СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.05.07
Справа №  7/93/07

Суддя

За позовом: Прокурора
Василівського району в інтересах держави, орган, уповноважений державою
здійснювати функції у спірних відносинах, в особі

позивач  Дніпрорудненська  міська рада, м. Дніпрорудне, Запорізька
область

до відповідачів

-          Дніпрорудненського комунального
підприємства “Тепловодоканал”, м.Дніпрорудне, Запорізька область.

-          Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м.Дніпрорудне, Запорізька область.

Суддя Кутіщева Н.С.

Представники:

від прокуратури:
не з'явився.

позивача:  не з'явився.

відповідача 1: Федько
Н.П., дов. № 01/74 від 28.03.2007р.

відповідача 2:
ОСОБА_2, дов. НОМЕР_1 від 02.04.2007р.

ОСОБА_1, свідоцтво НОМЕР_2
від 25.04.2003р.

Розглядається позовна заява про
визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.04.2003р.
НОМЕР_3  недійсним та витребування майна.

Ухвалою суду від 27.02.2007р. було
порушено провадження по справі, розгляд призначено на 04.04.2007р. З метою
уточнення позивачем позовних вимог судове засідання розпочате відкладалось до
14.05.2007р. На підставі ст. 69 ГПК України,
продовжувався строк розгляду спору на один місяць. Судовий процес
завершено 14.05.2007р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення в
присутності представників відповідачів.

Представники прокуратури та
позивача, в продовжене 14.05.2007р. судове засідання  не з'явились без поважних причин (представник
прокуратури повторно), про причини неявки суд не повідомили.

Ухвали суду від 27.02.2007р.,
04.04.2007р. були направлені на адреси сторін згідно з вимогами діючого
законодавства, на адресу суду поштовим відділенням не поверталась, що свідчить
про те, що сторони належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду
справи.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення
президії Вищого господарського суду України №04-5/609 від 31.05.2002р. “Про
внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких
роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Позивач по справі № 7/93/07 є
юридичною особою. Таким чином, згідно зі ст.28ГПК України, керівники
підприємства зобов'язаний направити компетентного представника  в судове засідання, чи особисто прийняти
участь в судовому засіданні.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами, або
іншими учасниками судового процесу.

Не з'явившись в черговий раз в
судове засідання без поважних причин,
прокурор та позивач   порушили ст.
22 ГПК України, згідно якої, сторони
зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними
правами, виявляти взаємну повагу до прав
і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до
всебічного, повного  та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

На момент розгляду спору по суті в
судовому засіданні, яке продовжилось 14.05..2007р., на адресу суду від
прокуратури та позивача не надходило ніяких клопотань і заяв, в тому числі і
про уточнення позовних вимог, які прокурор обґрунтував як ст. 48 так і ст. 49
ЦК УРСР,  тому спір розглядається згідно
зі ст. 75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Звертаючись до  господарського суду  позивач обґрунтував позовні вимоги наступним:
відповідно до Плану контрольно-ревізійної роботи КРУ в Запорізькій області в
червні 2006 року проведено ревізію окремих питань формування»виконання бюджету
та використання бюджетних коштів м. Дніпрорудне, достовірності звітності про
його виконання у виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради за період
з 01.04.02 по 01.01.06, а по окремим питанням за період до 01.06.06.  Рішенням виконавчого комітету
"Дніпрорудненської міської ради від 18.02.2003 НОМЕР_4 затверджено звіт
про експертну оцінку нерухомого майна (об'єкт оцінки - база відпочинку
“Хвиля") та звіт про експертну оцінку нерухомого майна (об'єкт оцінки -
інші необоротні матеріальні активи, інвентар бази відпочинку „Хвиля") та
встановлено початкову ціну продажу бази відпочинку „Хвиля" в розмірі
експертної оцінки, або в сумі 513,66 тис. гривень.  Договір купівлі-продажу бази відпочинку
„Хвиля" було укладено між ДКП „Тепловодоканал" в особі директора
Супрун І.П. з одного боку, та приватним підприємцем ОСОБА_1 з іншого, чим
порушено як зазначив позивач, пункт 16 статті 42 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР, де зазначено, що
міський голова укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого
комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до
виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.   Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу, за
домовленістю сторін, продаж здійснено за 200 тис. грн., чим порушено
вимоги пункту 5.3. „Положення про приватизацію об'єктів комунальної власності
м. Дніпрорудне", затвердженого рішенням Дніпрорудненської міської ради від
29.08.2002 № 9, де зазначено, що початкова ціна об'єктів приватизації, що
продаються на конкурсних засадах, встановлюється конкурсною комісією та
затверджується виконавчим комітетом міської ради.  Рішенням Дніпрорудненської міської ради від
02.06.2003 НОМЕР_5 „Про затвердження договору купівлі-продажу бази відпочинку
„Хвиля", було відмовлено ДКП „Тепловодоканал" у затвердженні договору
купівлі-продажу бази відпочинку „Хвиля”.
Зазначений договір у судовому порядку розірвано не було. Таким чином, за
договором купівлі-продажу бази відпочинку „Хвиля" мало місце незаконне відчуження
комунального майна на користь фізичної особи. За
результатами ревізії КРУ в Запорізькій області на адресу Дніпрорудненської
міської ради направлено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень (лист
від 26.07.2006 НОМЕР_6). Пунктом 2 цією вимоги Дніпрорудненського міського
голову Матвєєва Є.С. зобов'язано в межах діючого законодавства вирішити питання
щодо повернення до власності територіальної громади міста бази відпочинку
„Хвиля", у тому числі через звернення до суду,

Рішенням сесії Дніпрорудненської
міської ради від 23.08.2006 № 03 вирішено юридичному відділу виконавчого
комітету поновити роботу щодо повернення до власності територіальної громади
бази відпочинку „Хвиля", у тому числі через звернення до суду (пункт 5.1.
рішення). Крім того, 11.11.02 Дніпрорудненською міською радою в особі міського
голови Аверіна В.М., (орган управління) що діє на підставі Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»з однієї сторони та Супрун І.П. (керівник) з
іншої сторони, уклали даний контракт про те, що Супрун І.П. призначається на
посаду директора Дніпрорудненського комунального підприємства
«Тепловодоканал»на строк з 11.11.02 по 10.11.03.   Згідно зп.1.1. Контракту, керівник
зобов'язується безпосередньо та через адміністрацію підприємства, забезпечувати
його ефективне функціонування та рентабельне виробництво, розвиток його
матеріальної бази, раціональне та ефективне використання та збереженість
закріпленого за підприємством комунального майна. Відповідно до п. 2.4.
Контракту, керівник зобов'язується не допускати та попереджати будь-які
випадки, які можуть призвести до відчуження комунального майна, що закріплено
за підприємством або здаванням його в оренду без узгодженням у встановленому
порядку.

Відповідачі  не визнали заявлені вимоги, просять суд
відмовити в їх задоволенні з наступних підстав: зміст договору відповідає
вимогам законодавства, а саме умови договору були сторонами досягнуті, істотні
умови для даного виду договору - виконані. До істотних умов законодавством
віднесено: предмет договору, платність - що включає розмір оплати, порядок
оплаті і строк оплати. Договір укладений з додерженням встановленної
нотаріальної форми угоди. Згідно до цього договору продавець - Дніпрорудненське
комунальне підприємство «Тепловодоканал»продав, а ПП ОСОБА_1 придбала базу
відпочинку «Волна», розташовану за адресою: смт Кирилівка, Якимівського району,
Запорізької області, вулиця Санаторна, територія санаторія «Кирилівка». База
відпочинку складалась з 10 будинків для відпочинку (в плані літери А-1, А1-1,А2-1,А3-1,
А4-1, А5-1, А6-1, Б-1, Б1-І, Б2-1;) огорожі (в плані №
1), водогін ( в плані №2). Про відсутність порушення норм діючого законодавства
свідчить і те, що кримінальна справа № 270417 відносно директора ДКП
«Тепловодоканал»Супруна І.П. закрита 31 липня 2004р. на підставі ст. 6 п.2 КПК
України - в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Детальні
заперечення відповідачів викладені в відзиві на позовну заяву, яка долучена до
матеріалів справи. На підставі викладеного відповідачі просять суд відмовити в
задоволенні позовних вимог.

За усним клопотанням представника
третьої особи судовий процес ведеться без застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши
представників відповідачів, суд встановив:

На підставі ст. 121 Конституції
України та ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, прокурор може
звернутися до Господарського суду з позовом в Інтересах держави. У разі
прийняття господарським судом позовної заяви поданої прокурором в інтересах
держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України №3-рп/99 від 08.04.99, прокурори мають право звертатися до
господарського суду з позовними заявами виключно в інтересах держави в особі
органів державної влади або місцевого самоврядування, яким законом надані повноваження
виконавчої влади. При цьому прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в чому
полягає порушення інтересів держави.

Згідно з Роз'ясненням Вищого
арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.99 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними», прокурор чи його
заступник, звертаючись до господарського суду в інтересах держави з заявою про
визнання договору недійсним, зазначає у ній позивачем державний орган або
установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у
спірних правовідносинах, наприклад управляти майном, що є предметом цього
договору, і визначає відповідачами, як правило, обох контрагентів за договором.

29.04.2003р. між Дніпрорудненським
комунальним підприємством “Тепловодоканал”
(надалі-продавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_1 укладений договір
купівлі продажу, згідно якого відповідач придбала базу відпочинку «Волна»,
розташовану за адресою: смт. Кирилівка, Якимівського району, Запорізької
області, вулиця Санаторна, територія санаторія «Кирилівка». База відпочинку
складалась з 10 будинків для відпочинку (в плані літери А-1, А1-1,А2-1,А3-1,
А4-1, А5-1, А6-1, Б-1, Б1-І, Б2-1;) огорожі (в плані №
1), водогін ( в плані №2).

Згідно з п. 10 роз'яснень Вищого Арбітражного
суду України від 12.03.1999р. № 02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, на  підставі ст. 48 ЦК України недійсними можуть
визнаватися угоди, які не відповідають закону. Відповідність чи невідповідність
угоди вимогам  законодавства має
оцінюватися стосовно  законодавства, яке
діяло на момент укладення спірної угоди.

Згідно зі ст. 153 Цивільного
кодексу України (редакція 1963р.), договір вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. До істотних умов даного виду договір законодавством
віднесені:  предмет договору, платність
-що включає розмір оплати, порядок оплати і строк оплати.

Умовами для  визнання угоди недійсною відповідно до ст. 49
Цивільного кодексу України є її укладення з метою за відомо суперечною
інтересам держави і суспільства а наявність умислу  хоча б у однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків. При цьому слід встановити в чому конкретно полягала за
відомо суперечна інтересам держави і суспільства мета  при укладенні даного договору, якою із сторін
і в якій мірі виконано угоду , а також вину сторін у формі умислу.

Відсутність вини доведена, про що
свідчить постанова про  закриття
кримінальної справи (31 липня 2004) №270417, що була порушена  відносно директора ДКП “Тепло водоканал”
Супруна І.П.  на підставі  ст. 6 п. 2 КПК України -в зв'язку з
відсутністю  в його діях складу злочину.

Після укладення договору
купівлі-продажу, право власності на об'єкт нерухомості був зареєстрований  в державному реєстрі (витяг долучено до
матеріалів справи).

В зв'язку з тим, що дана база
відпочинку була придбана відповідачем без
земельної ділянки, в 2004р.  було
укладено договір оренди земельної ділянки 0,3908га під розміщення бази
відпочинку. В травні 2005р. викупивши дану земельну ділянку відповідач
стала  власником земельної ділянки
площею0,3908 га, що підтверджено Державним актом НОМЕР_7 від 17.05.2005р.  на
право власності на земельну ділянку.

Крім того,  2004р.
відповідач приймає участь в будівництві доріг об'єктів соцкульпбуту,
утримання соцінфраструктури, проведення природоохоронних заходів, благоустрою
території Кирилівської селищної ради, про що свідчать договори, укладені між
відповідачем та Кирилівської селищною радою на спільні дії та фінансові внески.

Виходячи з викладеного, позивачем не
доведено факту порушення відповідачами вимог законодавства при укладення
договору купівлі -продажу бази відпочинку від 29.04.2003р., вимоги не
обґрунтовані  належними доказами.

В позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного,  керуючись ст.ст. 3,
22, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85ГПК
України,  суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Рішення  набирає законної сили  після
закінчення 10 денного  строку  з дня
його   підписання.

Дата підписання рішення “11” червня 2007р.

Суддя
Н.С. Кутіщева