ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  45/12

08.08.07

За позовом  Державного підприємства  “Придніпровська залізниця”

до                  Державного комітету України з державного матеріального резерву

про                стягнення  122900,00 грн.

Суддя    Балац С.В.

Представники:

позивача:             Яблонський Ю.А., дов. від 01.01.2007 № 165

Малікова О.В., дов. від 01.01.2007 № 32

Від відповідача:  Михайлець О.В., дов. від 05.12.2006 № 2/6661

Суть спору: стягнення 122900,00 грн. основного боргу за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, яка утворилась за період з 01.01.2006 по 30.06.2006.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач зберігає матеріальні цінності мобілізаційного резерву. Позивач стверджує, що за період з 01.01.2006 по 30.06.2006 витрати останнього на утримання зазначених матеріальних цінностей склали 124900,00 грн., з яких право вимоги  2000,00 грн. позивач за договором уступки права вимоги передав ТОВ "Регул"  та просить стягнути з відповідача витрати в сумі 122900,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення вимог заперечив з тих підстав, що позивачем не доведено той факт, що здійснені позивачем витрати дійсно пов’язані із зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а розмір понесених витрат не підтверджений первинними бухгалтерськими документами. Крім того, відповідач зазначає, що кошти з Державного бюджету України на фінансування витрат про зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву  в достатній мірі не виділялися.

Ухвалою від 07.12.2006  порушено провадження у справі № 45/12 та призначено її до розгляду на 17.01.2007.

Ухвалою від 17.07.2007 призначено судову економічну експертизу, а на час її проведення провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 17.07.2007 поновлено провадження у справі № 45/12 та призначено її до розгляду на 08.08.2007.

В судовому засіданні 08.08.2007, за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв” позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про державний матеріальний резерв” для позивача зберігання цінностей державного мобілізаційного резерву є обов’язковим.

Підприємствам, що здійснюють зберігання цінностей державного матеріального резерву, відшкодування витрат з державного бюджету передбачене п. 5 ст. 11 Закону.

При цьому, законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплата послуг зі зберігання, тобто договір зберігання в даному випадку є безоплатним.

Обов’язок поклажодавця (відповідача) відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі при безоплатному зберіганні передбачений ст. 947 ЦК України.

На зберіганні відповідача знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву, що усно підтверджено відповідачем.

Між сторонами укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.05.2003 №Пр/НР-03-01/НЮ-1744дг.

За умовами цього договору позивач здійснює відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та зобов’язаний щорічно подавати відповідачеві зведений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей (п.2.8.договору) та щоквартально, до 15 числа місяця, наступного за звітним надавати звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей та акти звірки взаєморозрахунків (п.4.3.договору).

Відповідач, в свою чергу, зобов’язаний відшкодовувати витрати на зберігання цінностей (п.3.1. договору), повертати погоджений, або з зауваженнями зведений кошторис витрат протягом 30 днів з моменту його отримання (п.3.4.), та проводити відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом (п.4.4. договору).

Тобто відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачеві понесені останнім фактичні витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за період з 01.01.2006 по 30.06.2006.

Позивач надіслав відповідачеві звіти фактичних витрат, пов’язаних з утриманням мобілізаційного резерву з пояснювальними записками до них та акти звірки взаєморозрахунків.

Зазначене підтверджується наданими суду згаданими звітами, актами  листами від 13.04.06 № 55/ДСК, від 12.07.2006 № 85/ДСК.  Таким чином, позивач виконав умови договору від 07.05.2003 №Пр/НР-03-01/НЮ-1744дг.

Причина виникнення спору полягає в тому, що позивач, виконуючи свої обов’язки зі зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, вимагає відшкодування витрат, пов’язаних з таким зберіганням, а відповідач вважає,  що таке відшкодування повинно здійснюватися виключно в межах бюджетних надходжень.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до висновку судової економічної експертизи  витрати позивача на утримання матеріальних цінностей державного матеріального резерву за період з 01.01.2006 по 30.06.2006 документально підтверджуються в сумі 105517,18 грн.

Відповідач не підписував акти звірки та не відшкодував позивачеві витрати на зберігання, чим порушив п.п. 4.3., 4.4. договору від 07.05.2003 №Пр/НР-03-01/НЮ-1744дг.

Договір  є підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (статті  526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Не звільняють відповідача від виконання зобов’язання й норми Бюджетного кодексу України.

Тому посилання відповідача на те, що відшкодування витрат повинно здійснюватися виключно в межах фактичного бюджетного фінансування судом не приймається.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі фактичних витрат позивача, підтверджених висновком судової економічної експертизи.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ вул. Пушкінська, 28 , з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Державного підприємства  “Придніпровська залізниця”  (49602, м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, 108, код 01073828, рах. 2 у ДФ АБ "Експрес-Банк", МФО 306964) –105517 (сто п’ять п’ятсот сімнадцять) грн. 18 коп. витрат, понесених на утримання та зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, 1055( одна тисяча п’ятдесят п’ять) грн. 17 коп. витрат по оплаті держмита, 101 (сто одна) грн. 31 коп.  витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ.

4. В задовленні решти вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                  С.Балац

Дата підписання рішення : 13.08.2007