ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.07                                                                                       Справа №14/52д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколові А.А.

За участю представників:

позивача:Смирнова Ю.В. – довіреність б/н від 23.06.2006 року;

відповідача: не з’явився;

третьої особи на стороні позивача: Варфоломєєва О.Є. – довіреність б/н від 17.07.2006р;

третьої особи на стороні відповідача: не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007р. у справі № 14/52д/06

за позовом: Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська керуюча компанія», м. Запоріжжя

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Громадська організація «Вкладники банку «Наш банк», м. Запоріжжя

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Твердиня», м. Запоріжжя

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Наш банк», м. Запоріжжя було заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська керуюча компанія», м. Запоріжжя про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №67-06/03 від 19.06.2003р. – недійсним.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.03.2007р. у справі №14/52д/06 (суддя Хоролець Т.Г.) в задоволенні позовних вимог відмовлено, забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно – скасовано.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням суду, у поданій апеляційній скарзі АТ «Наш банк», позивач у справі, вказує на те, що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Вказує, що судом неповно з’ясовано обставини по справі, зокрема зазначає наступне:

-          сторони за спірним Договором не мали наміру здійснювати  перехід права власності

та фактичну передачу майна;

-          передбачений перехід права власності у п.1.5 Договору не відповідає вимогам

Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно»;

-          на момент укладення договору інвентаризаційні роботи не проводилися, витяг з реєстру не отримувався, перереєстрація права власності не здійснювалась;

-           02.07.2003р. було укладено новий договір купівлі-продажу спірного майна між тими ж сторонами та проведено державну реєстрацію переходу права власності за новим договором.

На думку заявника, договір №67-06/03 купівлі-продажу нежитлового приміщення є мнимою угодою, оскільки при його здійсненні відсутня головна ознака угоди – її направленість на виникнення та припинення цивільних правовідносин щодо власності. На підставі викладеного, просить рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007р. у справі №14/52д/06 скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Громадська організація «Вкладники банку «Наш банк», м. Запоріжжя повністю погодилось із вимогами заявника апеляційної скарги. Вказує, що за договором, який оспорюється, перехід права власності до відповідача не відбувся, а позивач не отримував грошові кошти. Вважає, що виписка з банківського рахунку не підтверджує отримання позивачем грошових коштів за договором, а є лише доказом проведення розрахунків в середині банку. Виходячи з викладеного, вважає оспорюваний договір недійсним з моменту укладення. Просить апеляційну скаргу АТ «Наш банк» задовольнити в повному обсязі.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №1434 від 14.05.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Колодій Н.А.              (головуючий), суддів: Мірошниченко М.В., Юхименко О.В.

В судове засідання 15.05.2007р. представники відповідача та третьої особи на стороні відповідача не з’явились, про причини неявки суд не повідомили. Сторони у справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що свідчать поштові повідомлення.

В судовому засіданні за згодою представників позивача та третьої особи на стороні позивача, оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2003р. між Акціонерним товариством «Наш банк» (продавець) і ТОВ «Українська керуюча компанія», (покупець) був укладений договір купівлі-продажу нежитлового будинку, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов’язується передати у власність покупця, а покупець зобов’язується прийняти у власність та оплатити продавцю вартість нежитлового будинку з прилежними до нього спорудами, що розташовані за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53, а саме:

·          приміщення будинку з цегли, загальною площею 1309,5 кв.м, зазначене у плані літерою «А-2»;

·          склад, зазначений у плані літерою «Б»;

·          тіньовими, зазначені у плані літерами «В», «В-1», «Г», «Г-1», «Д», «Е», «Е-1»;

·          паркан, зазначений у плані літерами «N 5,6,7,8»;

·          заміщення, зазначене у плані літерою «І».

Вартість відчужуваного об’єкта становить 890.000,00 грн. з ПДВ.

Умовами п.4.1 договору передбачено, що покупець сплачує продавцю вартість будинку протягом тридцяти календарних днів.

У відповідності до п.2.1 договору, продавець зобов’язався протягом трьох днів з моменту підписання сторонами цього договору, передати покупцю будинок згідно з актом прийому-передачі, а також усю документацію на будинок.

Позовні вимоги обґрунтовуються відсутністю у сторін за договором купівлі-продажу від 19.06.2003р. наміру щодо реального настання правових наслідків, що підтверджується на думку позивача, невиконанням дій передбачених Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, зокрема: щодо отримання витягу з зазначеного реєстру та проведення інвентаризаційних робіт.

У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19.06.2003р., укладеного між сторонами у справі. Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст.ст.50, 58 ЦК УРСР.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правовідносини сторін на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 19.06.2003р. врегульовані гл.20 ЦК УРСР, зокрема ст.224 ЦК УРСР.

У відповідності з приписами ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що сторони при укладенні спірного договору бажали настання певних правових наслідків, передбачених даним договором, а саме, продавець мав намір отримати плату від продажу нежитлового приміщення, а покупець - намір придбати відповідне приміщення  у   власність.

На виконання зобов’язань за договором, сторони підписали акт прийому-передачі нежитлового приміщення від 19.06.2003р., зі змісту якого випливає, що продавець передав, а покупець прийняв нежитловий будинок, з належними до нього спорудами, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 53, а також усю документацію на будинок.

В рахунок оплати нежитлового приміщення, покупець перерахував продавцю 850000грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ТОВ «Українська керуюча компанія», де зазначено призначення платежу: «за нежитловий  будинок згідно договору №67-06/03 від 19.06.03» (а.с.113).

Крім того,  згідно умов п.4.1 спірного договору, покупець сплачує продавцю вартість будинку, протягом 30 календарних днів.

Як вбачається із наданої суду банківської виписки, оплата здійснювалась починаючи з 20.06.2003р. по 10.07.2003р., тобто у зазначений у договорі строк.

Таким чином, сторони здійснили дії, які свідчать про фактичне виконання ними  своїх зобов’язань за спірним договором.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК УРСР, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Згідно з п.14 Роз’яснення ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, мнима угода є недійсною незалежно від мети її укладення, оскільки сторони такої угоди не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідною угодою. Такою може бути визнана будь-яка угода, в тому числі здійснена у нотаріальній формі. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання мнимої угоди, господарський суд приймає рішення лише про визнання угоди недійсною без застосування будь-яких наслідків. У разі коли за мнимою угодою було передано якесь майно, сторони не позбавлені права звернутися з позовами про його витребування, тому що у зв'язку з відсутністю у такої угоди будь-яких правових наслідків, сторони повинні бути приведені до попереднього стану.

Заявник апеляційної скарги, посилається на той факт, що акти прийому-передачі спірного майна підписувалися сторонами неодноразово, як 19.06.2003р. так і 02.07.2003р. на підставі іншого договору, що на його думку є свідченням суперечності актів.

Колегія суддів не приймає таке заперечення позивача, оскільки наявність іншого акту прийому-передачі, як і наявність іншого договору про продаж тієї самої будівлі не може бути підставою для визнання недійсним договору у справі №14/52д/06.

Крім того, заявник вказує на невиконання сторонами договору приписів Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» (затв. Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.20002р. №7/5). З приводу цього, колегія суддів вважає за необхідне викласти наступне.

Відповідно до приписів вказаного Положення (в редакції чинній на момент прийняття договору), визначений порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, який спрямований на забезпечення визнання та захист цих прав, створення умов для функціонування  ринку нерухомого майна,  активізації інвестиційної діяльності.

Проведення інвентаризаційних робіт, одержання витягу з вказаного реєстру ніяким чином не впливає на перехід права власності на придбаний об’єкт нерухомості та настання правових наслідків, передбачених умовами угоди купівлі-продажу.

Згідно ст.128  ЦК УРСР, право власності у набувача майна  за  договором   виникає  з  моменту   передачі   речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

П.1.5  спірного договору  сторони  передбачили, що право  власності на Будинок  з   прилеглими до нього спорудами  виникає у  покупця з моменту  підписання сторонами  цього  договору, тобто  з 19.06.2003р. Акт приймання –передачі майна також був підписаний  сторонами 19.06.2003р.

Виходячи з наведеного колегія  суддів дійшла висновку, що  набуття  права  власності  по  спірному  договору  не  пов’язане з  обставинами на  які  посилається   позивач.

Тому порушення сторонами  приписів  Тимчасового положення  не є   підставою для визнання договору купівлі-продажу  недійсним.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено те, що при укладенні договору купівлі-продажу від 19.06.2003р. сторонами у справі вчинялися дії направлені на виконання вказаного договору та  настання правових  наслідків.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним спірного договору на підставі ч.1 ст.58 ЦК УРСР.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги - позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 26.03.2007р. у справі № 14/52д/06 – без змін.