ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 8/499-31/324

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О. - головуючого,

Грека Б.М.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ЗАТ концерн “Інкомбуд”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року

у справі господарського суду
м. Києва

за позовом
ЗАТ “Миколаївське спеціалізоване управління № 139”

до
ЗАТ концерн “Інкомбуд”

про
стягнення 126731,36 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Алексахін О.І.,

- відповідача:
Сухомлин Ю.В.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2005 року ЗАТ “Миколаївське спеціалізоване управління № 139” звернулось до господарського суду з позовом до ЗАТ концерн “Інкомбуд” про стягнення 126731,36 грн.

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду м. Києва від 27.09.2006 року позов задоволено. Стягнуто на користь позивача 126006,40 грн. основного боргу, 621,40 грн. пені, 103,50 грн. річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року рішення місцевого господарського суду від 27.09.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами ЗАТ концерн “Інкомбуд” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року та рішення господарського суду м. Києва від 27.09.2006 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами              неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 21.10.2004 року між ЗАТ “Миколаївське спеціалізоване управління № 139” (підрядник) та ЗАТ концерн “Інкомбуд” (замовник) було укладено договір № 7/21-10-04, відповідно до якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання комплексу робіт по розширенню та реконструкції Миколаївського пивзаводу “Янтарь”, склад тари та готової продукції № 1.

Договірна вартість комплексу робіт, які виконуються Миколаївським спеціалізованим управлінням №139 складає 353,191 тис. грн. (п. 1.2. договору).

Згідно розділу 2 договору, замовник перераховує підряднику аванс на придбання матеріалів в розмірі 30 відсотків від договірної ціни протягом 5-ти банківських днів з дня підписання даного договору, що складає 105 957,70 грн.

Відповідач платіжним дорученням № 281 від 10.03.2005 перерахував аванс у сумі 50000 грн.

Згідно п. 2.3 договору замовник зобов'язаний здійснювати щомісячні платежі підряднику за виконані роботи після приймання їх по акту форми КБ-2В, на підставі оформленої довідки форми КБ-3, підписаної уповноваженими представниками сторін та виставленого рахунку. Оплата за виконані роботи здійснюється замовником протягом 5-ти днів після підписання акту виконаних робіт. Акт приймання виконаних робіт підписується відповідачем протягом 3-х днів з моменту пред'явлення його до приймання підрядником.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 01.11.2004 року по 31.03.2005 року позивач виконав свої зобов'язання за договором № 7/21-10-04 від 21.10.2004 на суму 215 344,80 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 за березень 2005 року та довідками про вартість виконаних робіт №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 за березень 2005 року, які підписані замовником 07.04.2005 року без будь-яких претензій та зауважень.

Посилання скаржника на те, що зазначені вище акти не є належними доказами виконання позивачем підрядних робіт по договору № 7/21-10-04 від 21.10.2004 року, тому що в даних актах відсутнє посилання на цей договір не може братись судом до уваги, оскільки, як встановлено попередніми судовими інстанціями за договором № 08/01-12-04 від 01.12.2004 у сторін спору не має, а інших договорів між сторонами не укладалось.

Не можуть братись судом до уваги і доводи скаржника, що у нього не настав обов’язок оплати вартості підрядних робіт, оскільки листом від 07.04.2005 року було внесено зміни до договору № 7/21-10-04 від 21.10.2004 року щодо вартості виконаних робіт, які передбачають формування договірної ціни за коефіцієнтами, які повинні були бути відкориговані в квітні 2005 року, а належним чином оформлені акти форми КБ-2 та КБ-3 позивачем не направлялись.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання умов договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п.п. 1.3, 1.4 договору, договірна ціна є динамічною, вона буде відкоригована в процесі отримання комплексної проектно-кошторисної документації та виконання робіт по факту з урахування фактично використаних матеріалів, механізмів. Договірна ціна також може бути змінена в процесі виконання робіт, а також у разі зміни об’єму та складу робіт, але тільки після попередньої домовленості замовника та підрядчика та підписання додаткової угоди на додаткові роботи.

Враховуючи, що між сторонами не було підписано в установленому порядку додаткової угоди до договору, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що сторонами не було змінено ціну, зазначену у п. 1.2 договору.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконану роботу.

Враховуючи вимоги ст. 526 ЦК України, а також те, що відповідач частково оплатив вартість виконаних позивачем підрядних робіт, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про стягнення з відповідача 126006,40 грн. суми боргу.

Відповідно до п. 6.2 договору, за прострочення оплати замовник сплачує підряднику пеню від вартості виконаних робіт підрядником в рамках договору робіт, оформлених у відповідності до п. 2.3 даного договору та несплачених замовником, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день оплати за кожен день прострочення оплати.

Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача 103,50 грн. –3% річних та 621,40 грн. пені.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2007 року у справі № 8/499-31/324 залишити без змін.

Головуючий                                                                        Н. Кочерова

Судді:                                                                                 Б. Грек

М. Черкащенко