СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" липня 2007 р.
Справа  № 15/294

за позовом
ОСОБА_1

до   відповідача   Товариство з додатковою відповідальністю
"Страхова компанія "Ініціатива"

треті
особи Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТУНА-РІВНЕ"

Курсик Ігор Вячеславович

про визнання недійсним рішення
загальних зборів від 6 липня 2007 року

Суддя  Коломис В. В.

Секретар судового засідання Михалевська Л.В.

Представники:

Від позивача  : не з»явився

Від відповідача : не з»явився

Від третьої особи: Столяров
І.В.(дов у справі)

СУТЬ СПОРУ:Позивач - ОСОБА_1
звернувся до господарського суду з позовом, відповідно з яким просить визнати
недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з додатковою
відповідальністю “Страхова компанія “Ініціатива” від 06.07. 2007 р.

Свої вимоги, позивач, як учасник та
директор ТДВ “СК ”Ініціатива” обгрунтовує, насамперед, невідповідністю
прийнятого рішення чинному законодавству, зокрема, пп..7.2.1. п.7.2.ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно якого під
оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових
внесків, страхових премій (далі -сума валових внесків) одержаних (нарахованих)
страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і
перестрахування ризиків га території України або за її межами, зменшених на
суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених
страховиком за договорами перестрахування з резидентом, та не передбачає
зменшення цієї суми на суму застрахованих збитків згідно пп.5.4.6. п. 5.4. ст.5
Закону.

Відповідач письмових заперечень
суду не подав.

Третя особа -ТОВ “Фортуна-Рівне” в
наданих суду поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що
оподаткування діяльності страховика здійснюється з використанням як загальних,
так і спеціальних норм податкового законодавства, зокрема, пп.5.4.6. п. 5.4.
ст.5 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», який відносить до витрат
подвійного призначення застраховані збитки від страхової діяльності.

Третя особа -Курсик Ігор
Вячеславович, який є учасником ТДВ “СК “Ініціатива” в поданих поясненнях
позовні вимоги визнає в повному обсязі. Просить справу слухати без його участі.

При цьому, позивач -ОСОБА_1, який в
свою чергу є учасником та директором ТДВ “СК “Ініціатива”, в зв”язку з
перебуванням на лікарняному, подав заяву про розгляд справи за його відсутності
на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення третьої особи,
яка з”явилась, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так і
в їх сукупності, давши цьому достатню і об”єктивну оцінку, суд прийшов до
висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував
таке.

06 липня 2007 року відбулися
загальні збори ТДВ “СК “Ініціатива”, за результатами яких учасниками було
прийнято рішення, оформлене протоколом НОМЕР_1 (а.с.4).

Як вбачається з останнього,
учасники ТДВ “СК “Ініціатива” більшістю голосів прийняли рішення про віднесення
до витрат, на які зменшується сума доходу від страхування, збитків від
страхової діяльності, якщо такі збитки застраховано. Вирішено також, що в разі
виникнення застрахованих збитків від страхової діяльності суму таких збитків
слід відображати у рядку 04.1 (зміна компенсації вартості страхових послуг)
податкової декларації страховика, затвердженої Наказом ДПА України №146 від
31.03.2003 р. За це рішення проголосували учасники ТОВ „Фортуна-Рівне” та
Курсик І.В., які мають разом 99,75 відсотків голосів.

Позивач проти прийняття такого
рішення заперечував, вважаючи, що єдиною нормою, що встановлює порядок
оподаткування страховика, є пп.7.2.1. п. 7.2. ст.7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», а правила пп.5.4.6. п. 5.4. ст.5 Закону на оподаткування
доходів страховиків від страхової діяльності не поширюються.

Суд вважає, що тлумачення позивачем
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»є звужувальним та
помилковим, оскілки приймається без урахування загальних норм податкового
законодавства, зокрема, ч. 7 ст.1 Закону України «Про систему оподаткування»,
згідно якої будь-які податки і збори (обов'язкові платежі), які запроваджуються
законами України, мають бути включені до цього Закону. Всі інші закони України
про оподаткування мають відповідати принципам, закладеним у цьому Законі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.14 Закону
України «Про систему оподаткування»,  до
загальнодержавних податків належить податок на прибуток підприємств.

Відповідно до ст.3 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств», об'єктом оподаткування є прибуток,
який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного
періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат
платника податку, визначених статтею 5 цього Закону, та суму амортизаційних
відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Одночасно, п. 7.2. Закону «Про
оподаткування прибутку підприємств», в якому йдеться про оподаткування
страхової діяльності, використовує термін «оподаткований доход від страхової
діяльності», що може означати, нібито оподаткування страхових компаній
здійснюється щодо об'єкту «доход», коли йдеться про страхову діяльність, та
щодо об'єкту «податок», коли йдеться про іншу господарську діяльність.

Відповідно до пп. 4.1.2. п. 4.1.
ст.4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», валовим доходом є
загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами, зокрема, доходи від
здійснення банківських, страхових та інших операцій з надання фінансових
послуг, торгівлі валютними цінностями, цінними паперами, борговими
зобов'язаннями та вимогами.

Відповідно до пп..4.1.3. п. 4.1.
ст.4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», валовий доход включає
доходи від операцій, передбачених статтею 7 цього Закону, тобто, зокрема,
доходи від страхових операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових
послуг», право на здійснення операцій з надання фінансових послуг надається
лише фінансовим установам, а також, якщо це прямо передбачено законом,
фізичними особами -суб'єктами підприємницької діяльності (далі -суб'єкти
підприємницької діяльності), тобто доходи від надання страхових послуг Законом
віднесено до валового доходу платника податків - фінансової установи, яка надає
такі послуги, а не особи, яка отримує страхові послуги.

Під час здійснення діяльності з
надання страхових послуг, страхова компанія отримує доход від страхової
діяльності у вигляді отриманих страхових премій та інших платежів
страхувальників, визначених ст.10 Закону України «Про страхування», та несе
витрати у вигляді сплати страхових премій перестраховикам, та страхових виплат
внаслідок настання страхового випадку, визначених ст.9 цього Закону.

Відповідно до ст.5 Закону «Про
оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі
-валові витрати) -сума будь-яких витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп.7.2.1. п. 7.2.
ст.7 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», для цілей оподаткування
страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових
платежів, страхових внесків, страхових премій (далі -сума валових внесків),
одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за
договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її
межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових
премій), сплачених страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

Відповідно пп. 7.2.3. п. 7.2. ст.7
Закону «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо страховик одержує доходи
із джерел інших, ніж ті, що визначені у підпункті 7.2.1 цього пункту, такі
доходи оподатковуються за ставкою, встановленою пунктом 10.1 статті 10 цього
Закону. При цьому, до категорії валових витрат, пов'язаних з одержанням таких
доходів, не включаються витрати, які понесені страховиком під час здійснення
операцій із страхування (перестрахування).

Закон України «Про систему
оподаткування»не передбачає такого податку, як податок на доход, та зазначає
(ч. 7 ст. 2), що податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не
передбачено цим Законом, крім визначених Законом України “Про джерела
фінансування дорожнього господарства України”, сплаті не підлягають.

При цьому, Закон України «Про
оподаткування прибутку підприємств»встановлює, що об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом зменшення валових доходів на валові витрати,
позаяк у пп.7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону вказує лише на порядок визначення доходу,
що підлягає оподаткуванню, але не встановлює, що доход від страхової діяльності
є об'єктом оподаткування відмінним від прибутку.

За таких обставин слід вважати, що
оподатковуваний доход страховика, про який йдеться у п.7.2. ст.7 Закону України
«Про оподаткування прибутку підприємств», слід розуміти, як оподатковуваний
прибуток. При цьому встановлюється, який доход відноситься до прибутку, що
оподатковується за пільговою ставкою, а який доход відноситься до прибутку,
який оподатковується за загальною ставкою податку. Такий висновок підтверджується
вказівкою на відповідні витрати, на розмір яких зменшується доход для цілей
оподаткування, а також указівкою на відповідні витрати, які не можуть
включатись до валових витрат.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) -сума будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого використання у власній господарській
діяльності.

Здійснення страхових виплат
внаслідок настання страхового випадку є відкладальною умовою договору
страхування (перестрахування), згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України, тому такі
виплати Законом України «Про оподаткування»не віднесено до витрат платника
податків при визначенні оподаткованого доходу страховика, на відміну від витрат
на перестрахування, які здійснюються з метою компенсації вартості страхової
послуги у випадку, коли страховик здійснює страхове відшкодування.

Відповідно до п.5.4. ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств», до валових витрат віднесено
витрати подвійного призначення, які мають особливий характер застосування.
Зокрема, пп.5.4.6. п.5.4. ст.5 Закону встановлено, що до витрат подвійного
призначення належать витрати із страхування майнових ризиків платника податків,
а в разі, якщо умови  страхування   передбачають   виплату
страхового відшкодування   на  користь
платника  податку  -
страхувальника, застраховані збитки, понесені таким платником податку,
відносяться до  його  валових витрат у податковий період їх
понесення.

За таких обставин слід вважати, що
висновок загальних зборів учасників ТДА „СК „Ініціатива” про можливість зменшення
доходу від страхової діяльності, визначеного пп.7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону «Про
оподаткування прибутку підприємств» на суму витрат подвійного призначення,
визначених п.п.5.4.6. п. 5.4. ст.5 Закону, в разі виникнення застрахованих
збитків, є цілком правомірним.

Щодо місця відображення можливого
збитку, як витрат подвійного призначення, у податковій декларації страховика,
суд врахував наступне.

Згідно п.3.1. Наказу ДПА України
№146 від 31.03.2003 р. «Про затвердження форми декларації з податку на доходи
(прибуток) страховика та Порядку її складання», рядок 04.1. заповнюється на
підставі п.5.10. ст.5 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.5.10. ст.5 Закону
«Про оподаткування прибутку підприємств», у
разі  коли  після
продажу  товарів (робіт, послуг)
здійснюється   будь-яка   зміна
суми  компенсації  їх
вартості, включаючи перерахунок у випадках повернення  проданих
товарів  чи права   власності
на  такі  товари
(результати  робіт,  послуг) продавцю,  платник
податку  -  продавець
та  платник  податку
- покупець  здійснюють  відповідний
перерахунок валових доходів або валових витрат (балансової вартості
основних  фондів)  у
звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації.

Зважаючи на те, що витрати страховика
від здійснення страхових виплат законом не віднесено до його валових витрат,
тоді як доходи від отримання перестрахового відшкодування оподатковуються у
загальному порядку, таке коригування доходу прямо свідчить про компенсаційну
роль перестрахування щодо страхової виплати.

Страхова послуга, яку надає
страхова компанія, полягає у прийнятті на себе зобов'язання щодо здійснення
страхової виплати, та виконанні цього зобов'язання при настанні страхового
випадку.

Страхова премія, яку сплачує
страхувальник страховику під час укладення договору страхування, може
розглядатись лише як частина компенсації вартості страхових послуг, оскільки
внаслідок настання страхового випадку страховик сплачує страхову виплату, що
значно перевищує розмір страхової премії. Одночасно, для компенсації своїх
витрат на здійснення страхової виплати, страховик може укладати договори
перестрахування, які компенсують вартість страхових послуг в разі здійснення
страхової виплати.

Закон «Про оподаткування прибутку
підприємств»не встановлює змісту дефініції «компенсація», але з контексту
Закону (п.1.19, пп.1.22.1, 1.22.2, п.1.23., 1.31., пп.1.35.1., 4.2.2., 4.2.3.,
п. 5.1., пп.5.3.9.. 5.4.3., 5.6.2., 7.6.3., 7.11.2, 8.4.9., 11.3.5., 12.1.1.,
12.1.2., 12.3.6., 12.4.1., 12.4.5.) слідує, що компенсацією є надання (або
отримання) еквіваленту вартості товару, роботи або послуги.

Відповідно до абз. 4 пп.7.2.3.
п.7.2. ст.7 Закону, доходи, одержані страховиком-цедентом у звітному періоді
від перестраховиків за договорами перестрахування, зменшуються на суму
здійснених страховиком-цедентом страхових
виплат  (страхового відшкодування)
у частині (в межах часток), в якій
перестраховик несе відповідальність згідно з укладеними із
страховиком-цедентом договорами
перестрахування,  та  оподатковуються   у   загальному порядку  за
ставкою,  визначеною  пунктом
10.1  статті  10 цього Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку, що віднесення збитків від договору перестрахування за умови, що ці
збитки було застраховано, до витрат страховика шляхом відображення цих витрат
як зміни компенсації вартості страхових послуг є правомірним, та таким, що
відповідає чинному законодавству.

Згідно ч.1 ст.58 та ч.3 ст.65
Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з
додатковою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з
учасників товариства або призначених ними представників.

Згідно ч.5 ст.41, ч.1 ст.59 та ч.3
ст.65 Закону України «Про господарські товариства», до компетенції загальних
зборів належить, зокрема, визначення основних напрямів діяльності товариства з
додатковою відповідальністю і затвердження його планів та звітів про їх
виконання.

Згідно ч.3 ст.62 Закону України
«Про господарські товариства», дирекція (директор) підзвітна загальним зборам
учасників і організує виконання їх рішень.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що рішення загальних зборів товариства, які відповідають
чинному законодавству, мають в установленому законом порядку виконуватись
дирекцією товариства.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК
України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість доводи, на які посилався
позивач, як на підставу своїх вимог є безпідставними, необгрунтованими та
надуманими, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Підстави для задоволення позову, на
думку суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.49,82-85 ГПК України

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                Коломис
В. В.

підписано
"16" липня 2007 р.