СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 вересня 2007 року

Справа № 2-7/3066-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гоголя
Ю.М.,

суддів                                                                      Горошко
Н.П.,

Голика В.С.,

за участю представників сторін:

представник позивача - не
з'явився,

представник відповідача - ОСОБА_3,
довіреністьНОМЕР_3 від 10.04.07, Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1 на
рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від
07.05.2007 року у справі № 2-7/3066-2007

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,НОМЕР_1)

до           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,НОМЕР_2)

про стягнення 24838,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про
стягнення 24838,57 грн.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по повній та своєчасній оплаті
поставленого йому за договором НОМЕР_4 від 28.03.2006 року товару, через що
заборгованість Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 перед Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 складає 19250,00 грн. та до часу подачі
позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача пеню у розмірі 2913,31 грн., 2056,67 грн. інфляційних
втрат та 3% річних у розмірі 618,59 грн.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Дворний І.І.) від 07.05.2007 року у справі № 2-7/3066-2007 позов
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 до Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 про стягнення 24838,57 грн.
задоволено.

Стягнуто з Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_2
заборгованість у розмірі 19250,00 грн., пеня у сумі 2913,31 грн., 2056,67 грн.
інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 618,59 грн., 248,39 грн. державне мито
та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з рішенням суду,
Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду
з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в
повному обсязі, справу передати на новий розгляд.

Заявник апеляційної скарги не
погоджується з рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення
прийнято при неповному з'ясуванні обставин справи та при порушенні норм
матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови
Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 26.09.2007
року, у зв'язку з відрядженням, у складі колегії було замінено суддю Борисову
Ю.В. на суддю Голика В.С.

У судове засідання 26.09.2007 року
представник позивача не з'явився, був належним чином повідомлений про час і
місце розгляду апеляційної скарги, не надав суду доказів поважних підстав своєї
відсутності, та який не скористався своїм процесуальним правом участі у
судовому засіданні.

Судова колегія, порадившись на
місці, ухвалила можливим розглянути справу по суті у відсутності представника
позивача з представлених доказів в матеріалах справи.

При повторному розгляді справи в
порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія
встановила наступне.

28.03.2006 року між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 (Постачальник) та Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу НОМЕР_4,
згідно з пунктом 1.1 якого Постачальник зобов'язується продати, а Покупець
прийняти та оплатити картоплю свіжу продовольчу, надалі “товар” у відповідності
з даним договором.

Відповідно до пункту 1.2 Договору
кількість товару складає 60 тон і може збільшуватись за погодженням сторін.

Ціна, в тому числі ПДВ, та асортимент
товару за даним договором встановлюється на кожну партію, і вказується в
рахунках, які є невід'ємною частиною цього договору (п. 2.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачені
умови оплати товару -на розрахунковий рахунок банку згідно виставленого рахунку
протягом 10 банківських днів з дати поставки продукції.

Згідно з пунктом 4.1 Договору, у
разі здійснення передоплати за товар, термін поставки товару становить 24
години з моменту оплати. У разі не поставки товару у встановлений термін кошти
за товар повертаються на розрахунковий рахунок Покупця, а договір вважається
розірваним.

Датою поставки вважається дата
передачі товару і відповідних товарно-транспортних та супровідних документів
(п. 4.2 Договору).

Факт приймання кожної поставленої
партії товару по кількості оформлюється накладною, підписаною представниками
Постачальника і Покупця (п. 4.5 Договору).

Як було встановлено судом першої
інстанції, на виконання умов укладеного договору, позивачем був переданий у
власність Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 товар на загальну суму
47250,00 грн., про що свідчать наявна в матеріалах справи накладнаНОМЕР_5 від
10.04.2006 року.

Отримання відповідачем товару
підтверджується підписом та печаттю відповідача у зазначеній накладній. Проте,
вартість придбаного товару була оплачена відповідачем лише частково в розмірі
28000,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи виписки з банківських
рахунків. Отже, заборгованість Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
перед Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 складає 19250,00 грн. та до
часу подачі позову до суду в добровільному порядку не була погашена.

Згідно з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення міститься в
частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідач не представив суду
доказів оплати ним заборгованості у розмірі 19250,00 грн., у той час як
відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, матеріалами справи
підтверджується факт невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором
НОМЕР_4 від 28.03.2006 року, через що вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 19250,00
грн. підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 548
Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою, відповідно до
статті 549 Цивільного кодексу України, розуміється грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання
за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язуванні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою
ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,
якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 8.2 Договору сторони
передбачили, що за несвоєчасну оплату Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі
0,3% від загальної суми договору за кожен день прострочення.

Проте, статтею 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22.11.1996 року передбачено, що розмір пені обчислюється від
суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом першої інстанції було
встановлено, що розрахована позивачем пеня у розмірі 2913,31 грн. не перевішує
подвійної облікової ставки НБУ, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 2 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Положення частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми судова колегія, так як і суд
першої інстанції, вважає таким, що кореспондується зі статтею 536 Цивільного
кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати проценти.

Як було зазначено, суми інфляційних
втрат у розмірі 2056,67 грн. та 3% річних у розмірі 618,59 грн., згідно з
доданим до позовної заяви розрахунку, обчислені позивачем правомірно, а тому
підлягають стягненню з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду
прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101,
103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.05.2007 року у справі №
2-7/3066-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Ю.М. Гоголь

Судді
Н.П. Горошко

В.С. Голик