ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2007 р.                                                                          Справа № 7/313-06

Господарський суд Вінницької області  у складі: головуючого –судді  Н.Мінєєвої,  секретаря судового засідання  Юрчак Л.С.

За участю представників сторін:

Позивача –Арустамян А.Е., представник за довіреністю від 22.11.2006 року.

Відповідача -  Рзаєва С.І., зав. юридичним сектором,  довіреність  № 619/06-25/08 від 21.05.2007 року.

Розглянувши в приміщенні суду адміністративну  справу за позовом Приватного підприємства «Охоронна фірма «Центуріон»  м. Вінниця до Управління Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці про скасування рішення суб’єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ

Подано позов про скасування прийнятих управлінням Пенсійного фонду України в Замостянському районі м. Вінниці рішення № 225 від 22.05.2006р, рішення № 223 від 22.05.2006р., рішення № 224 від 22.05.2006р. та вимоги про сплату боргу № Ю99 від 23.05.2006р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п. 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” № 727/98 від 03.07.1998р. суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів): збору на обов'язкове соціальне страхування.  Крім того, відповідачем не прийняті до уваги норми ст. 2 Закону України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року”, відповідно до якого донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не застосовуються. Зважаючи на наявність певних колізій у законодавчому вирішенні питань нарахування та стягнення внесків до Пенсійного Фонду України 10.03.2005р. Кабінет Міністрів України розпорядженням № 58-р „Про деякі питання спрощеної системи оподаткування” визначив підтримати пропозицію Пенсійного фонду

України, погоджену з Мінфіном та Державною податковою адміністрацією, щодо тимчасового припинення перевірок юридичних та фізичних осіб –платників

єдиного і фіксованого податку щодо сплати страхових внесків на різні види загальнообов'язкового державного соціального страхування, стягнення з них заборгованості за цими платежами, яка утворилася у 2004 році - I кварталі 2005 року, застосування пов'язаних із цим санкцій, а також щодо зняття арешту з банківських рахунків зазначених осіб, який було накладено у зв'язку із стягненням згаданої заборгованості, до остаточного законодавчого врегулювання функціонування спрощеної системи оподаткування.

Відповідач  у відзиві  на адміністративний позов  від 21. 11. 2006 року за № 987/05-25-07 проти позову заперечує, посилаючись  на те, що  дії управління Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниці  цілком законні і відповідають нормам чинного законодавства.

За письмовим клопотанням сторін справа розглядається без здійснення технічної фіксації (звукозапису) судового процесу, що не суперечить ст. 41  КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що  Управлінням Пенсійного Фонду України  в Замостянському районі м. Вінниці  було прийняте рішення  № 225 від  22.05. 2006 року, згідно якому  позивачеві  донараховано  91103,16 грн. недоїмки  зі страхових  внесків. Також  Управлінням Пенсійного Фонду України в Замостянському районі м. Вінниці  були прийняті  рішення  № 223  від 22.05. 2006 року, згідно якому до позивача було застосовано штраф  в розмірі  10,45 грн.  та нарахована пеня в сумі  2,50 грн.  та   рішення № 224 від 22.05.2006 року, згідно якому  до позивача було застосовано штраф в розмірі  336, 69 грн.  та нарахована пеня в сумі  59,51 грн. На підставі зазначених рішень  Управлінням ПФУ в Замостянському районі м. Вінниці було направлено позивачеві  вимогу № Ю99 від 23. 05. 2006 року  про сплату боргу  в сумі 91103, 16 грн. Зазначені рішення та вимога про сплату боргу  прийняті відповідачем  на підставі акту № 57 від 22. 05. 2006 року «Про результати  документальної перевірки  з  дотримання вимог чинного законодавства щодо порядку  обчислення і сплати  страхувальниками  та  застрахованими особами внесків на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування  до Пенсійного фонду України.» Не погоджуючись  з вказаними рішеннями  та вимогою про сплату боргу позивач звернувся з даним позовом до суду  про їх скасування за підстав зазначених у позовній заяві.

Оцінивши надані суду докази суд  дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

З 1.01.2004 р. набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи, а також залежність розмірів пенсій від страхового стажу і заробітку з якого були фактично обчислені страхові внески до Пенсійного фонду. Статтею 5 Закону регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших законів та нормативно - правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить йому. Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають зазначеному страхуванню, платника страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплата страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Згідно ст. 11 п.1) Закону України «Про загальнообов'язкове державне

пенсійне страхування» загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають:  громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих

підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно - правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Роботодавці у тому числі і ті, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, визначені цим законом страхувальниками для найманих працівників  зобов'язані сплачувати внески у розмірі 32% від фонду оплати праці та 1 - 5% із заробітної плати найманих працівників, тобто на загальних підставах. ( ст. ст. 1, 14, 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»від 26.06.1997 р. № 400/97, Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загально - обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена постановою правління ПФУ 19.12.2003 р. № 21-1 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. № 64/8663.).

Обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески визначений п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь - яких виключень щодо нарахування, обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, Законом не надано.

За таких обставин Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»від 3.07.1998 р. № 727 в редакції Указу Президента України № 746 не має пріоритету перед Законом та застосовується лише у частині, що не суперечить йому.  В даному випадку він регулює механізм зарахування частини єдиного (фіксованого) податку в рахунок страхових внесків до Пенсійного фонду.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставою для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

З урахуванням  наведеного суд дійшов висновку, що рішення та вимога Управління Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниці прийняті у межах його компетенції, підстави для їх скасування відсутні.

За таких обставин позовні вимоги  задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, ст.ст. 5, 11, Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».-

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                    Мінєєва Н.В.