ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2007 року                                                                                   Справа № 2/463

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. (доповідач)

суддів:               Джихур О.В., Лисенко О.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 22.06.2007р. № 386)

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Босенко М.І., провідний юрисконсульт, дов. № 647 від 01.03.2006р.;

позивача –Кіріченко С.В., начальник відділу правового забезпечення, дов. № 4535 від 28.07.2005р.;

відповідача –Антонова С.Ю., юрисконсульт, дов. № б/н від 03.01.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми “Свіч” м.Кіровоград

на рішення  господарського суду Кіровоградської області від  28.04.2007 року

у справі    №  2/463

за позовом   відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Кіровоградської філії ВАТ “Укртелеком”, м.Кіровоград

до  товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми “Свіч”, м.Кіровоград

про  стягнення 735 923 грн. 01 коп.

За згодою представників сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 28.04.2007р. (суддя Деревінська Л.В.) за позовом відкритого акціонерного товариства “Укртелеком в особі Кіровоградської філії ВАТ “Укртелеком”, м.Кіровоград (далі –ВАТ “Укртелеком” в особі Кіровоградської філії ВАТ “Укртелеком”) до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми “Свіч”, м.Кіровоград (далі –ТОВ НВФ “Свіч”) про стягнення 735923 грн. 01 коп. позов було задоволено частково та з відповідача на користь позивача було стягнено 722 123 грн. 01 коп. боргу, 7323 грн. 23 коп. витрат по держмиту, 117 грн. 42 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; провадження по справі в частині стягнення 10 200 грн. боргу було припинено (п.1-1 ст.80 ГПК України); в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено; повернуто позивачу із державного бюджету України надмірно сплачене державне мито в сумі 167 грн. 77 коп.

Рішення господарського суду Кіровоградської області мотивовано ст.ст.525, 526 ЦК України, Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України, фактом неналежного виконання відповідачем зобов’язань по повній та своєчасній оплаті вартості послуг за доступ до мереж операторів стільникового рухомого зв’язку через мережу позивача за період з 01.05.2005р. по 01.12.2006р.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку відповідач по справі –ТОВ НВФ “Свіч” м.Кіровоград, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам, матеріалам справи, порушення норм матеріального права, зокрема:

- господарським судом не дано належної правової оцінки тому, що з 01.05.2005р. надання послуг по виходу абонентів мереж оператора до мереж операторів рухомого (мобільного) зв’язку між сторонами не було врегульовано договором;

- господарським судом не прийнято до уваги, що до 01.12.2006р. між сторонами було повністю проведено розрахунки згідно актів виконаних робіт; підписання актів виконаних робіт, актів звірки за період з 01.05.2005р. до 01.12.2006р. свідчить про те, що таке виконання зобов’язань приймалось позивачем, як належне;

- господарським судом не враховано те, що розділом 3 договору № 1/ГМ від 01.01.2002р., укладеним між сторонами, передбачено, що вартість робіт позивача по забезпеченню доступу та виконання адміністративних витрат визначається згідно з наказом Міністерства зв’язку України від 30.10.1996р. № 234, яким було затверджено Порядок взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв’язку різних форм власності та у відповідності до п.14 цього порядку між операторами повинен обов’язково укладатись договір про надання послуг та проведення взаєморозрахунків з визначенням конкретного розміру плати та інших умов; при цьому господарським судом не взято до уваги, що жодних змін до цього Порядку з моменту затвердження внесено не було, та всупереч зазначеному Порядку відповідні зміни до договору № 1/ГМ від 01.01.2002р. не вносились;

- господарським судом безпідставно зроблений висновок про те, що акти виконаних робіт містять 2 розділи по договорам № 1/ГМ від 01.01.2002р. та № РО/35-134 від 07.04.1998р., оскільки акти містять посилання лише на договір № 1/ГМ від 01.01.2002р.;

- визнання господарським судом заборгованості відповідача перед позивачем за договором № РО/35-134 від 07.04.1998р. безпідставне, оскільки судом не досліджувались ці обставини, зокрема, передаточний або розподільний баланс, передавальний акт, складений ліквідкомісією тощо;

- господарським судом не взято до уваги, що відповідно до ст..513 ЦК України додаткова угода до договору № РО/35-134 від 07.04.1998р. щодо заміни сторони у зобов’язанні не укладалась, новий кредитор (позивач) не повідомляв відповідача про заміну кредитора у зобов’язанні, тому позивач має нести певні негативні наслідки (ст..516 ЦК України); крім цього, відповідач, як боржник, має право не виконувати своїх обов’язків за договором № РО/35-134 до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов’язанні;

- господарським судом не дана оцінка факту припинення зобов’язання між відповідачем та ЗАТ “Утел” по договору № РО/35-134 від 07.04.1998р. виконанням, проведеним належним чином (ст..599 ЦК України), що підтверджується фактом непред’явлення ліквідкомі сією ДП “Утел” вимог до відповідача в процесі ліквідації та актом звірки від 03.06.2005р.;

- господарським судом не враховано, що додаткову угоду від 18.09.2003р. до договору № РО/35-134 було укладено у відповідності до п.3.9 договору та на виконання п.2 наказу Державного комітету зв’язку та інформації України “Про тимчасовий порядок проведення взаєморозрахунків між операторами телефонних мереж загального користування та операторами мереж стільникового рухомого зв’язку” від 03.09.2003р. № 166, зі строком дії до 01.06.2004р., а з 01.07.2005р. по 31.12.2006р. взаєморозрахунки між операторами телефонних мереж загального користування та операторами мереж стільникового рухомого зв’язку не регулювались жодним нормативним документом;

- господарським судом порушено вимоги ч.3 ст.632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, а оскільки розрахунки між сторонами до 01.12.2006р. було проведено належним чином, то у господарського суду були відсутні підстави для стягнення додаткової оплати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач –ВАТ “Укртелеком” в особі Кіровоградської філії ВАТ “Укртелеком”, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.3 ч.1 ст.104 ГПК України, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини, позивач просив господарський суд стягнути з відповідача 752 729 грн. 28 коп., обґрунтовуючи свої вимоги в якості норм матеріального права ст.ст.202-203, 526, 530, 623 ЦК України, ст.ст.20, 147, 216 Господарського кодексу України, посилаючись на факти неповної та несвоєчасної оплати вартості наданих в період з 01.05.2005р. по 01.12.2006р. послуг за доступ до мереж операторів стільникового рухомого зв’язку через мережі ДП “Утел”, а потім мережі позивача (а.с.2-5, т.1).

В подальшому позивач відповідно до ст..22 ГПК України неодноразово уточнював розмір позовних вимог та остаточно розмір позовних вимог було сформульовано в заяві позивача від 10.04.2007р. № 32/18 (а.с.109-110, т.2), яку було прийнято господарським судом до розгляду.  При цьому правове обґрунтування, підстави позову залишились незмінними, та у вищевказаній заяві позивач наполягав на стягненні: 63 495 грн. 05 коп. несплати за первісними актами виконаних робіт; 103 303 грн. 59 коп. –несплати різниці по актам виконаних робіт в частині адміністративних витрат по договору № 1/ГМ від 01.01.2002р.; 569 124 грн. 37 коп. –відповідно до різниці за актами виконаних робіт в частині проведення розрахунків за надання доступу до мереж операторів рухомого (мобільного) зв’язку по договору № РО/35-134 від 07.04.1998р. Таким чином, виходячи із правового обґрунтування та змісту позовних вимог, зокрема, ст..623 ЦК України, ч.3 ст.147 Господарського кодексу України, позивач звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача збитків у виді заборгованості по оплаті за надані послуги за доступ до мереж операторів мобільного зв’язку через мережі позивача та ДП “Утел” по договорам №№ 1/ГМ, РО/35-134.

З матеріалів справи вбачається, що 07.04.1998р. між відповідачем та ЗАТ “Утел” було укладено договір № РО/35-134, відповідно до якого предметом договору були відносини між сторонами, пов’язані з наданням “Утел” абонентам відповідача послуг міжнародного та міжміського телефонного зв’язку через автоматичну міжміську телефонну станцію у м.Кіровограді, що належить “Утел” (п.1.1 розділу 1 договору (а.с.27-32, т.1)). Пунктом 1.2 розділу 1 цього договору сторони чітко визначили, що під послугами зв’язку в цьому договорі сторони розуміють звичайні послуги міжнародного та міжміського телефонного зв’язку; у разі надання абонентам відповідача додаткових послуг зв’язку, зокрема, послуг найвищої якості, умови та порядок їх надання обумовлюються окремим договором (а.с.27, т.1 –абзац 2 п.1.2 розділу 1 договору)). Докази, підтверджуючи факт укладення сторонами по договору та по справі будь-яких додаткових угод з переліком послуг до договору від 07.04.1998р., регламентації надання ЗАТ “Утел” саме послуг по доступу абонентів відповідача до мереж операторів стільникового рухомого зв’язку, які є предметом спору по цій справі, відсутні в матеріалах справи, не надавались жодною із сторін в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, ЗАТ “Утел” було перереєстровано в дочірнє підприємство “Утел” ВАТ “Укртелеком”, що підтверджується ксерокопією статуту ДП “Утел” (а.с.50-52, т.2) та згідно з п.3.11 розділу 3 цього Статуту ДП “Утел” стало правонаступником усіх прав та обов’язків ЗАТ “Утел” (а.с.52, т.2).

Загальними зборами акціонерів ЗАТ “Утел” 11.05.2004р. було прийнято рішення про реорганізацію ДП “Утел” шляхом приєднання до ВАТ “Укртелеком” (а.с.53-55, т.2). У відповідності до п.3.3.1 розділу 3 Статуту ВАТ “Укртелеком”, останнє є правонаступником всього майна, прав та обов’язків ДП “Утел” ВАТ “Укртелеком” (а.с.56-59, т.2).

Відповідно до ч.3 ст.59 Господарського кодексу України у разі приєднання одного або кількох суб’єктів господарювання до іншого суб’єкта господарювання до цього останнього переходять всі майнові права та обов’язки приєднаних суб’єктів господарювання.

Розділом 3 договору № РО/35-134 сторони передбачили порядок та строки проведення розрахунків –згідно з виставленими рахунками за звітний місяць, протягом 20 банківських днів з моменту виставлення рахунків по звичайним тарифам, встановленим діючим наказом Державної комітету зв’язку України (п.п.3.1-3.2, п.п.3.6-3.7 розділу 3 договору).

Пунктом 3.6 розділу 3 договору передбачено обов’язок ЗАТ “Утел” здійснити виставлення рахунку на оплату за кожен місяць згідно з довідкою про розподіл донарахованих заходів по формі, передбаченій в додатку до договору.

Пунктом 3.8 розділу 3 договору передбачено, що ЗАТ “Утел” має право припинити надання послуг за договором до погашення заборгованості, якщо остання перевищує суму нарахованої плати за 3 останні місяці.

Докази направлення, оформлення таких рахунків саме по договору № РО/35-134 за період з 01.05.2005р. по 01.12.2006р. саме за послуги, які є предметом спору по справі та на суму вимог –569 124  грн. 37 коп. відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Надані до справи позивачем рахунки (а.с.73-110, т.1) є уточненими або на різницю вартості послуг, як в них зазначено, не є такими що були б передбаченими ні умовами закону, ні договору від 07.04.1998р., не містять посилань взагалі на будь-який договір, матеріали справи не містить доказів їх направлення відповідачеві на оплату ні позивачем, ні ЗАТ “Утел”. Отже, матеріалами справи не доведений факт виконання позивачем обов’язку, передбаченого п.3.6 розділу 3 договору, як і не доведено жодним доказом причини неможливості реалізації права позивача, передбаченого п.3.8 розділу 3 договору та фактичному сприянню збільшення розміру збитків. Також не містять будь-яких посилань на договір від 07.04.1998р. № РО/35-134 і рахунки, надані до справи відповідачем (а.с.1-11, т.2, а.с.148-150, т.1).

Також, 18.09.2003р. до цього договору між ЗАТ “Утел” та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 (а.с.33-34, т.1), відповідно до якої сторони визначили розрахункові ставки плати за доступ до мереж операторів та від мереж операторів стільникового рухомого зв’язку через АМТС “Утел”

Крім цього, матеріали справи не містять, а позивачем не доведено відповідно до ст..33 ГПК України належними доказами саме факт надання спірних послуг в період з 01.05.2005р. до 01.12.2006р. по договору № РО/35-134. Такі докази відсутні, не надавались судам обох інстанцій, отже, позивачем не доведено належним чином кількість, вартість, обсяги наданих послуг в спірний період.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.3 ст.147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб’єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Частиною 3 ст.226 Господарського кодексу України регламентовано, що сторона господарського зобов’язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов’язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше. Як зазначалось вище позивачем жодним доказом відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України не доведена неможливість  використання права, передбаченого п.3.8 розділу 3 договору № РО/35-134, можливе запобігання збільшення збитків.

Частинами 1, 2 ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності згідно з законом, необхідна сукупність усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, суб’єктивна та об’єктивна сторони. Так, суб’єктивну сторону складає вина боржника, а об’єктивну сторону, зокрема, наявність збитків, їх розмір в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка боржника, яка виразилась у невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов’язання, причинно-слідчий зв’язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Відсутність хоча б одного із вищевказаних елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язання.

Враховуючи викладене, факт недоведеності позивачем направлення рахунків на оплату, відсутності доказів, підтверджуючих саме кількість та вартість наданих послуг по договору від 07.04.1998р., колегія суддів вважає, що позивачем не доведений вищевказаний склад цивільного правопорушення, зокрема, вина відповідача, його протиправна поведінка, факт наявності збитків у певному розмірі та на певну суму, причинно-слідчий зв’язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 569 124 грн. 37 коп. по договору від 07.04.1998р. № РО/35-134.

Також, слід зазначити, що згідно з ч.6 ст.179 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених в ч.1 цієї статті, зокрема, послугами зв’язку у випадках, передбачених законом, також інші суб’єкти зобов’язані укладати договори з усіма споживачами послуг.

Статтею 63 Закону України “Про телекомунікації” визначено, що такі послуги надаються відповідно до законодавства, а умовами надання таких послуг є укладення договору у відповідності останнього вимогам до нього та оплати послуг, а споживачі телекомунікаційних послуг несуть відповідальність за порушення норм цього закону, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг відповідно до вимог закону (ст..36 Закону України “Про телекомунікації” (в редакції Закону України від 11.01.2007р. № 580-V)). Ці положення повністю кореспондуються з п.9, п.217 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005р. № 720 (зі змінами та доповненнями), а також з п.7.7 розділу 7 договору від 07.04.1998р. Також п.14 Порядку взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв’язку різних форм власності, затверджених наказом Міністерства зв’язку України від 30.10.1996р. № 234 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.11.1996р. за № 673/1698), який був чинним до 23.11.2006р. було передбачено, що між операторами обов’язково укладається договір про надання послуг та проведення взаєморозрахунків з визначенням конкретного розміру плати та інших умов. Отже, як зазначалось вище саме спірні послуги не було передбачено умовами договору № РО/35-134.

Як вбачається із змісту позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог (а.с.109-110, т.2) решта вимог обґрунтовувалась неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1/ГМ та спричиненням збитків (а.с.3, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2002р. між сторонами було укладено договір № 1/ГМ (а.с.23-26, т.1), предметом якого були відносини сторін, пов’язані із взаємодією та розрахунками за використання мережі “Укртелекому” при наданні абонентам телефонної мережі відповідача послуг міжнародного та міжміського телефонного зв’язку.

При цьому конкретний перелік таких послуг, їх вартість сторонами всупереч п.14 вищенаведеного Порядку взаєморозрахунків між оператором міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв’язку різних форм власності, затверджених наказом Міністерства зв’язку України від 30.10.1996р. № 234 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.11.1996р. за № 673/1698) визначено не було, будь-які додатки до договору не укладались, в матеріалах справи відсутні, такі докази не надавались судам обох інстанцій обома сторонами відповідно до ст.33 ГПК України. Однак, пунктом 3.1 розділу 3 договору № 1/ГМ сторони визначили, що саме вартість робіт по забезпеченню доступу та виконанню адміністративних витрат визначаються відповідно до вищезазначеного Порядку, затвердженого наказом Міністерства зв’язку України від 30.10.1996р. № 234.

Відповідно до п.3.3 розділу 3 договору № 1/ГМ  акт виконаних робіт є достатньою підставою для виставлення “Укртелекомом” рахунку на оплату наданих послуг. Оплата проводиться в десятиденний термін, але не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду; якщо акт виконаних робіт не буде підписаний сторонами, тоді дані тарифікації ЗАТ “Утел” є підставою для виставлення рахунків на оплату наданих послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на факт несплати відповідачем уточнених рахунків та рахунків на різницю по договору № 1/ГМ, а також на факт не підписання відповідачем актів виконаних робіт уточнених та актів виконаних робіт на різницю за період з 01.05.2005р. по 01.12.2006р.  (а.с.111-112, а.с.73-110, т.1, а.с.35-72, т.1).

Отже, ні уточнені акти виконаних робіт, ні акти виконаних робіт на різницю умовами договору № 1/ГМ не передбачені, як не передбачено жодним пунктом договору порядок та можливість виписки та оплати уточнених рахунків на оплату та рахунків на оплату різниці. Надані до матеріалів справи позивачем уточнені акти виконаних робіт та акти на оплату різниці за період травень 2005 –листопад 2006 років не підписані відповідачем (а.с.35-72, т.1). Тобто будь-які докази, підтверджуючи факт надання позивачем спірних послуг в певній кількості та на певну суму, визначену позивачем відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій позивачем відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Крім цього, надані рахунки позивачем (як уточнені, так і на оплату різниці) не містять взагалі будь-яких посилань як на договір № 1/ГМ, так і на договір № РО/35-134 (як вже зазначалось вище). Тобто, докази, підтверджуючи факт направлення саме рахунків (а.с.73-110, т.1) як уточнених, так і на оплату різниці вартості наданих послуг відсутні. А листом від 28.12.2006р. (а.с.111-112, т.1) не підтверджується факт надсилання саме рахунків, залучених до матеріалів справи (а.с.73-110, т.1), оскільки вони не містять посилань на договір № 1/ГМ.

Таким чином, з матеріалів справи, договору № 1/ГМ не вбачається, щ спірні послуги були передбачені в договорі № 1/ГМ, факт надання спірних послуг саме в межах договору № 1/ГМ в певній кількості та на певну суму, факт направлення рахунків саме по договору № 1/ГМ відповідно до п.3.3 договору за травень 2005 –листопад 2006 років.

За цих обставин неможливо погодитись з висновком господарського суду щодо доведеності матеріалами справи, наданими позивачем доказами відповідно до ст..33 ГПК України вини відповідача в спричиненні збитків, факту порушення умов договору № 1/ГМ відповідачем в частині виконання зобов’язань по повній та своєчасній оплаті, причинно-слідчого зв’язку між збитками позивача та протиправною поведінкою відповідача (невиконанням зобов’язань), факту спричинення збитків на певну суму. Тобто, позивачем також не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для притягнення до відповідальності відповідача за неналежне виконання умов договору № 1/ГМ.

На підставі викладеного, рішення господарського суду Кіровоградської області слід скасувати, в задоволенні позову щодо стягнення збитків по договору № 1/ГМ та договору № РО/35-134 слід відмовити; а оскільки в ході розгляду справи відповідачем у добровільному порядку було перераховано 10 200 грн., то провадження по справі в цій частині вимог слід припинити (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України).

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.04.2007р. по справі № 2/463 –скасувати; апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми “Свіч” м.Кіровоград –задовольнити.

Провадження по справі в частині стягнення 10 200 грн. –припинити (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України).

В задоволенні решти позовних вимог –відмовити.

Головуючий                                                                                                   О.М Виноградник

Судді                                                                                                               О.В Джихур

О.М.Лисенко