ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2007 р.
№ 33/219-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Гончарка П.А.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Матвєєвої В.А. дов.№376/10 від 29.12.2006 р.

від відповідача –
Галигіної В.М. дов.№5002/521 від 25.12.2006 р.

розглянувши  матеріали касаційної  скарги

ВАТ "Харківгаз"

на рішення
на  постанову
господарського суду Харківської області від 23.10.2006р.
та Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2006р.

у справі
№33/219-06

за позовом
ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до
ВАТ "Харківгаз"

про
стягнення  528 376, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” м.Київ звернулось з позовом до ВАТ “Харківгаз” м.Харків про стягенння 528376,40 грн. в т.ч. 388335,35 грн. основного боргу, 37964,58 грн. пені, 79092,82 грн. збитків  від  інфляції, 22983,65 грн. річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.10.06р. у справі № 33/219-06 ВАТ “Харківгаз” відмовлено в задоволенні клопотання щодо залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору –управління Державного казначейства в Харківській області та інших учасників Протоколу-погодження розрахунків в зв’язку з тим, що ними не доведено належним чином того, як рішення по справі може вплинути на їх права та обов’язки.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ “Харківгаз” на користь позивача 79093,82 грн. збитків від інфляції, 22983,65 грн. річних, 4904,11 грн. державного мита, 109,52 грн. витрат на інфляційно-технічне обслуговування судового процесу.

В частині стягнення 388335,35 грн. боргу провадження у справі припинено.

В решті позову відмовлено.

В обгрунтування рішення суд послався на підтвердження матеріалами справи факту сплати відповідачем боргу в сумі 388335,35 грн. після заявлення позову, що зумовлює припинення провадження у справі в цій частині позову (п.1-1 ст. 80 ГПК); наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України та стягнення з відповідача збитків від інфляції та річних, покладення судових витрат на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 року  апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.10.06р. у справі № 33/219-06 змінено в частині стягнення сум інфляційних та судових витрат.

Стягнуто з ВАТ “Харківгаз” на користь позивача 75043,94 грн. збитків від інфляції, 4868,44 грн. держмита, 108,61 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення різниці інфляційних в сумі 4048,98 грн. в позові відмовлено.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області залишено без зміни.

Постанова суду мотивована тим, що позивач в поданому розрахунку збитків від інфляції використовував суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а не суму реального боргу. Тому сума збитків від інфляції фактично нараховувалась на такі збитки, що чинним законодавством не передбачено, що було залишено поза увагою господарського суду першої інстанції.

У поданій касаційній скарзі ВАТ “Харківгаз” просить скасувати ці судові рішення в частині задоволення позову щодо стягнення річних та збитків від інфляції; прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позові повністю в частині стягнення річних та збитків від інфляції з підстав, які викладені у скарзі.

Судове колегія розглянувши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується наступне.

24.12.03р. між ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” (постачальник) та ВАТ “Харківгаз” (покупець) був укладений договір № 06/03-3118 на постачання природного газу.

Відповідно до умов договору позивач зобов’язався передати у власність відповідача в 2004р. природний газ виключно для потреб споживачів, а саме установ та організацій, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а покупець-прийняти природний раз та сплатити його на умовах договору.

Згідно змісту п.6.1 договору оплата за газ мала проводитись грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок мав здійснюватись на підставі акту приймання  передачі газу до 10 числа, наступного за звітним місяця.

07.06.06р.був підписаний Протокол-погодження розрахунків № 21/738 підприємств, установ та організацій, які приймають участь в розрахунках відповідно до ст.36 Закону України “Про державний бюджет України на 20006 р.” та Постанови КМ України від 09.02.06р. № 124 на суму 388334,99 грн. між управлінням Державного казначейства в Харківській області, Головним управлінням житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської облдержадміністрації, ВАТ “Харківгаз”, ДК “Газ України” та НАК “Нафтогаз України”. В цьому протоколі-погодження відображена заборгованість відповідача перед позивачем саме за спірним договором в розмірі 388334,99 грн..

Судами встановлено, що підписання цього протоколу-погодження розрахунків не змінювало первісного зобов’язання відповідача по оплаті поставленого природного газу по договору № 06/03-3118 від 24.12.03 р., тобто відсутність новацій цього договору.

В касаційній скарзі цей висновок судів попередніх інстанцій не заперечується.

Зазначена заборгованість відповідачем не була оплачена своєчасно. Повний розрахунок за отриманий газ проведено відповідачем після звернення позивача з позовом, що зумовило припинення провадження у справі на підставі п.1.1 ст.80 ГПК України господарським судом першої інстанції, що обгрунтовано визнано апеляційною інстанцією правомірним.

Зобов’язання відповідача на підставі п.7.2 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей, забезпечуються нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу.

Відповідно до п.7.4 договору, в тій же редакції, штраф та пеня нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

При цьому приписами ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік.

Апеляційним судом встановлено, що стягнення пені за прострочку виконання грошового зобов’язання проведено господарським судом відповідно до чинного законодавства; що також правомірними є дії цього суду по стягненню річних.

Одночасно апеляційна інстанція встановила, що судом першої інстанції не був належним чином досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості з урахуванням індексу інфляції з підстав, що зазначались вище.

В наслідок цього різниця в стягненні інфляційних в сторону їх зменшення складає 4048,98 грн., що зумовлює зміну судового рішення першої інстанції.

Зазначене свідчить про повне дослідження Харківським апеляційним господарським судом обставин справи та вірне застосування до них норм матеріального та процесуального права, спростовує доводи касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.06 у справі №33/219-06 - без змін.

Головуючий, суддя                                                                           Н.Кочерова

Судді                                                                                                     В.Рибак

П.Гончарук