ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07.06.2007р.

м.Київ

№ 29/153-А

За позовом             Консорціум "Єдапс"

До                           Державна податкова
інспекція у Дарницькому районі м. Києва

Предмет
адміністративного позову

визнання недійсним рішення -
повідомлення № /0 - 10241

Суддя

Секретар судових засідань Вознюк
М.В.

Представники:

Від позивача

Терещук Н.В.- представник (довір.
в справі)

Від
відповідача      Сергієчко-Колодій В.В .-
представник (довір. в справі)

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС
України в судовому засіданні 07.06.2007 о 12 год. 50 хв. проголошено вступну та
резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено
на 14.06.2007р. на 15.00 год., про що повідомлено сторонам після проголошення
вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні 07.06.2007 з
урахуванням вимог ч. 4 ст.  167 КАС
України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва від 06.03.2007 р.
НОМЕР_1 про сплату податкового зобовязання з урахуванням штрафних санкцій у
розмірі 3819,47 грн.

В судовому засіданні 15.05.2007р.,
29.05.2007р. на підставі 150 КАС України оголошувались перерви, в зв”язку з чим
Постанова проголошена 07.06.2007р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішення відповідача є неправомірним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного
законодавства, зокрема, оформлення акту перевірки було здійснено з грубим
порушенням Закону України «Про державну податкову службу»а також Порядку
оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства; відповідачем не були враховані заперечення, надані позивачем до
акту перевірки.

Відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що перевіркою встановлено
порушення позивачем пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме занижено суму податкового зобовязання по податку на
додану вартість на загальну суму 2546,31 грн.; посилання ж позивача на
порушення відповідачем чинного законодавства про складанні акту перевірки не
відповідає дійсним та фактичним обставинам.

Розглянувши подані суду документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення
для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.03.2007 р. Державною податковою
інспекцією у Дарницькому районі м. Києва винесено податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_1, яким позивачу визначено суму податкового
зобовязання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах,
послугах) у розмірі 3819,47 грн., у тому числі за основним платежем 2546,31
грн. та штрафними санкціями 1273,16 грн.

Зазначене рішення винесено на підставі
Акту НОМЕР_2 про результати виїзної планової перевірки консорціуму
«Єдапс»дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2005 по 30.09.2006 року.

Перевіркою встановлено, зокрема,
порушення позивачем пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», а саме занижено суму податкового зобовязання по податку на
додану вартість на загальну суму 2546,31 грн. за рахунок безпідставного
збільшення податкового кредиту, а саме:

у листопаді 2005 року -до реєстру
виданих та отриманих податкових накладних включена сума податку на додану
вартість згідно податкової накладної ТОВ «Мир-Ком»від 20.01.2005 року у розмірі
1125,75 грн., що вже була включена до податкового кредиту у червні 2005 року,
згідно реєстру виданих та отриманих накладних за червень 2005 року, що призвело
до заниження податкового зобовязання у грудні 2005 року;

у лютому 2006 року до реєстру
виданих та отриманих накладних включена сума податку на додану вартість
відсутньої податкової накладної ДП «Державний центр персоналізації
документів»1420,56 грн., що призвело до заниження податкового зобовязання у
лютому 2006 року.

13.03.2007 р. позивачем були надані
заперечення до Акту перевірки НОМЕР_2 від 06.03.2007р. Заперечення грунтуються
на тому, що перевіркою не було враховано податкові накладні, суми податку на
додану вартість згідно яким не були включені позивачем до податкового кредиту
та які свідчать про завищення позивачем зобовязання з податку на додану
вартість у перевіряємому періоді.

15.03.2007р. відповідачем винесено
рішення про результати розгляду заперечення, яким позивачу повідомлено про те,
що позивач має право зазначити уточнені показники у складі податкової
декларації за будь-який наступний податковий період.

Як вбачається з матеріалів справи,
консорціум «Єдапс»є платником податку на додану вартість, свідоцтво платника
ПДВ від 28.05.2004 року №38825403.

Відповідно до пп. 7.2.6. п. 7.2 ст.
7 Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового
кредиту. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних
у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому
зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний
номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику
податку. За наявності оригіналу податкової накладної невключення її до зазначеного
реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у
такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника
податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових
накладних встановлюються центральним податковим органом (пп.7.2.8 п. 7.2 ст. 7
Закону).

При проведенні документальної
(планової або позапланової виїзної) перевірки платник податку зобов'язаний
забезпечити доступ податковому інспектору до реєстру податкових накладних та у
разі ведення його в електронному вигляді - надати носій електронної інформації
за власний рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи
та не заперечується позивачем, на час проведення перевірки позивачем не були
підтверджені суми податкового кредиту з податку на додану вартість у листопаді
2005 року у розмірі 1125,75 грн. (до реєстру виданих та отриманих податкових
накладних включена сума податку на додану вартість згідно податкової накладної
ТОВ «Мир-Ком»від 20.01.2005 року, що вже була включена до податкового кредиту у
червні 2005 року, згідно реєстру виданих та отриманих накладних за червень 2005
року) та у лютому 2006 року у розмірі 1420,56 грн. (до реєстру виданих та
отриманих накладних включена сума податку на додану вартість відсутньої
податкової накладної ДП «Державний центр персоналізації документів»).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст.
7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають
включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку
у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту,
не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. 17.1.3. п. 17.1
ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли контролюючий орган
самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у
розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку,
збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який
припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає
отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого
органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати,
незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Враховуючи викладене, Державною
податковою інспекцією у Дарницькому районі м. Києва правомірно застосовано до
позивача пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану
вартість" та нараховані штрафні санкції на підставі пп. 17.1.3. п. 17.1
ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Заперечення позивача щодо того, що
що перевіркою не було враховано податкові накладні, суми податку на додану
вартість згідно яким не були включені позивачем до податкового кредиту, судом
не приймаються, виходячи з наступного.

Згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України
"Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Тобто, віднесення сум до
податкового кредиту є правом, а не обовязком платника податку та не може бути
визначено контролюючим органом, без попереднього віднесення відповідним сум
податку на додану вартість до податкового кредиту платником податку самостійно.

Матеріали справи свідчать про те,
що відповідачем повністю дотримані вимоги чинного законодавства щодо визначення
позивачу розміру податкового зобовязання з податку на додану вартість по вітчизняних
товарах (роботах, послугах) у розмірі 2546,31 грн.,  та правомірно застосовані штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Позивач не подав суду доказів, які б спростовували правомірність дій
відповідача.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94,
158-163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.
ст.  185-187 КАС України, шляхом
подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним
поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
І.В. Усатенко