ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2007
Справа №2-29/6420.1-2007

За позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю «Руна» (м.Ялта, вул.Руданського,8Б).

До відповідача – Масандрівської селищної ради (м.Ялта, смт.Масандра, вул.Стахановська,21).

Про визнання договору оренди.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Грішина А.В. – представник, довіреність від 07.06.2006р.

Від відповідача – не з’явився.

Суть спору: ТОВ «Руна» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Масандрівської селищної ради про визнання договору оренди комунального майна – нежитлових приміщень загальною площею 171,3 кв.м., розташованих по вул. Винороба Вінороб,1 у смт. Масандра, м. Ялта, укладеного 19 травня 2004р. між ТОВ «Руна» та Масандрівською селищною радою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір укладений від імені позивача не уповноваженою на це особою, та засновані на положеннях ст.ст. 203,215 Цивільного Кодексу України.

Відповідач в судове засідання не з’явився, відзив на позов не представив, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином - рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки суд не повідомив.

Справа розглядається по наявним у ній матеріалам в порядку ст.75 ГПК України.

Розгляд справи відкладався відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2004р. між виконавчим комітетом Масандрівської селищної ради (орендодавець) та ТОВ «Руна» (орендар) укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 171,3 кв.м., розташованого за адресою: м.Ялта, смт. Масандра, вул. В.Єгорова, 1 (далі договір, а.с. 11 – 14).

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі спірного договору вбачається, що він підписаний з боку та від імені позивача генеральним директором Волошиним А.Д.

Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документі та закону.

Стаття 97 ЦК України встановлює, що управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) чи одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства.

Пунктом 7.18 статуту позивача, виконавчим органом товариства є генеральний директор, що здійснює керівництво поточною діяльністю товариства. Генеральний директор має право без довіреності діяти від імені товариства, зокрема укладати договори.

Суд встановив, що на момент укладення спірного договору, Волошин А.Д. був звільнений з посади директора ТОВ «Руна» за власним бажанням та відповідно не мав повноважень на укладення спірного договору.

Відповідно до п.9.1 Роз’яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” N 02-5/111 від 12.03.1999р., угода, укладена представником юридичної особи або керівником її відособленого підрозділу без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих повноважень, повинна бути визнана недійсною як така, що не відповідає вимогам закону.

Сторона, з якою укладено угоду, повинна перевіряти наявність у представника другої сторони відповідних повноважень, на укладення угоди.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” N 3 від 28.04.1978р., угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до п.3.2. Роз’яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” N 02-5/111 від 12.03.1999р., за загальним правилом угода, визнана недійсною, вважається такою з моменту її укладення.

Викладені обставини свідчить про відсутність у Волошина А.Д. в момент укладення спірного договору, необхідного обсягу цивільної дієздатності для його укладення від імені ТОВ «Руна», у зв’язку з чим суд вважає, що спірний договір укладено в порушення ст. 203 ЦК України, та відповідно є підставою для визнання його недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати недійсним з моменту укладення, договір оренди комунального майна – нежитлових приміщень загальною площею 171,3 кв.м., розташованих по вул. Винодела Егорова, 1 в смт. Масандра м. Ялта, укладений 19.05.2004р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Руна» та Масандрівською селищної радою.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.