ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.06.2007                                                                                          Справа  № 12/106

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „НК Альфа - Нафта”,      м. Київ

до Рахівського комунального підприємства „Рахівтеплокомуненерго”, м. Рахів

про стягнення суми 200 000 грн. –основного боргу; 17 585,17 грн. – пені; 3 103,26 грн. –3% річних та 2 600 –інфляційних збитків.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача –Петрецький С. І., (представник за довіреністю № 21/06-02 від 21.06.2007 року)

Від відповідача –  не викликався (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариства з обмеженою відповідальністю „НК Альфа - Нафта”, м. Київ до Рахівського комунального підприємства Рахівтеплокомуненерго”, м. Рахів про стягнення суми 200 000 грн. –основного боргу; 17 585,17 грн. – пені; 3 103,26 грн. –3% річних та 2 600 –інфляційних збитків.

Представнику позивача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні вимоги посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

На вимогу суду відповідач письмового відзиву на позов не подав, свого уповноваженого представника для участі у розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у справі.

Повідомлення № 4407453 підтверджує вручення відповідачу 19.06.2007 року ухвали від 15.06.2007 року про порушення провадження у справі, де вказано про  місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення позивача,  суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 200 000 грн.  –основного боргу щодо оплати за поставку, згідно договору № 6-227 від 05.12.2006 року  мазуту, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- актами прийому –передачі від 05.12.2006 року;

-  актом звірки розрахунків на період з 01.04.2007 року по 30.04.2007 року;

-  видатковими накладними № 6-227/1 від 09.12.2006 року та № 6-227/2 від 13.12.2006 року;

-  довіреностями ЯМГ № 900221 від 08.12.2006 року та ЯМГ № 900222 від 12.12.2006 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є поставка мазуту (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість поставленого мазуту є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу відповідно до п. 8.2 укладеного договору нарахована до сплати пеня в розмірі 17 585,17 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216 –218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, судом визнано обґрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що підлягають задоволенню.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% - річних від простроченої суми (п.2 ст. 625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в частині стягнення 3 103,26 грн. –3% річних правомірні і підлягають задоволенню.

Відтак відповідачу нараховано 2 600 грн. – інфляційних збитків. При оцінці правильності нарахування вимог в цій частині позову судом визнано їх необґрунтованими і неправомірними, оскільки не відповідають „Рекомендаціям відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ” (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97 р.)

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем переважно доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43; 44; 49; 75; 82 –84; 115; 116; Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити  частково.

2. Стягнути з Рахівського комунального підприємства „Рахівтеплокомуненерго”     (м. Рахів, вул. Шевченка, 43; код 32796833) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „НК Альфа - Нафта” (м. Київ, бульвар Л. Українки, 26; код 31088169) суму 200 000 (двісті тисяч грн.) –основного боргу; 17 585,17 (сімнадцять тисяч п’ятьсот вісімдесят п’ять грн. 17 коп.) –пені; 3 103,26 (три тисячі сто три грн. 26 коп.) –3% річних  та 2 206,70 (дві тисячі двісті шість грн. 70 коп.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.   В решті позову відмовити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин В. М.