ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

24.05.2007
Справа №2-29/4222-2007

За позовом – Приватного підприємства фірми «Анмар», м.Сімферополь.

До відповідача – Орендного взуттєвого підприємства «Даніель», м.Сімферополь.

Про визнання права власності.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Приймак Б.А. – представник по довіреності.

Від відповідача – не з’явився.

Сутність спору: Приватне підприємство фірма «Анмар» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Орендного взуттєвого підприємства «Даніель» про визнання права власності на об’єкт незавершеного будівництва – будівлі магазину, розташованої за адресою: м.Сімферополь, вул..Чехова,2А.

Позовні вимоги засновані на положеннях ст. 392 ЦК України та обґрунтовані тим, що позивач у встановленому законом порядку здійснив будівництво об’єкту, однак відповідач не визнає його право власності на спірне майно.

Заявою від 24.04.2007р. позивач змінив предмет позову та просив суд визнати за ним право власності на об’єкт завершеного будівництва – будівлю магазину, розташованої за адресою: м.Сімферополь, вул.Чехова,2А.

Заява прийнята судом до розгляду.

Заявою від 08.05.2007р. позивач знову змінив предмет позову та просить суд визнати за ним право власності не незавершений будівництвом об’єкт – будівлю магазину, що розташована за адресою: м.Сімферополь, вул.Чехова,2А.

Заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач в судове засідання не з’явився, відзив на позовну заяву не представив, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином – рекомендованою кореспонденцією.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2004р. між позивачем та Сімферопольською міською радою, укладений договір оренди земельної ділянки площею 0,0080 га, що знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. Чехова, 4, кадастровий номер :03:001:0096 (а.с. 19-24).

Відповідно до п.п.2.1 п.2 договору оренди, він укладений строком на 10 років.

У пункті 4.1 договору встановлено, що земельна ділянка передається з ціллю несільськогосподарського використання, а саме: для будівництва магазину.

З метою будівництва магазину, позивач звернувся до органів місцевого самоврядування із заявою про надання  дозволу на будівництво магазину.

За замовленням позивача Комунальним підприємством Госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро, був розроблений проект магазину по вул. Чехова,4 (а.с. 33).

Науково-виробничим підприємством «Техноцентр» складений звідний кошторисний розрахунок вартості будівництва магазину у м. Сімферополі по вул. Чехова,4 (а.с. 31-32).

26.07.2006р. Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю видала позивачу дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с. 30).

На підставі вказаної документації позивач приступив до будівництва магазина. Як свідчать матеріали справи, будівництво здійснювалося власними силами та за рахунок власних грошових коштів позивача.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи об’єкт нерухомості – магазин, фактично закінчений будівництвом, та будівництво об’єкту здійснювалось відповідно до будівельних норм та правил.

З акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту вбачається, що об’єкт нерухомості – магазин, будувався відповідно до ДБН, інженерні комунікації забезпечують нормальну експлуатацію об’єкта, недоліки робочою комісією не виявленні, що підтвердили члени приймальної комісії своїми підписами (а.с. 51). Однак цей акт не затверджений рішенням Сімферопольської міської ради та не зареєстрований інспекцією ДАБК м. Сімферополю, тому спірне майно досі має статус не завершеного будівництвом об’єкту нерухомості.

Суд вважає, що позов обґрунтований  і підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до  Інформаційного  листа  ВАСУ    01-8/98  від  31.01.2001 р.  «Про деякі  приписи законодавства, що регулюють питання, пов'язані із здійсненням  права власності  та його захистом» одним з основних  критеріїв  визнання  законності  володіння  майном є фінансування. Фінансування  позивачем  будівельних робіт незаперечно.

Крім того,  позивачем  також  були  понесені  витрати  за  проектну  документацію, технічні  умови  по підключенню електроенергії, водовідведення, складання  інвентарної справи та т.і.

Згідно з  Законом України «Про  власність» майно, набуте у результаті господарської діяльності, є власністю  господарюючого суб'єкта, до кола яких відноситься позивач відповідно до норм ст. 55 ГК України.

Враховуючи  письмові докази, всі роботи, які виконувалися  при створенні спірного об'єкта, проводилися за узгодженням з  органами   місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 331 ГК України право власності на нову річ, яка  створена особою, отримується їм, якщо інше не встановлене договором або законом.  В даному випадку які-небудь перешкоди для придбання позивачем права власності на спірне майно відсутні, спірне майно безпосередньо створено позивачем, що є прямою підставою для виникнення права власності на нього, оскільки відповідач (або які-небудь особи) не понесли  витрат, пов'язаних з будівництвом і створенням нової речі.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про власність» власник має право вимагати усунення  будь-яких порушень свого права, а на підставі п. 1 ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності.

При таких обставинах, враховуючи те, що спірне майно безпосередньо створено та використовується позивачем  з  метою реалізації своїх цілей та завдань,  суд вважає, що дана обставина є підставою для виникнення права власності позивача на спірний об'єкт нерухомості – магазин.

У порушення вимоги ст. 33 ГПК України, відповідачем не надано доказів  фінансової або іншої участі в будівництві спірного об'єкта нерухомості.

Відповідач  по справі не  приймав магазин від держави чи інших суб'єктів  права власності. Також  відповідач по справі не створював об’єкт нерухомості і не придбав об’єкт в установленому законом порядку.

Таким чином, суд зробив висновок, що єдиним власником  спірного майна є позивач.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд покладає на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

На  підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49,82-84 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати за приватним підприємством фірмою «Анмар» (АР Крим, м. Сімферополь, вул. Треньова,1, код в ЄДРПО України 24510421) право власності на об’єкт незавершеного будівництва – будівлі магазину, розташованої за адресою: м.Сімферополь, вул..Чехова,2А, земельна ділянка кадастровий номер 01 101 000 00:03:001:0096.

3. Стягнути з Орендного взуттєвого підприємства «Даніель» (АР Крим, м.Сімферополь, вул. Чехова,55а, код в ЄДРПО України 03055349) на користь Приватного підприємства фірми «Анмар» (АР Крим, м. Сімферополь, вул. Треньова,1, код в ЄДРПО України 24510421) витрати по сплаті державного мита в сумі 500,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.