшити або підвищити її), як однієї з умов овердрафтового договору, випливає з положень чинного законодавства України, зокрема з наведених приписів Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Беручи до уваги в якості доказу по справі пояснення свідка – кредитного експерта структурного підрозділу Херсонської філії Приватбанку Одарченко К.О., місцевим господарським судом не було враховано того, що вказана особа є робітником Приватбанку, а тому її пояснення можуть носити суб’єктивний характер, у зв’язку з чим пояснення такої особи не можуть вважатися належним доказом у справі, згідно зі ст.34 ГПК України.

Наявність посилання в договорі застави від 30.12.2003р., який забезпечує виконання зобов’язань відповідача, що випливають з договору № 222872/4 від 18.11.2003р., на 38 % річних, не є підставою для покладення на відповідача обов’язку сплачувати проценти за кредитом саме в такому розмірі, оскільки безпосередньо в самому договорі № 222872/4, з урахуванням додаткових угод до нього, встановлений інший розмір процентів. Спірні правовідносини сторін виникли саме у зв’язку з виконанням договору про надання овердрафтового кредиту за № 222872/4, а не договору застави.

При вирішенні спору колегія суддів також враховує приписи ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно до якої банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків. Також, судом враховуються приписи ст.53 названого Закону, де зазначено, що банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Позивачем не доведено того, що процента ставка спірної умови договору на рівні 19 % є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах, як не доведено і того, що зазначена процентна ставка встановлена на рівні нижче собівартості банківських послуг у банку позивача.

Окремо слід зазначити про обраний позивачем спосіб захисту свого права.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до договору про надання овердрафтового кредиту за № 222872/4 від 18.11.2003р., укладеного між сторонами, в частині визначення розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами понад 30 діб при овердрафтовому обслуговуванні.

Проте, заявляючи таку вимогу, позивачем не було враховано того, що визнання недійсною вказаної умови договору не поновить будь-яке право або охоронюваний законом інтерес позивача. Визнання спірної умови договору недійсною буде мати своїм наслідком відсутність будь-яких прав та обов’язків сторін за такою умовою, зокрема відсутність права позивача нараховувати проценти за користування кредитом, якщо строк непогашення кредиту перевищить 30 днів з дати початку періоду безперервного користування кредитом.

Виходячи за межі позовних вимог шляхом викладення пункту 4.2 овердрафтового договору в іншій редакції, із зазначенням іншого розміру процентної ставки (38 % замість 19 %), місцевим господарським судом і позивачем, згідно поданої останнім відповідної заяви, не було враховано наступне.

Фактично судом першої інстанції змінені умови овердрафтового договору, а саме, пункт 4.2 цього договору.

Разом з тим, порядок зміни господарських договорів закріплений ст.188 ГК України, згідно якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами не виникало спору стосовно зміни умов овердрафтового договору №222872/4. Відповідно, позивач не намагався змінити умови такого договору в порядку, встановленому нормами матеріального права. Вимога про визнання умови угоди недійсною не може бути поєднана з вимогою про внесення змін в таку умову договору. Судом першої інстанції змінено умову договору, в той час, коли між сторонами не виникало спору з питання внесення змін до договору і це питання не є предметом розгляду в межах даної справи.

Доводи представника позивача в судовому засіданні про те, що до овердрафтового договору сторонами не могли бути внесені зміни в частині визначення іншого розміру процентної ставки в п.4.2 цього договору, оскільки дія договору закінчилась, є необґрунтовані та зроблені без урахування положень ч.3 ст.631 ЦК України, згідно до якої сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Крім того, такі доводи позивача суперечать поданої ним самим заяви про викладення п.4.2 додаткової угоди №1 від 14.01.2004р. в іншій редакції.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони у спірних правовідносин не досягли згоди щодо встановлення в п.4.2 овердрафтового договору іншого розміру процентної ставки, зокрема 38 %, на чому наполягає позивач, а не 19 %, як встановлено в договорі. З цього приводу слід зазначити, що якщо сторони не досягли згоди щодо розміру ставки за кредит, у господарського суду відсутні підстави для встановлення цього розміру, оскільки відповідна умова є істотною для кредитних договорів і потребує згоди сторін, у тому числі в разі його зміни Національним банком України. Вказане підтверджується також п.4 Роз’яснення ВАСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням кредитних договорів» № 02-5/706 від 06.10.1994р.

Отже, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та виклав п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до овердрафтового договору в іншій редакції, змінивши розмір процентної ставки за користування кредитом.

Згідно з Роз’ясненням ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Всупереч вимогам  ст.ст. 33, 34 ГПК України позивачем не було доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме: укладення спірної умови п.4.2 додаткової угоди № 1 від 14.01.2004р. до договору про надання овердрафтового кредиту за № 222872/4 від 18.11.2003р. внаслідок помилки. Позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, у зв’язку з неповним з’ясуванням місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріального права, колегія суддів знаходить підстави для скасування оскаржуваного рішення.

У відповідності зі ст.49 ГПК України, судові витрати по розгляду справи слід віднести на позивача - ЗАТ «КБ «Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська торгово-промислова асоціація», м. Херсон задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 15.01.2007р. у справі № 1/369-ПД-06 скасувати.

В позові відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпропетровськ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська торгово-промислова асоціація», м. Херсон суму 42,50 грн. державного мита по розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Видати наказ.

Видачу відповідного наказу із вказівкою необхідних реквізитів сторін доручити господарському суду Херсонської області.