ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2007 р.
11:20
Справа №  2/283/07

м. Миколаїв

Суд в складі:

Судді  Моргуленко Т.Є., при секретарі судового засідання Соловйовій К.М., розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2;

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Племзавод Шляховий», Миколаївська область, Доманівський район, с. Маринівка;

про стягнення 11356 грн. 94 коп. за нестворені робочі місця для інвалідів.

за участю представників:

від позивача: Васильченко О.В., дов. №04-25/43 від 16.01.2007 р.;

від відповідача: Рудницька Н.В., дов. №б/н від 01.10.06 р.;

Представник відповідача у судове засідання з’явився, та надав письмові заперечення по суті позову. Позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, оскільки ним були здійснені всі заходи для працевлаштування на його підприємстві інвалідів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд, -

встановив

На підставі ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 3, 5, 14 “Положення про робоче місце інваліда  і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. №314 (надалі - Положення), відповідач - Відкрите акціонерне товариство «Племзавод Шляховий», Миколаївська область, Доманівський район, с. Маринівка, повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, що на підприємстві відповідача складає 7 (сім) робочих місць на 2006 р. і ввести їх в дію шляхом працевлаштування на них інвалідів.

З наданого відповідачем “Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 р.” (форма №10-П1) вбачається, що в 2006 р. на підприємстві працювали 4 інваліда. Тобто відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та не створив три таких робочих місця.

Згідно п. 14 Положення, підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

П. 5 Положення саме на відповідача покладено обов’язок розробляти заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно п. 3 Положення створеним вважається робоче місце інваліда, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Державного нагляду за охороною праці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Норми ч. 8 ст. 69 та ч. 1 ст. 177 Господарського кодексу України зобов’язують суб’єктів господарювання за рахунок своїх коштів створювати зазначену відповідно до Закону кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, спеціальні робочі місця для осіб з обмеженою працездатністю. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється Законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 3 “Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1767 від 28 грудня 2001 р., у разі, якщо кількість працюючих інвалідів менша від встановленої нормативом, передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача у 2006 році складала 3754 грн. 10 коп., тому  позивач, на підставі ст.20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, нарахував і просить стягнути з відповідача 11262 грн. 30 коп. штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів (4677 грн. 67 коп. середньорічна заробітна плата  * 3 нестворених робочих місця для інвалідів = 11262 грн. 30 коп.).

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 94 грн. 64 коп. пені, яка нарахована відповідачу відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 2 “Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”.

Представник відповідача у судове засідання 16 липня 2007 р. надав письмові заперечення по суті позову. Позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, оскільки ним були здійснені всі заходи для працевлаштування на його підприємстві у 2006 р. інваліда.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду Довідку Маринівської сільської ради №68 від 03.05.07 р., яка видана в тому, що у 2006 році до сільської ради не звертався жоден інвалід для працевлаштування.

Крім того, відповідачем надана довідка Доманівського районного центру зайнятості №635 від 03.05.07 р. про те, що ВАТ “Племзавод Шляховий” у лютому місяці 2006 р. надано форму 3-ПН «Звіт про наявність вакансій»для шістьох інвалідів. Наявність вільного робочого місця підтверджується щомісячно.

Таким чином відповідачем повністю виконані вимоги п. 5, п. 14 Положення та розроблені заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, проінформовано центр зайнятості, місцевий орган соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства  України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Т.Є.Моргуленко