ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"05" березня 2007 р.                                                                   Справа № А6/039-07

11:55 год

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого                                                    судді Маляренка А.В.

при секретарі                                                             Петровій Л.М.

розглянувши адміністративну справу № А 6/039-07

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Броварський домобудівний комбінат” Меркурій” , м. Бровари

до  Броварської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Бровари

про  визнання нечинними податкового повідомлення рішення Броварської МДПІ від  11.08.2006 р.  № /0, повторні податкові повідомлення рішення  Броварської МДПІ від 12.09.2006р. № /1, повідомлення-рішення Броварської ОДПІ від 07.11.2006р. № /2, повідомлення-рішення Броварської ОДПІ від 25.01.2007р. № /3 в частині визначення податкового зобовґязання в сумі 162 339,00 грн., в тому числі донарахований податок на додану вартість в сумі 108 225 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі  54 114,00 грн.

Представники:

від   позивача  Колосовська М.В. (довіреність № 15/959 від 22.11.2006 р.)

відповідача : Білановська (довіреність № 17 від 09.01.2007 р.)

Обставини спору:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Броварський домобудівний комбінат” Меркурій” (далі - Позивач)  звернувся з адміністративним позовом до Броварської об’єднаної державної податкової інспекції (далі - Відповідач) про визнання нечинними податкового повідомлення рішення Броварської МДПІ від  11.08.2006 р.  № /0, повторні податкові повідомлення рішення  Броварської МДПІ від 12.09.2006р. № /1, повідомлення-рішення Броварської ОДПІ від 07.11.2006р. № /2, повідомлення-рішення Броварської ОДПІ від 25.01.2007р. № /3 в частині визначення податкового зобовґязання в сумі 162 339,00 грн., в тому числі донарахований податок на додану вартість в сумі 108 225 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі  54 114,00 грн.

Провадження у справі було відкрите відповідно до ухвали від 12.02.2007 року  за правилами  Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив права та інтереси позивача шляхом безпідставного визначення податкового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою прийняття оспорюваних у справі податкових повідомлень-рішень став Акт перевірки № 299/232/03391260 від 03.08.2006 р. складений на підставі проведеної виїзної позапланової документальної  перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю «Броварський домобудівний комбінат «Меркурій»за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006р.

За результатами перевірки, Позивачу було донараховано суму ПДВ у розмірі 108 225,00 грн. та штрафні санкції у сумі 54 114,00 грн. Позивач не погоджуючись з висновками  контролюючого органу,   з метою захисту своїх прав  і охоронюваних законом інтересів, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні  позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених в позовній заяві.

Представник  відповідача  проти позовних вимог заперечує, про що подав до суду заперечення проти адміністративного позову вих. № 3900 від 26.02.2007 р. та просить суд відмовити у його  задоволенні.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

встановив:

Броварською міжрайонною державною податковою інспекцією Київської області проводилась виїзна позапланова документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський домобудівний комбінат «Меркурій»за період з 01.01.2005р. по 31.03.2006р.

За результатами проведеної перевірки  03.08.2.006р. Броварською МДПІ складений Акт № 299/232/03391260 (далі- Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки Броварською МДПІ встановлено порушення товариством п.п. 7.4.4., п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(далі -Закон про ПДВ), у зв'язку з чим визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в загальному розмірі 187 218,00 грн. та винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 11.08.2006р.

Не погоджуючись з рішенням Броварської МДПІ в частині нарахованого податкового зобов'язання в розмірі 108 225,00 грн. та штрафними санкціями       54 114,00 грн. за порушення п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону про ПДВ, відповідач оскаржив рішення в адміністративному порядку.

18.08.2006 року відповідач подав скаргу до Броварської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області.

За результатами розгляду скарги Броварська міжрайонна державна податкова інспекція 12.09.2006 року винесла Рішення № 8587/25-08/31 в якому вирішила : податкове повідомлення –рішення №/0 від 11.08.2006р. залишити без змін.

На підставі Рішення Броварської МДПІ про результати розгляду скарги     № 8587/25-08/31 від 12.09.2006 року відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення № /1 від 12.09.2006 р. в якому визначив суму податкового зобовґязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в загальному розмірі         187 218,00 грн.

22.09.2006 року та 13.10.2006 року відповідач подав скарги до Державної Податкової Адміністрації в Київській області.

За результатами розгляду скарги Державна Податкова Адміністрація в Київській області 03.11.2006 року винесла Рішення № 14023/10/25-656/247/258 в якому вирішила : податкові повідомлення –рішення №/0 від 11.08.2006р.  та  № /1 від 12.09.2006р. залишити без змін.

На підставі Рішення ДПА в Київській області № 14023/10/25-656/247/258 від 12.09.2006 року про результати розгляду скарги відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення № /2 від 07.11.2006р., в якому визначив суму податкового зобовґязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в загальному розмірі 187 218,00 грн.

24.11.2006 року відповідач подав скаргу до Державної Податкової Адміністрації України.

За результатами розгляду скарги Державна Податкова Адміністрація України 19.01.2007 року винесла Рішення № 501/6/25-0515 в якому вирішила : податкові повідомлення –рішення №/0 від 11.08.2006р.  та  № /1 від 12.09.2006р. залишити без змін.

На підставі Рішення ДПА України № 501/6/25-0515 від 19.01.2007 року про результати розгляду повторної скарги відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення № /3 від 25.01.2007р., в якому визначив суму податкового зобовґязання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) в загальному розмірі 187 218,00 грн.

Позивач не погоджується з винесеними податковими –повідомленнями рішеннями в частині нарахованого податкового зобов'язання в розмірі 108 225,00 грн. та штрафними санкціями 54 114,00 грн., вважає цю суму необгрунтованою та недоведеною і просить суд визнати неправомірним та скасувати повідомлення рішення в цій частині.

Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд визнає викладені в акті перевірки висновки помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, виходячи з наступного:

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 , пунктів 7.1, 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” об’єктом оподаткування цим податком є операції платників податків з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України; продаж товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість;     особа –продавець, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість, зобов’язана на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) нарахувати покупцю податок на додану вартість та скласти і передати йому податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних (п.п. 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону про ПДВ) надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 Закону про ПДВ.

Відповідно до норм Закону України „Про податок на додану вартість”, податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.( п.1.7 ст.1).

Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (п.п.7.4.1 пункту 7.4 ст.7).

Закон України „Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні” визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону первинні документи є підставою для  бухгалтерського обліку господарських операцій, що фіксують факти їх здійснення.

Приписами п.п.7.2.3 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” визначено, що податкова накладна ( первинний документ у розумінні Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні) є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом і має містити зазначені окремими рядками відомості, визначені п.п.7.2.1 Закону „Про ПДВ”, зокрема ставку податку, відповідну суму податку в цифровому значенні та загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно п.п.7.4.5.п.7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг)- актом прийняття робіт ( послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт( послуг).

Як вбачається з матеріалів справи Позивач в 2005 році мав господарські стосунки з  підприємством  ТОВ „Пронто -Буд”. Позивач виступав у якості Покупця, а Товариство –у якості Постачальника товару.

У зв’язку зі здійсненням господарських операцій Позивач отримував від Постачальника товару податкові накладні, оформлені відповідно до вимог підпункту 7.2.1 Закону України № 168/97 та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165.

Позивачем були отримані від Товариства податкові накладні: № 23/1 від 30.01.2005р, № 24/1 від 30.01.2005р, № 25/1 від 30.01.2005р.; № 31/1 від 28.02.2005р., №31/2 від 28.02.2005р.;  № 43/1 від 31.03.2005р, № 44/2 від 31.03.2005р., № 57/1 від 29.04.2005р., на підставі яких в подальшому Позивачем було віднесено  суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Судом не беруться до уваги обставини недійсності податкової накладної наведені Відповідачем в Акті перевірки (висновок про те, що податкові накладні вважаються недійсними) з посиланням:

-  на Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.03.2006 р., відповідно до якого визнано недійсними установчі документи ТОВ „Пронто –Буд” та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ „Пронто - Буд”;

-          на п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом

ДПА України від 30.05.1997 року № 165, а саме на те що податкова накладна вважається недійсною у разі заповнення її іншою особою, ніж вказаною у п.2 Порядку, оскільки, суд не вбачає наявності причинного звґязку між рішенням Голосіївського районного суду м. Києва та встановленими порушеннями.

Предметом дослідження при розгляді справи  районним судом, було визнання недійсними установчих документів ТОВ „Пронто - Буд”, а не визнання недійсною укладеної угоди між двома сторонами, що мала місце під час підприємницької діяльності між вищезазначеними підприємствами.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній, або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В той же час, відповідно Рішення районного суду (яке було залучене до матеріалів справи) вбачається, що  сторони у  справі № А 6/039-07 (позивач ТОВ “Броварський домобудівний комбінат” Меркурій” та відповідач Броварська ОДПІ), не були сторонами у справі яка розглядалася Голосіївським районним судом м. Києва

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

На момент існування між Позивачем та Товариством господарських правовідносин та здійснення господарських операцій ТОВ „Пронто - Буд” було зареєстровано у відповідності до вимог Закону про ПДВ  в якості платника ПДВ і мало відповідне свідоцтво.

Тобто, на момент нарахування Позивачем податкового кредиту по одержаним від Товариства податковим накладним останнє було у відповідності до положень  Закону про ПДВ та Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 р. № 79 (далі –Положення № 79), зареєстроване платником податку на додану вартість та мало відповідне свідоцтво.

З огляду на вищезазначене, суд не бере до уваги висновки податкової інспекції  викладені в Акті перевірки про недійсність податкової накладної, оскільки податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість (п. 2 Порядку затвердженого Наказом ДПА № 165).

Крім цього, слід зауважити наступне: Акт перевірки від 03.08.2.006р. № 299/232/03391260 містить відомості про те, що основною причиною донарахування суми ПДВ та штрафних санкцій є порушення контрагентом Позивача  вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер .

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди не покладено обов’язку по перевірці відповідності діючому законодавству установчих документів іншого учасника правовідносин та не передбачає відповідальності за зобовґязаннями іншого учасника правовідносин.

Крім цього, ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” передбачено, що відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

На час виникнення та виконання між сторонами договірних відносин ТОВ „Пронто - Буд”  було зареєстроване у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Обставини викладені Відповідачем в запереченні на позовну заяву,  на які він посилається, не є доказами того, що контрагент Позивача не зареєстрований, як платник податку у відповідних податкових органах, йому не присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість і відповідно він не має права на складання податкових накладних.

Згідно підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Державною податковою інспекцією не надано жодних доказів, що зазначені податкові накладні згідно з якими позивач визначив суму податкового кредиту, складені неналежною особою, не зареєстрованою як платник ПДВ.

На час розгляду даної справи, угода між Товариством з обмеженою відповідальністю “ Броварський домобудівний комбінат” Меркурій” та його контрагентом ТОВ „Пронто - Буд” є чинною.

Сторонами в процесі розгляду справи не подано до суду ніяких доказів на підтвердження визнання цієї  угоди недійсною.

Дослідивши спірні господарські операції, заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено, що позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суму сплаченого (нарахованого) податку у звґязку із придбанням товарів (послуг) у ТОВ „Пронто - Буд” у розмірі 108 225,00 грн.

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивачем порушені вимоги пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” є помилковими, а тому до позивача не може бути застосована відповідальність за порушення вимог вищезазначеного законодавства.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач не довів суду ті обставини на підставі яких було визначено податкове зобовґязання та застосовано штрафні санкції в оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях.

З матеріалів справи вбачається, що суми податкового кредиту за період який проводилася перевірка підтверджені належним чином складеними податковими накладними, які у відповідності до підпункту 6.2 пункту 6 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165, дають право покупцю, зареєстрованому як платник податку (а саме Позивачу)  на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість.

Таким чином, викладені в акті перевірки висновки Броварської МДПІ щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства при формуванні податкового кредиту спростовуються встановленими у даній справі обставинами, у зв‘язку з чим спірне податкове повідомлення –рішення є таким, що не відповідає законодавству в частині донарахування суми ПДВ у розмірі 108 225,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 54 114,00 грн і в цій частині  підлягає скасуванню.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов  висновку, що позовні вимоги   підлягають задоволенню.

Статтею 167 КАС України передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 61,124 Конституції України, ст.ст.71, 158-167 КАС України, суд -

п  о  с  т  а  н  о  в  и  в  :

1.    Позов задовольнити повністю.

2.   Визнати нечинними податкове повідомлення рішення Броварської МДПІ від  11.08.2006 р.  № /0, повторні податкові повідомлення рішення  Броварської МДПІ від 12.09.2006р. № /1, повідомлення-рішення Броварської ОДПІ від 07.11.2006р. № /2, повідомлення-рішення Броварської ОДПІ від 25.01.2007р. № /3 в частині визначення податкового зобовґязання в сумі 162 339,00 грн., в тому числі донарахований податок на додану вартість в сумі 108 225,00 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі  54 114,00 грн.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими статтями   185-187 КАС України.

Суддя                                                                                    Маляренко А.В.

Дата складання та підписання постанови в повному обсязі 02.04.2007 р.