СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.07                                                                                 Справа № 18/433пд.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом незалежної профспілкової організації «Октан»працівників закритого акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», м. Лисичанськ Луганської області

до:  1-го відповідача  – закритого акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», м. Лисичанськ Луганської області

2-го відповідача  – товариства з обмеженою відповідальністю «Термінал-Харків», с. Хроли Харківського району Харківської області

про визнання договорів недійсними

за участю представників сторін:

від позивача:                Іваненко С.І. за дов. від 16.04.2007;

від 1-го відповідача:          Міщенко М.В. за дов. від 27.12.2006;

від 2-го відповідача:          Старченко Я.Г. за дов. від 04.07.2007.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними двох договорів, укладених відповідачами за позовом, зокрема: договору оренди автобусів від 14.05.2007 № 1/А, договору на надання послуг по перевезенню пасажирів від 14.05.2007 № 1/П та про повернення всього одержаного за цими договорами.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що від імені відповідача вказані договори укладені генеральним директором з перевищенням повноважень; оспорювані договори порушують право позивача на одержання від 1-го відповідача передбачених законодавством та колективним договором грошових коштів у розмірі 0,5 % фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу.

Відповідачі проти позову заперечують посилаючись на те, що вказані договори не зачіпають прав та інтересів позивача; договори укладені відповідно до вимог діючого законодавства.

В судовому засіданні 21.08.2007 було оголошено перерву до 31.08.2007 (16.00).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

14.05.2007 між відповідачами за позовом був укладений договір оренди автобусів № 1/А згідно якому, 1-й відповідач зобов’язався передати 2-му відповідачу в оренду автобуси (згідно переліку, який є додатком № 1 до договору), а 2-й відповідач зобов’язався прийняти автобуси в оренду та сплачувати 1-му відповідачу орендну плату в сумі 52587,45 грн. щомісячно.

14.05.2007 між відповідачами за позовом був укладений договір на надання послуг по перевезенню пасажирів № 1/П згідно якому, 2-й відповідач зобов’язався щоденно, протягом строку дії договору, перевозити працівників 1-го відповідача за встановленим маршрутом та часом (згідно додатків № 1 та № 4 до договору), а 1-й відповідач зобов’язався оплачувати 2-му відповідачу вартість наданих послуг перевезення згідно заявкам.

Від імені 1-го відповідача (ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія») вказані договори підписані генеральним директором ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»Івановим О.В.

Від імені 2-го відповідача (ТОВ «Термінал-Харків») вказані договори підписані директором ТОВ «Термінал-Харків»Кличко Є.В.

Позивач зазначив, що вказані договори підписані від імені ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» його генеральним директором з перевищенням повноважень.

Позивач також вказав, що оспорювані договори порушують його право на одержання від 1-го відповідача передбачених законодавством та колективним договором грошових коштів у розмірі 0,5 % фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, так як передача автобусів в оренду 2-му відповідачу змусила перевестись до нього водіїв цих автобусів, які працювали у 1-го відповідача.

Відповідачі проти позову заперечують посилаючись на те, що вказані договори не зачіпають прав та інтересів позивача; договори укладені відповідно до вимог діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ст. 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»роботодавці зобов'язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати.

Пунктом 9.9. колективного договору ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»на 2006 рік (який надано суду позивачем у підтвердження своїх доводів) встановлено, що 1-й відповідач щомісячно перераховує на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 0,5 % фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства.

Позивач зазначив, що у наслідок укладення оспорюваних договорів водії автобусів, які працювали у 1-го відповідача будуть переведені до 2-го відповідача, відповідно, зменшиться фонд оплати праці, і позивач буде одержувати менше грошових коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства.

Тобто, зменшення працівників підприємства (1-го відповідача) тягне зменшення фонду оплати праці підприємства, і відповідно, зменшення відрахувань позивачу, і це на думку позивача порушує його право на одержання грошових відрахувань.

Однак, оспорюваний договір оренди автобусів від 14.05.2007 № 1/А регулює виключно відносини пов’язані з орендою автобусів і взагалі не зачіпає питань зменшення або збільшення працівників 1-го відповідача.

Тобто цей договір ніяким чином не зачіпає ніякі права або охоронювані інтереси позивача.

Оспорюваний договір на надання послуг по перевезенню пасажирів від 14.05.2007 № 1/П передбачає обов’язок 2-го відповідача (виконавця) організувати перевезення працівників 1-го відповідача із залученням (в порядку діючого законодавства) фізичних осіб, вказаних у додатку № 6 до договору (як зазначив позивач це працівники –водії 1-го відповідача).

Вказаний договір також ніяким чином не зачіпає ніякі права або охоронювані інтереси позивача тому, що:

-          переведення працівників 1-го відповідача на інше підприємство (в тому числі і у ТОВ «Термінал-Харків») потягне за собою звільнення цих працівників з ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»(п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпрП України);

-          згідно колдоговору (п. 9.9.) 1-й відповідач зобов’язаний щомісячно перераховувати позивачу грошові кошти у розмірі 0,5 % фонду оплати праці саме для працівників підприємства, тобто для своїх працівників (на їх відпочинок, культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу);

-          ці перерахування не є прибутком або доходом профспілки; ці перерахування здійснюються для задоволення відповідних потреб працівників підприємства (на їх відпочинок, культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу);

-          зменшення працівників підприємства тягне відповідне зменшення відрахувань профспілці для захисту їх трудових, соціально-економічних прав та інтереси;

Таким чином, зменшення працівників підприємства і відповідне зменшення вказаних відрахувань, ніяким чином не можуть порушувати прав профспілки на ці відрахування, так як ці відрахування здійснювалися саме для тих працівників, які звільнені з підприємства в зв’язку з переведенням на інше підприємство (для їх відпочинку, культурно-масової, фізкультурної та оздоровчої роботи).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оспорювані договори ніяким чином не порушують ніякі права або охоронювані інтереси позивача.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи, що ніякі права або охоронювані законом інтереси позивача оспорюваними договорами не порушуються, в позові слід відмовити, в зв’язку з тим, що незалежна профспілкова організація «Октан»працівників ЗАТ «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»безпідставно пред’явила даний позов, так як вона є неналежним позивачем.

Крім того, оспорювані договори були схвалені 1-м відповідачем, що відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України створює цивільні права та обов'язки з моменту укладення цих договорів.

Схвалення оспорюваних договорів 1-м відповідачем підтверджується рішенням спостережної ради 1-го відповідача (протокол від 27.07.2007 № 27/07/07/01) та отриманням орендної плати та плати за послуги перевезення за оспорюваними договорами в загальній сумі 760838,26 грн., що свідчить про прийняття цих договорів до виконання (ст. 241 ЦК України).

За таких обставин, враховуючі, що права і охоронювані законом інтереси позивача оспорюваними договорами не порушуються, а також, що оспорювані договори схвалені 1-м відповідачем належним чином, в позові слід відмовити в зв’язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

31 серпня 2007 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 05 вересня 2007 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                                 В.В. Корнієнко