ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.03.07                                                                                               Справа №24/196/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Шерник О.В.

за участю представників:

позивача: ЄнікЄ.В., дов. № 370/10 від 29.12.2006 р.

відповідача-1: Саржнинська О.А., дов. № 26/20-19 від 02.01.2007 р.;

Литвиненко Ж.М., дов. № 27/20-19 від 02.01.2007 р.

відповідача-2: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ

на рішення господарського суду Запорізької області від 26.09.2006 р.

у справі № 24/196/06

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ

04116, м. Київ ,вул. Шолуденка, 1

до відповідача-1 Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя

69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-центр фонду ветеранів МВС України», м. Київ

01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 11

про стягнення 9.305.293,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, (далі - позивач) звернулася в господарський суд Запорізької області з позовом до Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, (далі – відповідач-1) про стягнення     9.305.293,12 грн., які складаються з 5.093.223,07 грн. основного боргу за договором № К-30-06/03-3640 ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій від 25.12.2003 р., 965.026,83 грн. пені, 2.282.400,40 грн. втрат від інфляції, 608.117,20 грн. – 3% річних та 356.525,62 грн. штрафу (з урахуванням уточнень позовних вимог, прийнятих господарським судом першої інстанції).

Ухвалою від 19.07.206 р. у даній справі господарським судом Запорізької області на підставі ст. 24 ГПК України залучено до участі у справі в якості другого відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес-центр фонду ветеранів МВС України», м. Київ, (далі – відповідач-2).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.09.2006р. у справі            № 24/196/06 провадження в частині стягнення суми основного боргу за договором № К-30-06/03-3640 ТЕ-13 від 25.12.2003р. у розмірі 5.093.223,07 грн. припинено. У задоволенні позову в частині стягнення пені за період з 04.09.2005р. по 04.03.2006р. у розмірі 965.026,83 грн., суми інфляційних витрат за період з лютого 2004р. по січень 2006р. у розмірі 2.282.400,40 грн., 3 % річних за період з 11.02.2004р. по 04.03.2006р. у розмірі 608.117,20 грн. та суми штрафу у розмірі 356.525,62 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване наступним. Правовідносини між сторонами врегульовані договором № К-30-06/03-3640 ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій від 25.12.2003 р., відповідно до умов якого за період з січня по грудень    2004 р. позивач передав у власність відповідачу природний газ на суму          88.063.750,76 грн., що підтверджується актами прийому-передачі. Відповідач виконав свої зобов’язання за договором частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. Сума основного боргу була погашена відповідачем під час розгляду справи, отже в цій частині провадження у справі припинено. В частині позовних вимог щодо стягнення пені судом першої інстанції відмовлено через пропуск позовної давності. В частині стягнення штрафу на підставі ст. 231 ГК України суд відмовив в позові, оскільки умовами договору вже передбачена штрафна санкція - пеня. В іншій частині позову судом першої інстанції відмовлено через відсутність вини відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду, Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, (позивач у справі) звернулась до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 26.09.2006р. у справі № 24/196/06 в частині відмови в задоволенні пені, 7% штрафу, інфляційних втрат та 3% річних скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у вищевказаній частині в повному обсязі. Позивач зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції, не врахував положень ст. ст. 218, 229 ГК України, ст. 625 ЦК України. Також, на думку позивача, судом зроблено помилковий висновок щодо пропуску строків позовної давності стосовно стягнення пені. Також позивач вважає, що згідно зі ст. 231 ГК України 7% штрафу є додатковою оперативно-господарською санкцією і повинна бути застосована в даному випадку.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 25.12.2006 р. апеляційна скарга позивача прийнята до розгляду, який призначено в судовому засіданні на 13.02.2007 р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 376 від 13.02.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого –         Коробки Н.Д. (доповідача), суддів: Мойсеєнко Т.В., Шевченко Т.М.

В своїх відзивах на апеляційну скаргу відповідач-1 і відповідач-2 просять оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Відповідач-2 також просив розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі його представника.

Колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача-2, розглянути справу за відсутності його представника.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 13.02.2007 р. Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 14.03.2007 р., у зв’язку з необхідністю витребувати у сторін додаткові докази у справі.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 743 від 14.03.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого –         Коробки Н.Д. (доповідача), суддів Мірошниченка М.В., Хуторного В.М.

Представники позивача і відповідача-1 в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з’явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічної фіксації та за їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови Запорізького апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

25.12.2003 р. між позивачем та відповідачем-1 укладений договір № К-30-06/03-3640 ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, доповнений додатковими угодами: № 1 від 30.04.2004 р., № 2 від 17.05.2004 р., № 3 від 29.09.2004 р. (далі – Договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу-1 в 2004 р. природний газ (далі - газ), а відповідач-1 зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем-1 виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а в міжопалювальний період – для забезпечення їх гарячою водою. Використання газу відповідачем для інших потреб не є предметом Договору (п. 1.4 Договору).

На підставі розділу 3 Договору приймання-передача газу, поставленого позивачем відпвлідачу-1 у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу в якому визначаються фактичні обсяги спожитого газу, при цьому відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним місяцем, відповідач-1 зобов'язується надати позивачу два примірники акту приймання-передачі газу , підписані та скріплені печаткою відповідача-1. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата здійснюється відповідачем-1 грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок позивача протягом місяця поставки 100 % вартості фактично спожитих та протранспортованих обсягів газу. Остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за звітним місяця.

При цьому, в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за даним договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по даному договору незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 6.4 Договору).

Згідно з п. 10.7 Договору, сторони домовились, що строк позовної давності по даному договору встановлюється тривалістю у 3 роки .

Договір набирає чинності з 01.01.2004 р. і діє в частині поставки газу до 31.12.2004 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 1.1 Договору).

Позивач на виконання умов Договору протягом січня – грудня 2004 р. поставив відповідачу-1 газ на загальну суму 88.063.750,76 грн., що підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі газу за вказаний період (а.с. 31 - 41).

Відповідач-1 свої зобов’язання за Договором щодо оплати отриманого газу виконав частково, сплативши 82.970.527,69 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 5.093.223,07 грн.

Стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 9.305.293,12 грн., які складаються з 5.093.223,07 грн. основного боргу за Договором, 965.026,83 грн. пені, 2.282.400,40 грн. втрат від інфляції, 608.117,20 грн. – 3% річних та 356.525,62 грн. штрафу стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в     ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором  поставки  продавець  (постачальник), який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Платіжним дорученням № 2 від 01.08.2006 р. (а.с. 23, т. 4) відповідач-1 перерахував позивачу 5.093.223,07 грн.  Платіжне доручення містить призначення платежу: "Розрахунки відповідно до статті 116 Закону України "Про державний бюджет на       2006 р." згідно договору № 355/705 від 18.07.2006 р. за спожитий природний газ за     2004 р. відповідно договору № К 30 -06/03 -3640 -ТЕ -13 від 25.12.2003 р."

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення 5.093.223,07 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Відповідно до п. 7.2 Договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 6.1 Договору, відповідач-1 сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Штраф та пеня нараховуються позивачем протягом шести місяців, що передує моменту звернення з вимогою, претензією, позовом (п. 7.5 Договору).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у   цьому   Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних  санкцій  за  прострочення  виконання зобов'язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Сторони в пункті 7.5 Договору дійшли згоди, що пеня нараховуються позивачем протягом шести місяців, що передує моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Отже, враховуючи умови Договору, колегія суддів вважає обґрунтованим заявлення до стягнення позивачем пені в сумі 965.026,83 грн. за період: з 04.09.2005 р. по 04.03.2006 р.

Але, на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, колегія суддів дійшла згоди про необхідність зменшення розміру стягуваної з відповідача-1 пені до 1.000,00 грн. з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що оплата за газ, поставлений у 2004 р. за Договором здійснювалась відповідачем-1 майже щоденно, шляхом перерахування грошових коштів як позивачу, так і відповідачу-2 на підставі договору доручення           № 02/02-1350 від 23.09.2002 р., також за рахунок пільг та субсидій, встановлених діючим законодавством для окремих категорій громадян, відповідно до бюджетних фінансувань згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2004 р.» та Постанови КМУ № 55, починаючи з травня 2004 р. за рахунок за залучення кредиту, отриманого у встановленому порядку згідно кредитної лінії. При цьому даний договір укладався виключно для здійснення розрахунків за газ; розрахунків згідно з порядком, прийнятим відповідно до ст. 39 Закону України "Про державний бюджет України на 2005 р." та постанови КМУ № 664 від 29.07.2005 р. "Про заходи щодо проведення розрахунків в 2005 р. з погашення зобов'язань держави за знеціненими грошовими заощадженнями громадян в установах Ощадбанку колишнього СРСР шляхом погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги"; розрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію, яка постачалась населенню, та утворилась у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, тарифам, затвердженим органами місцевого самоврядування за рахунок отриманих субвенцій з державного бюджету України відповідно до ст. 116 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 р." , постанови   КМ України № 705 , згідно договору № 355/705 від 18.07.2006 р.

Крім того, за період з 01.01.2004 р. по 01.06.2006 р. наявною була заборгованість населення та бюджету усіх рівнів, а тому відповідачем-1 приймались всі можливі заходи для стягнення цієї заборгованості, але з урахуванням продовження програми реструктуризації заборгованості населення за житлово-комунальні послуги відповідно до Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію", що провадиться місцевими районними державними адміністраціями, укладались договори з населенням про реструктуризацію наявної заборгованості на термін погашення до 3 -х років.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції, дійшовши до висновку про відсутність вини відповідача-1.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з Інформаційним листом Верховного суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005р. грошовими зобов’язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки інфляційні втрати пов’язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних – платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов’язань та в зв’язку з цим відносити до санкцій.

Тобто наявність вини для стягнення 3% річних та втрат від інфляції не вимагається.

Колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції за період з лютого 2004 р. по січень 2006 р. такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 1.621.442,22 грн. через невірний розрахунок позивача. Позовні вимоги про стягнення 608.117,20 грн. – 3% річних за період з 11.02.2004 р. по 04.03.2006 р. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 356.525,62 грн. штрафу на підставі п. 2 ст. 231 ГК України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення.

Як вже зазначалось, згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у   цьому   Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня).

Згідно з п. 2 ст. 231 ГК України у  разі  якщо порушено господарське зобов'язання,  в якому хоча б одна сторона є суб'єктом  господарювання,  що  належить  до державного сектора економіки, …  штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі  0,1  відсотка  вартості товарів (робіт,  послуг),  з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення,  а за прострочення  понад  тридцять  днів  додатково  стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, дійсно позивач належить  до державного сектора економіки відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 64-Р від 12.03.2005 р.

Як вже зазначалось вище, Договором передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату спожитого газу у вигляді пені (п. 7.2 Договору) та штраф за споживання відповідачем-1 без узгодження з позивачем обсягів газу більше, ніж визначено Договором (п. 7.3).

Тобто Договором вже передбачені штрафні санкції за неналежне виконання його умов і стягнення штрафних санкцій, передбачених законом, в даному випадку безпідставне.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду Запорізької області від 26.09.2006 р. у справі № 24/196/06 підлягає частковому скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід віднести на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі п. 6 ст. 83 ГПК України колегія суддів вважає за можливе надати відповідачу відстрочку виконання рішення на шість місяців, до 01.09.2007 р. з тих же підстав, з яких колегія суддів дійшла згоди про необхідність зменшення розміру стягуваної з відповідача-1 пені на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України , Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.09.2006 р. у справі                 № 24/196/06 скасувати частково. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

“Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 5.093.223,07 грн. припинити.

Позов задовольнити частково за рахунок Концерну «Міські теплові мережі»,          м. Запоріжжя.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, на користь Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, 1.000,00 грн. пені, 1.621.442,22 грн. втрат від інфляції, 608.117,20 грн. – 3% річних, 25.500,00 грн. державного мита, 105,10 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позов відмовити.

Відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-центр фонду ветеранів МВС України», м. Київ, в позові відмовити повністю.

Відстрочити виконання рішення на шість місяців, до 01.09.2007 р.”

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, на користь Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, 12.750,00 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу відповідних наказів із зазначенням необхідних реквізитів доручити господарському суду Запорізької області.