ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.
№ 8/471

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Мележик Н.І, Плюшка І. А, за участю представників сторін: позивача –Керлаха Р.С. дов. №23/3647 від 2.07.2007 року, Бондарчука В.Й. дов. №23/4682 від 27.10.2005 року та відповідача –Шмельова М.М. дов. №49юр-27 від 26.03.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу КП "Кременчукводоканал" на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року у справі господарського суду Полтавської області за позовом КП "Кременчукводоканал" до ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 року КП "Кременчукводоканал"  звернулось до суду з позовом до ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод"  про стягнення 48345грн. боргу за безоблікове водокористування.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 9 січня 2007 року позов задоволено частково. З відповідача стягнено 2633 грн. 40 коп. основного боргу.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року апеляційну скаргу КП "Кременчукводоканал" залишено без задоволення а рішення господарського суду Полтавської області від 9 січня 2007 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року та прийняти нове рішення у справі.

Стверджує, що апеляційним господарським судом невірно викладено п. 4.19 "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України" та неправильно застосовано п.11.2 зазначених Правил.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 1 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №2065/3-3 на послуги з водопостачання та водовідведення  з протоколом узгодження розбіжностей.

Відповідно до п. 5.2 даного договору відповідач 27 жовтня 2004 року здійснив підключення комерційного пристрою обліку питної води до інформаційної системи позивача, про що складено відповідний акт, зазначені дії забезпечили безперервну передачу інформації позивачу про стан пристрою.

Згідно п. 5.4 договору у випадку виходу з ладу приладу обліку відповідач зобов'язувався повідомити про це позивача протягом однієї доби від моменту поломки та провести ремонт або заміну приладу обліку протягом трьох діб.

Встановлено, що водоспоживання відповідача припинилося 11 липня 2006 року, оскільки з цього часу у позивача не відображено період та кількість спожитої води, що свідчить про те, що позивачу було відомо про вихід з ладу приладу обліку відповідача 11 липня 2006 року.

В порушення вимог п. 5.4 договору про вихід з ладу приладу обліку відповідач повідомив позивача лише 14 липня 2006 року.

Судами також встановлено, що вихід з ладу приладу обліку стався з незалежних від відповідача причин.

Доказів зворотнього позивачем суду надано не було.

Застосування до спірних правовідносин п. 4.19 та відповідно п. 9.6 "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України" можливе лише у випадку наявності вини відповідача у пошкодженні приладу обліку.

Пунктом 11.2 "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України" передбачено, що якщо вести облік за водолічильником неможливо з причин, що не залежать від абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці. У разі тривалості роботи приладів обліку менше 2 місяців кількість води визначається за період роботи водолічильника не менше 10 днів.

Саме за цим пунктом і стягнено судом борг за воду.

Отже, враховуючи встановлене судом та беручи до уваги відсутність вини відповідача у пошкодженні приладу обліку, Вищий господарський суд України не знаходить підстав для застосування до спірних правовідносин п.4.19 та п. 9.6 "Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України".

Наведене спростовує викладені в касаційній скарзі доводи.

Відтак, Вищий господарський суд України приходить до висновку про законність постанови суду апеляційної інстанції, в зв'язку з чим підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119 ГПК України, Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 17 квітня 2007 року - без зміни.

Головуючий                                                                           Т. Козир

Судді                                                                               Н. Мележик

І. Плюшко