ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.03.07                                                                                       Справа №15/411/06-6/341/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників сторін

від позивача: Новіков В.С., довіреність № 200 від 04.09.2006р. юрист

від відповідача: Азізбекян А.П., паспорт СА № 730369 від 10.04.1998р. голова правління

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 15/411/06-6/341/06 та апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Калініна», с.Антонівка Вільнянський район Запорізька область

на рішення господарського суду Запорізької області від 15.01.2007р. у справі                         № 15/411/06-6/341/06

за позовом Науково – виробничого товариства «Регіональний центр незалежних екологічних експертиз», м.Запоріжжя

до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Калініна», с.Антонівка Вільнянський район Запорізька область

про стягнення суми.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.01.2007р. у справі                   № 15/411/06-6/341/06 (суддя Місюра Л.С.) позов задоволено. Стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Калініна» на користь Науково – виробничого товариства «Регіональний центр незалежних екологічних експертиз» основний борг з урахуванням індексу інфляції у сумі 28 805грн.84коп, 3 % річних у сумі 624грн.15коп. Судові витрати покладено на відповідача. Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є обґрунтованими, оскільки позивач свої договірні обов’язки виконав належним чином. Відповідач виконані роботи прийняв за актом приймання передачі № 1 від 05.01.04р.В даному акті вказано, що роботи виконані позивачем якісно та в повному обсязі і підприємство відповідача не має претензій до позивача. Підставою для оплати згідно договору № 7/1-04 є акт здачі - приймання виконаних робіт та протокол  про договірну ціну. Згідно додаткової угоди від 02.08.04р. оплату відповідач повинен провести з 01.08.05р. до 01.12.05р. з щомісячним погашенням по 7000грн. Відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання за договором № 7/1-04 від 02.08.2004р. з оплати виконаних позивачем робіт. Відповідно до вимог ст. 526 ГК України та ст.193ГК України  зобов’язання повинно виконуватися належним чином відповідно до вимог закону та договору.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 15.01.2007р. по справі № 15/411/06-6/341/06, як незаконне та необґрунтоване та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. Заявник апеляційної скарги зазначає, що суд не з’ясував усіх обставин справи та не надав оцінки доказам наявним у справі. Не враховано судом, що позивач не надав доказів того, що рахунок –фактура № 12/04 від 10.10.2004р. направлявся відповідачу. Останній вважає, що рахунок на оплату є одним з головних документів, який є підставою для проведення розрахунків, оскільки договором передбачено виконання не одного виду робіт, а декілька. Позивач порушив терміни виконання робіт зазначені у договорі. СВК «Калініна» не погоджується з тим, що відповідачем надано послуг з утилізації 7 тон 060кг хімікатів, оскільки фактично починаючи з 2001р. до 4 кварталу 2004р., тобто до моменту вилучення хімікатів на території підприємства відповідача обліковувалося 400 кг. ХЗЗР і нові хімікати не закуповувалися. Даний факт підтверджується і актом інвентаризації накопичення заборонених і непридатних для використання у сільському господарстві хімічних засобів захисту рослин. Решта ХЗЗР у кількості 6тон 660кг становлять неопізнані хімікати, тара, упаковка, сміття. Виходячи з предмету договору, сторони не узгоджували надання послуг з прибирання тари, сміття. Представник у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що останній свої зобов’язання за договором на виконання на робіт № 7/1-04 від 02.08.2004р. виконав в повному обсязі, що підтверджується актом здачі – приймання виконаних робіт № 1 від 05.10.2004р., а відповідач в свою чергу, станом на 18.09.2006р. зобов’язання по оплаті, відповідно до умов наведеного договору не виконав, у зв’язку з чим позивачем 05.08.2005р. на адресу відповідача була направлена претензія щодо погашення заборгованості, яка виникла із договору на виконання робіт № 7/1-04 від 02.08.2004р., але відповідач зобов’язання по оплаті так і не виконав. Представник позивача у судовому засіданні підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу, викладені у відзиві та наголосив на тому, що інвентаризація від 07.08.02р. не відноситься до спірних правовідносин, оскільки складений 2002р. та не підтверджує кількість невідомих хімічних відходів на 2004р.

На підставі викладеного, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.02.2007р. у справі 15/411/06-6/341/06 апеляційна скарга відповідача прийнята та призначена до розгляду на 22 березня 2007р.

Розпорядженням голова Запорізького апеляційного господарського суду № 898 від 21.03.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючого судді – Мойсеєнко Т.В. (доповідач), суддів Мірошниченко М.В., Хуторной В.М., даною колегією прийнято постанову.

Відповідно до ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за їх згодою оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

02.08.2004р. між НВО ”Регіональний центр незалежних екологічних експертиз” (позивач у справі) та СВК “Калініна” (відповідач у справі) укладено договір № 7/1-04, за яким відповідач доручив позивачу, а останній прийняв на себе зобов’язання з проведення робіт з відбору проб, хімічному аналізу, експертному дослідженню, ідентифікації, інвентаризації, перезатарюванню з метою подальшої утилізації прострочених, непридатних до використання за своїм призначенням препаратів та хімічних засобів захисту рослин у строки, в обсягах та вартістю, що визначені у додатку №1, який є невід’ємною частиною договору.

В п.п.1 п.1 договору сторони визначили, що кількість препаратів та сполук буде визначено по факту, тобто за фактичним виявленням кількості сполук.

У додатку №1 до договору (а.с.11) сторони узгодили, що невідомих ядохімікатів за обліком числиться 0,4тони, а фактично виявлено у наявності 7,060тон, стан яких незадовільний. Також сторони у цьому додатку узгодили, що утилізації підлягає всього 7,060тон, загальний строк виконання робіт чотири дні, загальна вартість робіт складає 28240грн.

Загальну вартість робіт, що підлягає оплаті, сторони визначили у протоколі договірної ціни, оформленої додатком №2 до договору № 7/1-04 від 02.08.04р., у розмірі 28240грн.(а.с10). У цьому протоколі вказано, що він є підставою для проведення  взаємних розрахунків.

Згідно розділу 2 договору відповідач взяв на себе зобов’язання здійснити передплату за виконані роботи у розмірі 500грн. і провести остаточний розрахунок за виконані роботи після підписання акту здачі-приймання  виконаних робіт, але не пізніше 5 банківських днів.

Платіжним дорученням № 176 від 11.08.04р. відповідач оплатив 500грн. передплати  за виконання робіт за договором № 7/1-04 від 02.08.2004р.

Факт виконання позивачем робіт за договором підтверджується актом № 1 від 05.10.2004р. Вказаний акт підписаний представником позивача Кругляк Ю.А. та директором відповідача Азізбєкян А.А.. В даному акті зазначено, що виконані роботи відповідають умовам договору. Роботи виконані повністю та якісно. Підприємство відповідача по якості та обсягу робіт претензій до позивача не має. До перерахування за даним актом належить 27740грн. без врахування 500грн. передплати.

Разом з актом, як пояснив позивач відповідачу надавався рахунок на сплату.

Підпунктом 4.1. пункту договору № 7/1-04 передбачалося, що при закінченні робіт  позивач надає відповідачу рахунок та акт здачі приймання виконаних робіт, які є підставою для проведення взаємних розрахунків.

02.08.2004р. року сторони уклали додаткову угоду до договору, якою змінили  строки та порядок проведення розрахунків, зазначивши, що остаточна оплата за виконані роботи буде проведена з 01.08.2005р. до 01.12.2005р. з щомісячним погашенням по 7000грн.

Однак, відповідач в порушення умов договору оплату виконаних робіт до своєчасно і в повному обсязі не здійснив. Претензію позивача № 05/08 від 02.09.05р. залишив без задоволення. Доказів погашення боргу за договором № 7/1-04 на суму 27740грн. суду не надав.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися відповідно до умов закону та договору. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається. Аналогічні положення містить ст.193 ГК України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача основного боргу на суму 27740грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої  суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, колегія суддів, зазначає, що висновок господарського суду щодо стягнення з відповідача основного боргу у сумі 28 805грн.84коп. з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2006р. по серпень 2006р. та 3 % річних за період з 02.12.2005р. по 18.09.2006р. у розмірі 624грн.15коп. є правомірним та обґрунтованим.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним та наступним.

Посилання заявника на порушення позивачем термінів проведення робіт не є підставою для припинення зобов’язань відповідача з оплати виконаних робіт та відповідно до вимог Цивільного кодексу України не звільняє останнього від виконання договірних зобов’язань. Відповідач не відмовився від прийняття виконання, а навпаки прийняв виконані роботи без заперечень.

Згідно ст. 4 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов’язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. В даному випадку відсутні підстави для звільнення відповідача від виконання договірних зобов’язань.

Помилковими є доводи СВК “Калініна” про те, що основним документом для проведення розрахунків є рахунок, оскільки по - перше, це не відповідає умовам договору; по – друге, сторони змінили строки та порядок розрахунків у додатковій угоді, конкретно визначивши суми та терміни оплати. Слід також вказати на те, що відповідач з моменту прийняття виконаних робіт і до моменту розгляду спору господарським судом не звертався до позивача про, те що йому не було надано рахунку, бо згідно договору він надається разом з актом здачі - приймання робіт.

Колегією не приймаються доводи відповідача стосовно обсягів виконаних робіт та невідповідність кількості фактично виявлених непридатних ХЗЗР кількості, яка обліковувалася з 01.01.2001р. за матеріалами інвентаризації СВК “Калініна”. Акт інвентаризації від 11.09.02р. та звіти про створення, використання та знищення токсичних відходів за 2001р., 2003р., 2002р. свідчать про стан наявності ХЗЗР за бухгалтерським обліком саме у зазначені роки, а кількість фактично виявлених ХЗЗР встановлювалася у другому півріччі. Крім того, у договорі сторони узгодили, що у фактично виявлені ХЗЗР входить і 0,4 тони ХЗЗР, що числяться по документах. Як вказано у відомості вилучених непридатних ХЗЗР у Вільнянському районі (а.с. 91), до 6.66 тон фактично виявлених ХЗЗР входять неопізнані, тара, упаковка, мусор, зачистка, які також як небезпечні відходи в силу вимог ст. 15 Закону України “Про пестициди та ядохімікати” підлягали вилученню.

Згідно ст.15 Закону України “Про пестициди та ядохімікати” непридатні або  заборонені до використання пестициди і агрохімікати, тара від них підлягають  вилученню, утилізації, знищенню та знешкодженню в порядку, що встановлюється  Кабінетом Міністрів України.

Колегія вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку доказам наявним у матеріалах справи. Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Всі обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Судові витрати по апеляційній скарзі, відповідно до ст.49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Калініна», с.Антонівка Вільнянський район Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.01.2007р. у справі №15/411/06-6/341/06 без змін.