СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

02 липня 2007 року
Справа № 2-27/29-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Запорожану С.П.- директор

Ольшанська С.Б.,дов.№465/01-4 від 11.06.2007

відповідача: Бисикало Т.А.,дов.№4574/5 від 06.10.2006

Тищенко О.І.,дов.№2307/9 від 12.10.2006

Євсикова О.В.,дов.№794/9/10 від 17.04.2007

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 19.04.2007 по справі № 2-27/29-2007А

за позовом           Закритого акціонерного товариства "Санаторій "Утьос" (вул. Гагаріної, 5, с.Утьос, м. Алушта,98541)

до           Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а, місто Алушта,98500)

3-тя особа  Приватне підприємство "Строй Еліт Стиль"  (вул. Горького, 95, місто Київ- 1,01001)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство „Санаторій „Утьос" звернулось з позовом до державної податкової інспекції у місті Алушті про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень №/0 від 13.11.2006, №/0 від 13.11.2006 та рішення про застосування штрафних санкцій №/0 від 13.11.2006.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 19.04.2007 року у справі № 2-27/29-2007А за позовом Закритого акціонерного товариства "Санаторій "Утьос" до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим, 3-особа- Приватне підприємство «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ»про визнання нечинними податкових рішень задоволено частково, визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті № /0 від 13.11.2006 у сумі - 1052 110,1грн.; визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Алушта № /0 від 13.11.2006 в частині основного боргу - 11 831 грн., штрафних санкцій - 5 915,50 грн.; визнано нечинним рішення про застосування штрафних санкцій Державної податкової інспекції у місті Алушті № /0 від 13.11.2006, стягнуто   з   Державного   бюджету   на   користь   закритого   акціонерного товариства „Санаторій „Утьос" 85,00 грн. державного мита, в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати, з підстав висловлених в апеляційній скарзі.

В судове засідання  представник третьої особи не з'явився, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином. Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю представника третьої особи, що не з'явився.

Ухвалою від 18.06.2007 справа була відкладена на 02.07.2007.

Розпорядженням Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.07.2007 склад судової колегії змінено, суддю Градову О.Г. та суддю Голика В.С. замінено на суддю Черткову І.В. та суддю Щепанську О.А.

Розглянувши справу у порядку, передбаченому статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Згідно акту перевірки від 02.11.2006 № 16532302650601, було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 13.11.2006 у загальній сумі - 1 053 931,60 грн., у тому числі основний платіж  -     610   868   грн.  та  штрафні  санкції  в  сумі   -  443   063,60  грн., необгрунтовано зазначено про порушення ЗАТ «Санаторій «Утьос»положень Закону України  «Про  оподаткування прибутку підприємств»шляхом не включення до валового доходу грошових коштів у сумі 2 500 000 грн.

Як зазначено у апеляційній скарзі ДПІ у місті Алушті, грошові кошти у сумі 2 500 000 грн. були отримані ЗАТ «Санаторій «Утьос»як внесок до статутного фонду. Судом першої інстанції було встановлено, що 15.03.2006 загальними зборами акціонерів ЗАТ «Санаторій «Утьос»(рішення загальних зборів ЗАТ «Санаторій «Утьос»від 15.03.2006 № С9-11) було прийнято рішення про внесення змін та доповнень до Статуту товариства,пов'язані зі збільшенням Статутного фонду, за рахунок додаткового випуску іменних акцій на суму 2 500 000 грн., шляхом реєстрації нової редакції  Статуту.

На підставі прийнятих рішень загальних зборів, генеральним у директором ЗАТ «Санаторій «Утьос»були складені договори з акціонерами на розміщення акцій третьої емісії. Кошти прийняті з позначкою «оплата акцій третьої емісії згідно рішення загальних зборів акціонерів № С9-9 від 15.03.2006 р.».

Після надходження оплати за акції третьої емісії. Нова редакція статуту ЗАТ «Санаторій «Утьос»06.09.2006 була зареєстрована у Виконавчому комітеті Алуштинської міської ради АР Крим.

Згідно ст. 16 Закону України «Про господарські товариства»товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного фонду. Збільшення статутного фонду може бути здійснено лише після внесення повністю всіма учасниками своїх вкладів (оплати акцій), крім випадків, передбачених цим Законом.

Ст. 38 Закону України «Про господарські товариства»- акціонерне товариство має право збільшувати статутний фонд, якщо всі раніше випущені акції повністю сплачені за вартістю не нижче номінальної.

Зміни статуту, пов'язані із збільшенням статутного фонду, повинні бути зареєстровані органом, що зареєстрував статут акціонерного товариства, після реалізації додатково випущених акцій.

Стаття 156 Цивільного кодексу України передбачає, що Акціонерне товариство має право за рішенням загальних зборів акціонерів збільшити статутний капітал шляхом збільшення номінальної вартості акцій або додаткового випуску акцій.

За змістом ч. 2 ст. 156 Цивільного кодексу України збільшення статутного капіталу акціонерного товариства допускається після його повної сплати.

Тобто, норми діючого законодавства України передбачають, що рішення   закритого   акціонерного   товариства   про   збільшення   статутного фонду підлягає державній реєстрації за умови повної сплати всіма учасниками своїх вкладів (акцій), а не після прийняття рішення товариства про збільшення статутного фонду.

Таким чином, ЗАТ «Санаторій «Утьос»було дотримано процедуру реєстрації у державних органах рішення товариства щодо збільшення статутного капіталу (фонду) на 2 500 000 грн., а саме, після повної сплати акції додаткової емісії, а не дати прийняття рішення загальними зборами акціонерів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про господарські товариства»від 19.09.1991 «зміни, що сталися в установчих документах товариства і які вносяться до державного реєстру, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариств.

З аналізу норм діючого законодавства витікає, що державна реєстрація змін в установчі документи акціонерного товариства можлива лише у разі повної оплати акцій додаткової емісії.

Підпунктом 4.2.5. п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 283/97-ВР від 22.05.1997 встановлено, що не включається до складу валового доходу суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи.

Відповідно до п.п. 1.28.2 п. 1.28 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 283/97-ВР від 22.05.1997 прямою інвестицією є господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою.

Згідно з п. 1.8. ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" корпоративними правами вважаються - право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах. За таких підстав, кошти перераховані у якості внеску до статутного фонду вважаються інвестицією та не включаються до складу валового доходу.

Пунктом 4.1.6. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»встановлено, що підлягає включенню до складу валових доходів. Даним переліком за змістом п.п. 4.1.6. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не передбачено оподаткування операцій з первинного розміщення акцій, емітованих платником податку.

Під час перевірки ДПІ у місті Алушті були надані документи, які підтверджують, що кошти внесені у якості внеску до статутного фонду, зміни до установчих документів зареєстровані, тобто у даному випадку фактично відбувся обмін коштів на корпоративні права -частину у статутному фонді.Пунктом 1.22  ст. 1 Закону  України  "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено види фінансової допомоги це-безповоротна фінансова допомога або поворотна фінансова допомога та визначено їх поняття.

Як вбачається, поворотною фінансовою допомогою вважаються лише кошти: по перше, передані на підставі договору, по друге, з обов'язковим визначенням терміну та умов користування такою допомогою.

Згідно з п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Господарським судом Автономної Республіки Крим за справою № 2-2729-2007А було встановлено, що доказів укладання угод між позивачем та фізичними та юридичними особами, щодо надання фінансової допомоги, у тому числі поворотної фінансової допомоги, а також доказів визначення терміну користування допомогою, не надано. У банківських виписках зазначено, що призначенням платежу є «оплата акцій третьої емісії згідно рішення загальних зборів акціонерів № С9-9 від 15.03.2006 р.».

За таких підстав судова колегія вважає, що висновок Господарського суду Автономної Республіки Крим за справою № 2-2729-2007А про те, що зазначені операції не підпадають під ознаки господарської операції з надання поворотної фінансової допомоги є таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" підставою для відображення у складі валових витрат сум поворотної фінансової допомоги є повернення допомоги або її частини.

Матеріалами справи № 2-2729-2007А не підтверджено повернення позивачем фізичним та юридичним особам, коштів у сумі 2 500 000грн.

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції зроблено правомірний висновок, що не відображення ЗАТ «Санаторій «Утьос»коштів у сумі 2 500 000 грн., які отримані у якості внеску до статутного фонду, у складі валового доходу є таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність. Згідно ст. 4 закону України «Про власність»власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Таким чином, внесення ЗАТ «Санаторій «Утьос»грошових коштів на депозитний рахунок не суперечить вимогам діючого законодавства України.

ЗАТ «Санаторій «Утьос»не оспорював обов'язок, щодо сплати податку на прибуток у сумі 3 643,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 1821,50 грн. (50% від 3 643,00).

Враховуючи вищезазначене судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ЗАТ «Санаторій «Утьос»та визнав нечинним податкове повідомлення-рішення № /0 від 13.11.2006 у сумі-1 052 110,1 грн.

Судова колегія вважає необгрунтовним ствердження ДПІ у місті Алушті про порушення ЗАТ «Санаторій «Утьос»п. 1. ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»та відповідно застосування штрафних санкцій в сумі 114 921,58 грн. (сто чотирнадцять тисяч дев'ятисот двадцять одна грн. 58 коп.) за наступних підстав:

При наданні послуг з гри в більярд ЗАТ «Санаторій «Утьос»керувався п. 1 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг»яка визначає підстави, коли РРО не застосовуються, зокрема, при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва і наданні послуг підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у випадку проведення розрахунків у касах підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів і видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

За ствердженням ДПІ у місті Алушті для застосування даної норми необхідно дотримання наступних умов:

- торгівля продукцією власного виробництва і наданні послуг підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності, крім  підприємств торгівлі та  громадського харчування;

Судом першої інстанції було досліджено Статутні документи позивача, згідно з якими ЗАТ «Санаторій «Утьос»здійснює санаторно-курортну діяльність, та забезпечує сервісне обслуговування своїх відпочиваючих.

Організація обслуговування на курортах здійснюється санаторно-курортними закладами різних форм власності, створеними в установленому законодавством України порядку і спрямовується на забезпечення умов для повноцінного лікування, медичної реабілітації та профілактики захворювань шляхом прийняття громадянами лікувальних процедур, а також забезпечення належних умов їх проживання, харчування, одержання культурно-побутових послуг (ст. 21 Закону України «Про курорти»).

Суд прийшов до висновку, що ЗАТ «Санаторій «Утьос»керуючись своїми установчими документами та нормами діючого законодавства України реалізовує власні послуги у межах своєї компетенції.

- оформлення прибуткових і видаткових касових ордерів;

- видача відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку;

При надані платних послуг відповідальні особи (як зазначено у акті перевірки від 02.11.2006 № 16532302650601), надавали належним чином оформлені квитанції до прибуткового касового ордеру з реквізитами та печаткою ЗАТ «Санаторій «Утьос». Судом першої інстанції при розгляді даної справи ніяких порушень діючого законодавства України, щодо невідповідності наданих документів не встановлено.

- проведення розрахунків у касах підприємств

Слід зазначити, що ЗАТ «Санаторій «Утьос»своїм наказом № 62 від 15.05.2006, для створення умов для задоволення потреб відпочиваючих, з обладнанням робочих місць сейфами призначив касирів, по певним видам надаваємих послуг, у тому числі за послуги більярду, реалізації рекламної продукції, продаж мінеральної води, прокат парасольок, шезлонгів, що передбачено п. 4.6. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні»затвердженого Правлінням Національного банку України 15.12.2004 р. № 637 та п. 2 ст. 8, ч. 1п. 5 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»(наказ № 62 є у матеріалах справи).

Касири підприємства наприкінці робочого дня складають звіт та здають касові документи за проведеними операціями старшому касиру під підпис у книзі обліку прийнятих та виданих касиром грошей у відповідності з ч. 2 п. 4.6. Положення № 637.

Згідно ч. 2 п. 3.13 Положення № 637 дозволяється на наявності письмового дозволу керівника або головного бухгалтера виносити з приміщення підприємства касові документи. У цьому разі до кінця робочого дня зазначені документи обов'язково мають бути повернуті до приміщення підприємства.

Таким чином, господарський суд Автономної Республіки Крим, проаналізувавши надані документи зробив правомірний висновок, що наявність на ЗАТ «Санаторій «Утьос»декількох касирів, які діють відповідно до Положення № 637 не суперечить вимогам діючого законодавства України.

Розкриття поняття «каса»надається у Положенні № 637, яке визначає, що касою є приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Необгрунтовним є посилання ДПІ у місті Алушті на термін «місце проведення розрахунків», оскільки п. 1 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг»не містить даний термін, а вказує про «здійснення розрахунків у касі підприємства».

Крім того, слід зазначити, що у даному акті перевірки від 02.11.2006 № 16532302650601 ДПІ у місті Алушті, щодо дотримання зі сторони ЗАТ «Санаторій «Утьос»вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, будь-яких порушень Положення не встановлено (арк. Акту № 48).

Таким чином, судом першої інстанції на підставі наданих документів було встановлено, що ЗАТ «Санаторій «Утьос»з врахуванням вимог діючого законодавства України, щодо санаторно-курортних закладів, з метою забезпечення надання належного рівня послуг, надавав відпочиваючим власні послуги, розрахунки проведені уповноваженою особою - касиром, з видачею квитанції до прибуткового касового ордеру з реквізитами та печаткою ЗАТ «Санаторій «Утьос»у касі підприємства, тобто дотримано всі необхідні умови п. 1 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг». След також зазначити, що ДПІ у місті Алушті у своїй апеляційній скарзі посилається на нормативний акт, який втратив чинность та взагалі не може застосуваватися до спірних правовідносин.

Наказ Мінстатистики від 15.02.1996 № 51, на який посилається ДПІ у місті Алушті «Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій»втратив чинність у частині затвердження типової форми первинного обліку касових операцій № КО-1 на підставі Наказу Держкомстатистики №263 від 27.07.1998. Крім того, ЗАТ «Санаторій «Утьос»надавав суду першої інстанції докази (прибутковий ордер та книгу реєстрації), які підтверджують, що касові операції здійснюються у відповідності з нормами діючого законодавства України.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно визнано нечинним рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті про застосування штрафних санкцій № /0 від 13.11.06. в сумі 114 921,5 грн.

Необгрунтовним та таким, що не засновано на нормах діючого законодавства України є податкове повідомлення-рішення № /0 від 13.11.2006, згідно з яким ЗАТ «Санаторій «Утьос»визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в загальній сумі 19 616 грн., у тому числі основний платіж - 12 774 грн. та штрафні санкції в сумі - 6 387 грн.

ЗАТ «Санаторій «Утьос»оскаржує податкове повідомлення-рішення № /0 лише у частині не зарахування до податкового кредиту суму у розмірі -11 831 грн. та нараховані у зв'язку з цим штрафні санкції 5195,50 грн. (загальна сума - 17 746,5 грн.), в іншій частині, що становить 1 869,5 податкове повідомлення-рішення не оскаржується.

Згідно п.7.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів ( у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 7.2.6. Закону України «Про податок на додану вартість»податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на складання податкових накладних надано виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість в порядку, передбаченому ст.9 цього Закону. Згідно з п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 встановлено, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Сума податкового кредиту позивача сформована на підставі належним чином оформленої податкової накладної № 110/2-1 від 28.06.2005, отриманої від ПП «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ». Наявність вказаної податкової накладної у позивача, а також право ПП «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ»видати позивачу податкові накладні Державною податковою інспекцією у місті Алушті в акті перевірки від 02.11.2006 № 16532302650601 під сумнів не ставиться.

ПП «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ» належним чином зареєстровано як платник податку на додану вартість, що підтверджується Свідоцтвом платника податку на додану вартість № 37104256.

ДПІ у місті Алушті не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що податкова накладна видана ПП «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ»складена з порушенням законодавства України. Статутні документи ПП «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ», податкова накладна недійсними у судовому порядку не визнавалися. Свідоцтво платника ПП «СТРОЙ ЕЛІТ СТИЛЬ»анульовано або відізвано, або визнано недійсним не було, договір підряду № 5   недійсним у судовому порядку не визнавався.

Крім того, слід зазначити, що ДПІ у місті Алушті неправомірно зазначає, що право на нарахування податкового кредиту виникає лише за умови обов'язкової сплати платником податку у звітному періоді відповідних сум, посилаючись на п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 та п.п. 7.7.5. п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»що повністю суперечить змісту ч. 2 підпункту 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані   операції   протягом   такого   звітного податкового періоду.

Діючим законодавством не передбачено обов'язок платника податку звітувати перед покупцем, щодо сплати ним податкового зобов'язання.

Тому ствердження ДПІ у місті Алушті про обов'язковість надання доказів сплати сум податкових зобов'язань до Державного бюджету є таким, що не засноване на нормах діючого законодавства України.

П. 7.4.5. Закону України «Про податок на додану вартість»чітко зазначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судом першої інстанції, сума податку на додану вартість, сплачена позивачем при оплаті робіт по договору підряду № 5 та підтверджується податковою накладною № 110/2-1 від 28.06.2005, оригінал якої досліджено у судовому засіданні,  а тому ЗАТ «Санаторій «Утьос»правомірно включив до податкового кредиту суму у розмірі –11831 грн.

З врахуванням вищезазначеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.04.2007 у справі 2-27/29-2007А прийнята у відповідності з нормами діючого законодавства України.

Керуючись статтями  24, 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.04.2007   у справі № 2-27/29-2007А залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України  протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді