ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  24/106-8/28

11.05.07

За позовом     Київське  державне комунальне виробниче підприємство "Міськпаливо"

до                     Державне територіальне-галузеве об"єднання "Південно-західна залізниця"

про                    стягнення 4 123,36 грн.

Суддя

Представники :

Від позивача:        Рибка В.В. –предст. (довір. в справі)

Від відповідача-1: Лагода О.А. –предст. (довір. в справі)

Від відповідача-2:  не з”явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення на його користь 4123,36 грн.

В судовому засіданні 23.04.2007р., та 27.04.2007р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва, в зв”язку з чим рішення приймається 11.05.2007р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.05.06 № 24/106 у позові було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.06 № 24/106 рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.06 № 24/106 було частково змінено. В позові до ДТГО “Південно-західна залізниця” позовні вимоги залишено без розгляду, в позові до ТОФ “ФЕБ” відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.06 № 24/106 постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.06 № 24/106 та рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.06 № 24/106 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позовні вимоги мотивовані тим, відповідно до умов договору № 01-06/у від 06.07.05 ТОВ “Енергопромкомплект” поставило КМВП “Міськпаливо” вугілля у кількості 69 тон по 330 грн. за тонну. Відвантаження здійснювалось зі станції Антрацит Донецької залізниці. На перевезення вугілля була оформлена залізнична накладна № 52201780 від 08.07.05. Під час слідування вагону № 67906974 на станції ім.. Т.Шевченка була встановлена недостача, про що складений комерційний акт БО № 653774/25/15 від 11.07.05. Актом встановлена недостача проти кількості вугілля прийнятої до перевезення і наведеної в залізничній накладній № 52201780. Різниця становить 12495 кг. На станції Київ-Петрівка комісією підтверджено недостачу у кількості 12495 кг. По факту складений акт від 13.07.05.

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, а також просить застосувати строки позовної давності і на цій підставі відмовити у позові.

Відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує. Зазначає, що недостача виникла під час перевезення, тому він як відправник, не несе за це відповідальності.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва , -

ВСТАНОВИВ:

Між КМВП “Міськпаливо” (покупець) та ТОВ “Енергопромкомплект” (продавець) укладено договір № 01-06/у від 06.07.05. На виконання цього договору продавець поставив покупцю 69 тон вугілля марки АМ. Це підтверджується залізничною накладною № 52201780 від 08.07.05 з відміткою станції відправлення Антрацит Донецької залізниці, відправник –ТОВ “ФЕБ”, а перевізник - ДТГО “Південно-Західна залізниця”.

На станції ім.. Т.Шевченка було встановлено недостачу вугілля, про що складено комерційний акт БО 653774/25/15 від 11.07.05. Недостача складає 12495 кг відповідно до кількості вугілля прийнятого до перевезення і зазначеного у залізничній накладній № 52201780 від 08.07.05. В акті вказано, що вагон прибув у технічно справному стані, що зліва по ходу потяга є поглиблення на довжині 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 люків по ширині 1500 мм, углиб 700 мм. Люки і двері щільно зачинені.

На станції Київ-Петрівка комісією за участю повноважного представника продавця та представника не зацікавленої організації підтверджено наявність недостачі вугілля в кількості 12495 кг, про що складено акт від 13.07.05.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.06 №6/762 встановлено, що станція Антрацит Донецької залізниці прийняла для перевезення 69 тонн вугілля.

На підставі ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Тобто факт отримання перевізником ДТГО “Південно-Західна залізниця” від відправника ТОВ “ФЕБ” для перевезення 69 тонн вугілля є встановленим.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою КМУ від 06.04.98 № 457, залізниця несе відповідальність  за  збереження  вантажу від  часу  його  прийняття  для  перевезення  і  до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Тобто передавши перевізнику вугілля у комплектності 69 тонн ТОВ “ФЕБ” передало тягар відповідальності за збереження вантажу на перевізника –залізницю. Таким чином вимоги до відповідача-2 є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача до відповідача-1, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути  передбачені  особливості  регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тобто Цивільний Кодекс України містить загальні норми, що регулюють цивільні та господарські правовідносини. Таким чином спеціальні норми з приводу конкретних правовідносин у галузі перевезень містяться у інших, спеціальних, актах законодавства, зокрема у Статуті залізниць України.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами  транспорту,  а також    відповідальність   суб'єктів   господарювання   за   цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами,  транспортними статутами  та  іншими нормативно-правовими актами.  Сторони можуть передбачити  в  договорі  також  інші  умови  перевезення,  що  не суперечать   законодавству,   та   додаткову  відповідальність  за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до п. 136 Статуту залізниць України позови  до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін,  який  обчислюється  відповідно  до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відповідно до п. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць  можуть  бути  заявлені  протягом шести  місяців.  Зазначені терміни обчислюються: з  дня  видачі  вантажу,  багажу  або  вантажобагажу –для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Тобто Статутом залізниць України встановлено скорочений строк позовної давності у шість місяців, який обчислюється з дня видачі вантажу.

Датою з якої починає обчислюватись строк позовної давності слід вважати 13.07.05 –дату видачі вантажу вантажоодержувачу на станції Київ-Петрівка. Шість місяців –наданий законодавством строк на звернення до суду за захистом своїх прав до залізниці, сплили 13.01.06 року. Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до ДТГО “Південно-західна залізниця” 17.02.06. Тобто строк позовної давності сплив.

Відповідачем-1 до винесення рішення по справі була подана заява про застосування позовної давності. Позивач не навів поважних причин, з яких ним було пропущено строк позовної давності.

З огляду на вказане, суд застосовує позовну давність до вимоги позивача про стягнення з ДТГО “Південно-західна залізниця” суми 4123,36 грн. Та відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог до відповідача-1.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                               І.В. Усатенко