ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.
№ 15/670

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- Ляпін Д.В.,

відповідача
- Цвітненко Д.С.,

розглянувши у відкритому  судовому засіданні
касаційну скаргу

ВАТ “Київський холодокомбінат №2”

на  постанову
від 29.03.2007  Київського апеляційного господарського   суду

у справі
№15/670

за   позовом
ВАТ “Київський холодокомбінат №2”

до
ТОВ “Український сир”

про
стягнення 2360334,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду м.Києва від 26.12.2006 (суддя Хоменко М.Г.) позов  задоволено –на підставі ст.ст.525, 526, ч.2 ст.693 ЦК України стягнуто з відповідача на користь позивача 2360334,46 грн. основного боргу. Рішення мотивоване тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання по договору купівлі-продажу №1-20/124 від 20.12.2004 - товар не поставив і суму передоплати, незважаючи на претензію з цього приводу позивача, останньому не повернув.

Постановою  Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 (судді: Андрієнко В.В., Малетич М.М., Студенець В.І.) рішення скасовано, в позові відмовлено у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

ВАТ “Київський холодокомбінат №2” в поданій касаційній  скарзі просить постанову скасувати, первісне рішення залишити без змін, посилаючись  на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права шляхом незастосування до спірних правовідносин ч.2 ст.206, ч.1 ст.638, ст.ст.693,1212,1214 Цивільного кодексу України. Зокрема, скаржник вказує на те, що п.2.4 укладеного між сторонами договору передбачено можливість здійснення попередньої оплати тільки за окремою домовленістю сторін.

Крім того, сторонами в договорі не було погоджено ціну, асортимент, кількість товару, а зроблено посилання на погодження зазначених суттєвих умов договору при фактичній передачі товару. Також, сторонами не було укладено додаткової угоди щодо погодження здійснення попередньої оплати.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.206 та ст.693 Цивільного кодексу України, при проведенні попередньої оплати товару, сторони мали укласти додаткову угоду щодо здійснення попередньої оплати, в якій погодити ціну, асортимент, кількість товару. Така додаткова угода до договору мала бути укладена в простій письмовій формі.

Позивачем вважає, що ним було перераховано грошові кошти в якості попередньої оплати за договором без достатніх правових підстав. Крім того, ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України встановлено правові  наслідки безпідставного перерахування грошових коштів. В даному випадку відповідач  зобов'язаний був повернути перераховані позивачем грошові кошти.

Судами було встановлено, що позивач звертався з відповідною вимогою до відповідача (претензія №11/372 від 04.09.2006 року), проте, останній грошові кошти не повернув і відповіді на претензію не надав.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності  їх юридичної оцінки судом  апеляційної інстанції та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без  змін з наступних  підстав.

Слід зазначити, що в даному випадку касаційна інстанція переглядає матеріали справи в межах доводів касаційної скарги.

Скасовуючи первісне рішення про задоволення позову та приймаючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що :

20.12.2004р. між ТОВ "Український сир" та ВАТ "Київський холодокомбінат № 2" було укладено договір купівлі-продажу за № 1-20/124 (надалі - договір), згідно умов якого ТОВ "Український сир" (Продавець) зобов'язалося продати, а ВАТ "Київський холодокомбінат № 2" (Покупець) - прийняти та сплатити вартість продуктів харчування (товару) по ціні, асортименту та кількості товару, що визначаються в накладній, яка виписується на кожну партію товару, та завірена підписами представників сторін (п. 1.1 договору).

Відповідно до п.2.1 цього договору, загальна вартість товару, що передається по договору, становить 2500000,00 грн. з ПДВ.

При цьому, необхідно зазначити, що умовами вказаного договору строк поставки товару визначений не був.

Також, згідно ч.ч. 6 і 7 ст. 193 ГК України, зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

В даному випадку, як правильно було встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов укладеного Договору, ВАТ "Київський холодокомбінат № 2" перерахувало ТОВ "Український сир" 2 360 334,46 грн. в якості передоплати за товар - харчові продукти, в той час як строк виконання зобов'язання по договору між сторонами встановлений не був.

Як зазначено в рішенні суду, що підтверджується матеріалами справи, позивач 04.09.2006 року надіслав на адресу відповідача претензію №11/372 з вимогою повернути суму передоплати, проте останній грошові кошти не повернув і відповіді на претензію не надав.

Разом з тим, як було встановлено апеляційним судом, позивач, вимогу про поставку товару відповідачу не пред'являв і не повідомляв останнього про те, що його інтерес до поставки продукції вже втрачений.

Більше того, згідно наданих представником відповідача видаткових накладних: №1800 від 31.12.2004 та №44 від 28.02.2005, на адресу позивача поставлявся товар - продукти харчування, відповідно до укладеного між сторонами договору, проте, згідно накладних №1 від 03.01.2005 та №59 від 01.03.2005, вказаний товар було повернуто ТОВ "Український сир", без будь-яких пояснень чи претензій щодо якості або кількості поставленої продукції.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція встановила, що в даному випадку ВАТ "Київський холодокомбінат № 2" мало право вимагати у ТОВ "Український сир" саме виконання умов договору щодо передачі йому товару, а не повернення суми передоплати, а тому строк виконання зобов'язання за Договором купівлі-продажу від 20.12.2004р. ще не настав.

Тому, у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача коштів, отриманих останнім в якості передоплати за товар.

Щодо твердження представника позивача у його відзиві на апеляційну скаргу про те, що 20.11.2006р. ВАТ "Київський холодокомбінат № 2" надсилало ТОВ "Український сир" претензію з вимогою передачі товару, а у випадку неможливості такого - повернути передоплату за продукти харчування, то колегія суддів не приймає такі доводи позивача, оскільки, як видно з матеріалів справи, вказана претензія була надіслана відповідачу тільки 20.11.2006р., тоді як до суду з позовною заявою про стягнення коштів ВАТ "Київський холодокомбінат № 2" звернувся ще 16.10.2006р. Тобто, на час пред'явлення позову жодної вимоги про передачу товару позивач до відповідача  не  заявляв.

Колегія погоджується з висновками  суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений договором строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Тобто обов'язковою передумовою виникнення у покупця права вимагати повернення суми попередньої оплати є одержання продавцем суми попередньої оплати товару та відсутність подальшої передачі товару у встановлений договором строк.

Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено невизначеність умовами договору купівлі-продажу №1-20/124 від 20.12.2004 строку передачі товару продавцем, що не заперечується скаржником, в зв'язку з чим вступає в дію правило ч.2 ст.530 ЦК України, згідно якого кредитор має право вимагати  виконання боржником свого обов'язку у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Судом апеляційної інстанції з врахуванням вимог ст.ст.525, 526, ч.2 ст.530, ч.2 ст.693 ЦК України та на підставі ретельної правової оцінки  умов укладеного між сторонами  договору  купівлі-продажу №1-20/124 від 20.12.2004 та інших наявних у справі  доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а скаржником не спростовано відсутність пред'явлення позивачем (покупцем) на момент звернення з позовом вимоги про передачу товару в розумінні ч.2 ст.530 ЦК України та обумовлений цим факт ненастання строку виконання відповідачем (продавцем) зобов'язання по поставці товару. При цьому суд правомірно зазначив, що лист-претензія позивача від 04.09.2006 №11/372 за своїм змістом є вимогою про повернення суми передоплати, але аж ніяк не вимогою про виконання відповідачем) зобов'язання по передачі товару в розумінні ч.2 ст.530 ЦК України.

Заперечення скаржника з цього приводу грунтуються виключно на помилковому ототожненні листа-претензії від 04.09.2006 №11/372 з вимогою про передачу товару в розумінні ч.2 ст.530 ЦК України.

Зважаючи на це та виходячи з системного аналізу змісту норм ч.2 ст.530, ч.2 ст.693 ЦК України позивач (покупець) передчасно звернувся з позовом про повернення продавцем суми попередньої оплати, оскільки на момент пред'явлення позову строк виконання відповідачем (продавцем) зобов'язання по поставці товару ще не настав.

Апеляційна інстанція також встановила, що згідно видаткових накладних: №1800 від 31.12.2004 та № 44 від 28.02.2005, на адресу позивача поставлявся товар - продукти харчування, відповідно до укладеного між сторонами договору, проте, згідно накладних №1 від 03.01.2005 та №59 від 01.03.2005, вказаний товар було повернуто ТОВ "Український сир", без будь-яких пояснень чи претензій щодо якості або кількості поставленої продукції. Наведене свідчить про порушення позивачем вимог ч.1 ст.689 ЦК України, у відповідності з якими покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. В даній ситуації такі випадки судами не встановлені та позивачем не доведені.

Окрім того, колегія вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

Умови договору купівлі-продажу №1-20/124 від 20.12.2004 не містять вимог щодо обов'язковості письмового оформлення додатковою угодою здійснення передоплати, чим спростовуються безпідставні твердження скаржника про необхідність врегулювання сторонами додатковою угодою питання здійснення передоплати. В зв'язку з цим не заслуговують на увагу посилання позивача на ч.2 ст.206 та ч.1 ст.638 ЦК України в обгрунтування вищенаведених заперечень.

До того ж сам факт вчинення позивачем передоплати підтверджує попереднє досягнення сторонами окремої домовленості з цього приводу в порядку, передбаченому п.2.4 договору.

Що стосується претензії позивача від 20.11.2006 з вимогою передачі товару або повернення суми передоплати, надісланої відповідачу після порушення провадження у справі, то суд апеляційної інстанції правомірно не прийняв до уваги вказану претензію як таку, що не породжує юридичних наслідків, оскільки станом на момент пред'явлення позову вимога про передачу товару позивачем не заявлялася.

Колегія також визнає безпредметними посилання скаржника на ст.ст.1212,1214 Цивільного кодексу України, якими регулюються положення про зобов'язання повернення майна, набутого без достатньої правової підстави (безпідставно набутого майна), оскільки спірна сума передоплати одержана відповідачем на підставі чинного договору купівлі-продажу, який не припинився та не розірваний у встановленому порядку.

Разом з тим, порушені скаржником питання щодо відсутності погодження сторонами в договорі певних істотних умов (асортимент, кількість товару тощо) можуть бути лише предметом іншого позовного провадження.

Зважаючи на вищенаведене, касаційна  інстанція не вбачає підстав для  скасування оскаржуваної  постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 у справі №15/670 залишити без змін, а касаційну скаргу ВАТ “Київський холодокомбінат №2” –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                В.Овечкін

Судді:                                                                                                              Є. Чернов

В. Цвігун