СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

04 вересня 2007 року
Справа № 2-23/3051-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

позивача:Курович Єва Федосіївна, довіреність №  2   від 03.08.07;

відповідача: Джемілєва Ельвіра Юнусівна, довіреність №  3425/10/10-0   від 22.08.07;

розглянувши апеляційну скаргу Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 15.08.2005 по справі № 2-23/3051-2005

за позовом           Відкритого акціонерного товариства "Красноперекопський райагробуд" (вул. Привокзальна, 8, Красноперекопськ, Автономна Республіка Крим, 96000)

до           Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (вул. Північна, 2,Красноперекопськ,96000)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

За результатами комплексної планової документальної перевірки  дотримання вимог податкового і валютного законодавства Відкритим акціонерним товариством „Красноперекопський райагробуд” за період з 01.10.2001 по 31.03.2004  (акт перевірки № 23-1/01353189/159 від 11.07.2004)  Красноперекопською об’єднаною державною податковою інспекцією  прийняті податкові повідомлення-рішення: № 0 про донарахування податку на прибуток підприємств у сумі 2730,55 грн, з яких 2275,00 грн. –основний платіж, 455,55 –штрафні санкції (а.с. 22);  №0  про донарахування податку на додану вартість у сумі 4201,98 грн., з яких 2801,32 грн. –основний платіж, та  1400,66 грн. –штрафні санкції (а.с. 23).

Відповідно результатів перевірки, на думку податкового органу, позивач у листопаді-грудні 2001 року отримав бюджетні кошти у сумі 12.239,12грн. за продані у попередніх податкових періодах послуги проживання громадян у гуртожитках (що знаходились до 2000 року на балансі позивача), а 31 березня 2004 року по накладній  №46 від 31 березня 2004 року продав 5.327кг рису за 3.807,33грн., однак ці операції не включив до валових доходів та податкових зобов’язань, що виникають у зв’язку з продажем товарів (послуг). Такі дії привели до несплати податку на прибуток у сумі 2.780грн. за 1 квартал 2004 року та податку на додану вартість у сумах 761,47грн. –за березень 2004 року, 2.039,85грн. –за 4 квартал 2001 року   (а.с. 6-21).

За вказані порушення податковим органом застосовані штрафні санкції: по податку на додану вартість по операції продажу рису –380,73грн., продажу послуг проживання у гуртожитках –1.019,93грн., по податку на прибуток у розмірі 25 відсотків чи 455,55грн., що слідує з акта перевірки та розрахунку штрафних санкцій (а.с. 101-102).

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.08.2005 у справі № 2-23/3051-2005 (суддя Г.М. Іщенко) позов задоволено повністю: визнані  недійсними вищезазначені податкові повідомлення-рішення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач 5, 327 кг рису продав у червні, а не у березні 2004 року, як про це вказано у акті перевірки, оподаткував цю операцію у червні 2004 року, а по податковій накладній №46 від 31 березня 2004 року продав інший товар за іншу ціну, цю операцію також оподаткував; отримані позивачем у листопаді-грудні 2001 року від Управління праці та соціального захисту населення кошти  не є платою державними коштами за продані послуги по проживанню в гуртожитку  позивача,  а тому датою виникнення податкових зобов’язань є перша із подій, у даному випадку –надання послуг, що сталося не у листопаді-грудні 2001 року, а у попередніх податкових періодах (у 1998-1999 роках).

Не погодившись з рішенням суду, відповідач  - Красноперекопська об’єднана державна податкова інспекція  в Автономній Республіці Крим  -надав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, в позові відмовити  з тих підстав, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Доводи відповідача мотивовані також іншими підставами, викладеними у апеляційній  скарзі, не маючими значення для розгляду справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А.  від 04.09.2007 у зв’язку із зайнятістю судді Видашенко Т.С. у іншому судовому процесі у складі колегії було замінено суддю Видашенко Т.С.  на суддю  Голика В.С. Головуючим суддею  у справі призначено суддю Голика В.С.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Видашенко Т.С.  від 04.09.2007 у зв’язку із зайнятістю суддів Котлярової О.Л. та Заплава Л.М. у іншому судовому процесі у складі колегії було замінено суддів Котлярову О.Л. та Заплаву Л.М.  на суддів Борисову Ю.В. та Волкова К.В.

Судова колегія, заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Стосовно операції продажу рису: з Книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), податкової накладної, платіжного доручення вбачається, що у березні 2004 року позивач по податковій накладній №46 від 31 березня 2004 року продав „Укрснаб” товари (тени) вартістю 16,80грн. (у тому числі податок на додану вартість 2,8грн.). Цю операцію продажу тенів позивач відніс до оподаткування по першої із подій –оплати 10 березня 2004 року безготівкою. Загальна вартість проданих товарів (робіт, послуг) за березень 2004 року склала 17.070грн. і податок –3.414грн., що відповідає вказаним у податковій декларації за березень 2004 року даним  (а.с. 134, 137, 145-146).

З цієї Книги, податкової декларації по податку на додану вартість за червень 2004 року, податкової накладної слідує, що операція продажу 5.327кг рису приватному підприємцю ЛИСЕНКО Н.А. відбулась 30 червня 2004 року по податковій накладній №92 за 4.568,79грн.(у тому числі податок на додану вартість 761,46грн.). Ця операція віднесена до оподаткування за червень 2004 року (а.с.138, 145, 161-168).

З висновку судової експертизи, проведеної на підставі ухвали місцевого господарського суду, слідує, що висновки податкового органу про заниження позивачем податкових зобов’язань по операції продажу рису не відповідають первинним документам. До такого висновку експерт дійшов на підставі дослідження первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, зокрема з Книги обліку продажу товарів (робіт, послуг) вбачається, що у березні 2004 року позивач не продавав 5.327кг рису, цей товар був проданий 30 червня 2004 року за 4.568,79грн. (у тому числі податок –761,46грн.) і ця операція включена до бази оподаткування, як податком на додану вартість, так і податком на прибуток (а.с. 75-82).

Відповідач заперечував проти цього висновку експерта тому, що до перевірки була надана податкова накладна №46 від 31 березня 2004 про продаж рису, а тому перевіркою зроблений висновок про продаж рису, проти чого платник не заперечував (а.с. 89-90).

Апеляційний господарський суд вважає цю позицію податкового органу не обґрунтованою, тому що відповідач не надав суду доказів наявності податкової накладної №46 від 31 березня 2004 року про продаж рису, тоді як позивач надав первинні документи податкового та бухгалтерського обліку про продаж цього рису у червні 2004 року та здійснення 31 березня 2004 року по податковій накладній  №46 іншої операції (продажі тенів), яка також віднесена платником податків до оподаткування. Підстав вважати ці документи підробленими не має.

Згідно пункту 1.4 та підпункту 3.1.1 Закону України „Про податок на додану вартість” N168/97-ВР від 3 квітня 1997 року (зі змінами на час прийняття податкового повідомлення-рішення, далі Закон України №16897-ВР) об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів на митній території України, тобто операцій, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання.

Також відповідно до пункту 1.31 і підпункту 4.1.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (в редакції Закону України №28397-ВР від 22 квітня 1997 року, зі змінами на час прийняття податкового повідомлення-рішення, далі закон України №28397-ВР) валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), а продаж товарів –це  будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

А як слідує з вказаних вище обставин, підтверджених відповідними доказами, позивач продав рис у червні 2004 року чи у другому кварталі 2004 року, цю операцію відніс до оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток, у березні 2004 року чи першому кварталі 2004 року такої операції по продажу рису не мав, тобто не мав об’єкту оподаткування вказаними податками.

У зв’язку з викладеним, апеляційна інстанція вважає, що місцевим господарським судом з’ясуванні усі обставини, що мають значення для справи.

Стосовно  операції продажу послуг  проживання у гуртожитку судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Сторони не оспорюють факт отримання позивачем від Управління праці та соціального захисту населення коштів за виплату субсидій за житлово-комунальні послуги без податку на додану вартість: у листопаді 2001 року –1.000грн., у грудні 2001 року –11.239,12грн., що також підтверджується платіжними дорученнями (а.с.129, 172-178).

Акт Державної приймальної комісії та письмове пояснення позивача підтверджує, що позивач мав на балансі будинок комунального типу (а.с. 130-133, 141).

Відповідно декларації про прибуток підприємства за 2001 рік  позивач до доходів від продажу товарів (робіт, послуг) відніс 26,7тис.грн. (а.с. 147-154), до яких не включені отримані у листопаді-грудні 2001 року кошти у сумі 12.246грн.

Також з акту перевірки №23-1159 від 11 липня 2004 року  (що не оспорюється позивачем) слідує, що позивач операції продажу послуг проживання не відніс до оподаткування в цих податкових періодах.

З висновку судової експертизи, проведеної на підставі ухвали місцевого господарського суду, слідує, що не донарахування платником податків податку на прибуток документами не підтверджується. До такого висновку експерт дійшов тому, що платник не отримував субсидій, а отримав заборгованість за надані у попередніх періодах послуги, а тому дата перерахування коштів не є датою виникнення податкових зобов’язань (а.с. 75-82).

Відповідач надав заперечення  проти вказаного висновку експерту тому, що отримані позивачем кошти. На думку податкового органу, є бюджетними коштами (а.с. 89-90).

Статтею 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (у редакції Закону України №28397-ВР від 22 квітня 1997 року, зі змінами на час отримання оплати) встановлені правила ведення податкового обліку.

Так, податковими періодами є звітний (податковий) рік та звітний (податковий) квартал (пункт 11.1).

За загальним правилом (відповідно до підпункту 11.3.1) датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:  або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;  або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

Однак за спеціальною нормою –підпунктом 11.3.5 названого Закону, передбачено правило збільшення валового доходу в разі продажу товарів (робіт, послуг) з оплатою за рахунок бюджетних коштів. Так, датою збільшення валового доходу у такому випадку є дата надходження таких коштів на рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якому іншому вигляді, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед таким бюджетом.

Позивач вважає, що датою збільшення валового доходу за загальним правилом є перша із подій - дата фактичного надання послуг, а тому такі операції  продажу послуг проживання були оподатковані позивачем у попередніх податкових періодах, про що також свідчить акт перевірки податкового органу №26-2033 від 20 березня 2002 року.

Податковий орган вважає, що дату збільшення валового доходу слідує визначати за спеціальною нормою –підпунктом 11.3.5, тобто датою збільшення валового доходу є дата надходження бюджетних коштів на рахунок платника податку.

Також Законом України „Про податок на додану вартість” №16897-ВР від 3 квітня 1997 року (зі змінами на час здійснення оплати)  передбачені загальні та спеціальні правила визначення дати виникнення податкових зобов’язань.

Так, відповідно до загального правила –підпункт 7.3.1, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:  або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

А за спеціальною нормою – підпункт 7.3.5, датою виникнення податкових зобов'язань у разі продажу товарів (робіт, послуг) з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата надходження таких коштів на розрахунковий рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якому іншому виді, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов'язаннями перед таким бюджетом.

Як слідує з листа Державного казначейства України N07-07/92-353 від 18 січня 2002 року „Щодо бюджетної класифікації” субсидіями розуміють усі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов'язані з відшкодуванням збитків державних підприємств.

Також законодавством України передбачено, що субсидія – це фінансова або інша підтримка державними органами виробництва, переробки, продажу, транспортування, експорту, споживання подібного товару, в результаті якої суб'єкт господарсько-правових відносин країни експорту одержує пільги (прибутки) –Закон  України „Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту” N331-XIV   від 22 грудня 1998 року. Концепція перебудови системи державних субсидій, що надаються галузям національної економіки, затверджена Розпорядженням Кабінету Міністрів України  №182-р від 31 березня 2003 року.

Тобто субсидії не є оплатою за продаж товарів (робіт, послуг) державними коштами. А лише продаж товарів (робіт, послуг) за рахунок бюджетних коштів  (якими може бути державне замовлення) відповідно до підпункту 11.1.3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та підпункту 7.3.5 Закону України ”Про податок на додану вартість” є об’єктом оподаткування.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України  органи державної влади зобов'язані діяти  в межах і способом, які передбачені Конституцією і законами України.

За таких обставин, апеляційна інстанція  не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 199, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

2.  Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 15.08.2005 у справі № 2-23/3051-2005 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена  протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                        В.С. Голик

Судді                                                                      К.В. Волков

Ю.В. Борисова