ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 р.
№ 32/4-07(8/349-06)

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Самусенко С.С.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання”

на постанову
від 23.04.2007 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 32/4-07 (8/349-06)

за позовом
ТОВ “Юніко”
(надалі –Товариство)

до
ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання”
(надалі –Завод)

про
стягнення 17461,44 грн.

за участю представників:

від позивача
-  не з’явились

від відповідача
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2006 р. Товариство звернулось до суду з позовом до Заводу про стягнення 17461,44 грн. заборгованості з урахуванням інфляційних нарахувань та відсотків річних з мотивів неналежного виконання відповідачем грошового зобов’язання за договором підряду № 171 від 05.09.2005 р.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2007 р. (суддя Васильєв О.Ю.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.04.2007 р. (судді: Павловський П.П., Чус О.В., Логвиненко А.О.), позов задоволено з підстав правомірності та обґрунтованості пред’явлених вимог.

Не погоджуючись з постановою, Завод звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 05.09.2005 р. між Товариством (підрядник) та Заводом (замовник) укладено договір підряду № 171 (надалі –Договір) на виконання робіт з обслуговування комп'ютерного обладнання та комп'ютерних мереж, найменування, вартість та строки виконання яких зазначені в додатках - Технічних завданнях, які є невід'ємною частиною Договору. В той же день, сторонами укладено додатки №№ 1, 2 до Договору, в яких сторони погодили найменування (перелік) робіт, вартість та строки виконання робіт: за додатком № 1 - 15583,87 грн., строк виконання - 10 робочих днів; за додатком № 2 - 800 грн., строк виконання - 10 робочих днів. Загальна вартість робіт, зазначених в додатках №№ 1, 2, дорівнює загальній сумі, зазначеній в п. 2.1 Договору і складає 16 383,87 грн.

Відповідно  до  п.  3.2.1  Договору  замовник  зобов'язався  на  протязі 5-ти робочих  днів  з  часу  закінчення  підрядником  виконання  робіт та надходження акту виконаних робіт прийняти ці роботи та, в разі виявлення допущених в роботі відступів від умов цього договору або інших недоліків, повідомити про це підрядника. Згідно п. 3.2.2 Договору замовник зобов'язався здійснити оплату фактично виконаних робіт в строки, передбачені в п. 2.2 Договору –30 банківських днів з дня виконання робіт відповідно до рахунків та актів виконаних робіт, виставлених підрядником. Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору зобов'язання підрядника вважаються виконаними в повному обсязі з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт. Зобов'язання замовника вважаються виконаними в повному обсязі з моменту здійснення повної оплати фактично виконаних робіт.

Укладений Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судами встановлені обставини належного виконання Товариством зобов’язань за Договором по виконанню робіт, що підтверджено актами виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт, які оформлені належним чином. Завод не заперечував проти фактичного виконання робіт, претензій по їх якості не заявляв. Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Завод належним чином не виконав своє грошове зобов’язання по проведенню розрахунків за Договором.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін; встановили обставини належного виконання Товариством зобов’язань, а також обставини неналежного виконання Заводом зобов’язань по проведенню розрахунків, в порушення умов Договору та вимог законодавства; встановили розмір заборгованості.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано та правомірно задоволено позов.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилався Завод в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання” залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.04.2007 р. у справі № 32/4-07 (8/349-06) залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          С. Самусенко

М. Черкащенко