ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

29 серпня 2007 р.                                                                                       Справа № 17/129

За позовом управління Пенсійного фонду України в Іршавському районі, м. Іршава (далі - управління) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Іршавському районі, м. Іршава (далі - відділення)

Суддя господарського суду Ушак І.Г.

представники:

позивача - Галинець Е.Д., представник за довіреністю;

відповідача - Нитка М.І., представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ: про визнання незаконними дій та зобов’язання вчинити дії

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови від підписання акту щомісячної звірки витрат особових справ потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за квітень 2007р. та зобов’язання відповідача підписати зазначений акт як підставу для відшкодування на центральному рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань виплачених пенсій Пенсійному Фонду України.

Відповідач письмовим відзивом та його представник у ході судового розгляду заперечує проти позову, посилаючись, зокрема, на те, що до акту за квітень 2007р., відмова від підписання якого є предметом даного спору, включені суми пенсій, виплачених потерпілим, які досягли загальновстановленого пенсійного віку. Зазначає, що станом на час розгляду даного спору акти звірки підписуються сторонами при умові, що до них не включені особи, які досягли пенсійного віку. За таких обставин вважає, що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки витрати на пенсійне забезпечення потерпілих, які досягли пенсійного віку, здійснюються Пенсійним фондом та не підлягають відшкодуванню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, та оцінивши наявні письмові докази у даній справі, приймаючи до уваги судову практику Верховного Суду України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні відносини у даній справі є відносинами з питань відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - ФССНВВ) Пенсійному фонду України (далі - ПФУ) витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання і регулюються приписами Законів України „Про пенсійне забезпечення” (далі - Закон № 1788), „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі –Закон № 1105), „Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності” (далі –Закон № 2272) та Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що затверджений спільною постановою ПФУ та ФССНВВ від 4.03.03 за № 5-4/4 (далі –Порядок відшкодування).

Згаданим Порядком відшкодування встановлено  механізм погодження та відшкодування таких витрат, визначено процедуру проведення взаєморозрахунків шляхом складання територіальними управліннями ПФУ списків осіб, яким виплачено пенсії, на підставі яких сторонами здійснюється звірка витрат за особовими справами потерпілих та складається відповідний акт, яким визначається загальна сума витрат, що підлягають відшкодуванню, акт же надсилається головним управлінням фондів для здійснення відшкодувань на рівні їх центральних органів. Так, відповідно до п. 5 Порядку органи ПФУ щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності, проводять з органами ФССНВВ звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачені ці пенсії, у якому зазначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його головним управлінням фондів.

Таким чином, згаданий Порядок щодо підписання актів звірки розрахунків не врегульовує спірних відносин між Фондами і підлягає застосуванню лише при відсутності спору між Фондами, що встановлено Постановою Верховного Суду України від 20.03.07 при розгляді аналогічної справі. Судова колегія  Верховного Суду України встановила також, що у випадку відсутності згоди на підписання таких актів з боку ФССНВ, вимоги про відшкодування таких сум вирішуються у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції шляхом пред’явлення позову про стягнення цих сум, а не шляхом пред’явлення вимог про підписання актів звірки, дійшовши таким чином висновку, що спосіб захисту порушених прав, який обрав позивач, не відповідає змісту прав управління Пенсійного фонду України щодо здійснених ним витрат.

З урахуванням наведеного, дослідивши та оцінивши докази сторін у даній справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову управління як заявленого у непередбачений законом спосіб захисту порушених прав належить відмовити.

З огляду на вищевикладене, керуючись Законами України „Про пенсійне забезпечення”, „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, „Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, ст.ст. 17, 49, 51, 71, 86, 158 - 163, п. 6 розділу УІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України та приймаючи до уваги практику розгляду аналогічних справ Верховного Суду України,

суд          постановив:

1. У позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст. 186 цього ж кодексу до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання відповідної заяви протягом 10-ти днів з дня складення постанови у повному обсязі та апеляційної скарги протягом 20-ти днів  після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2007р.

Суддя                                                                                                      Ушак І.Г.