ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.07                                                                                               Справа №22/227/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

за участю представників:

позивача: Плотніков А.О., дов. № 33/10 від 09.02.2007 р.

відповідача: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, та Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2007 р.

у справі № 22/227/06

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ

04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1

до відповідача Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя

69091, м. Запоріжжя, бульвар Гвардійський, 137

про стягнення 14.154.540,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, (далі - позивач) звернулася в господарський суд Запорізької області з позовом до Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, (далі – відповідач) про стягнення      14.154.540,57 грн., які складаються з 12.185.349,57 грн. основного боргу за договором   № 06/05-716-ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій від 01.04.2005 р., 1.094.605,27 грн. пені, 503.521,09 грн. втрат від інфляції, 371.064,64 грн. – 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.01.2007 р. у справі                 № 22/227/06 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 12.185.349,57 грн. основного боргу, 503.521,09 грн. втрат від інфляції, 371.064,64 грн. – 3% річних, 23.460,00 грн. державного мита, 108,87 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Виконання рішення розстрочено на шість місяців рівними частинами.

Рішення господарського суду мотивоване наступним. Правовідносини між сторонами врегульовані договором № 06/05-716-ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій від 01.04.2005 р., відповідно до умов якого за період з квітня по грудень 2005 р. позивач передав у власність відповідачу природний газ на суму 45.602.538,84 грн., що підтверджується актами прийому-передачі. Відповідач виконав свої зобов’язання за договором частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем. В частині позовних вимог щодо стягнення пені судом першої інстанції відмовлено, враховуючи положення п. 6 ст. 232 ГК України і заявлений період – з 28.03.2006 р. по 28.09.2006 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду, Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, (позивач у справі) звернулась до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2007 р. у справі № 22/227/06 скасувати в частині відмови в задоволенні пені та надання розстрочки, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку позивача, дійшовши висновку, що пеня повинна розраховуватись не відповідно до п. 7.4 договору, а керуючись ст. 232 ГК України, суд першої інстанції, на підставі ст. 55 ГПК України, був зобов’язаний зробити самостійний перерахунок або зобов’язати відповідача провести такий перерахунок відповідно до закону чи договору. Також позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не навів достатніх підстав, які б давали можливість на підставі норм чинного законодавства надати відповідачу розстрочку виконання рішення та не врахував заперечення позивача проти надання відповідачу розстрочки виконання рішення, чим неповністю з’ясував обставини, що мають значення для справи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду, Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, (відповідач у справі) звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2007 р. у справі № 22/227/06 скасувати частково в частині стягнення 503.521,09 грн. втрат від інфляції, 371.064,64 грн. – 3% річних, 23.460,00 грн. державного мита, 108,87 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 7.600.362,73 грн., прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 503.521,09 грн. втрат від інфляції, 371.064,64 грн. – 3% річних (з урахуванням уточнення вимог за апеляційною скаргою). Відповідач зазначає, що належному виконанню умов спірного договору перешкоджало несвоєчасне направлення позивачем акту приймання-передачі від 30.04.2005 р., отже, несвоєчасне отримання відповідачем акту приймання-передачі і є підставою звільнення його від відповідальності. Також відповідач вважає вказаний акт приймання-передачі невідповідним, оскільки на його думку, в даному акті вказані інші джерела газу, ніж передбачені в договорі. Відповідач вважає, що його вина в простроченні оплати за газ відсутня, отже відсутні підстави для стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

В своїй заяві від 24.05.2007 р. відповідач зазначив, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції основний борг за спірним договором в сумі 12.185.349,57 грн. був погашений, на доказ надані відповідні платіжні доручення та протоколи-реєстри.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. апеляційні скарги позивача і відповідача прийняті до розгляду, який призначено в судовому засіданні 12.04.2007 р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1157 від 12.04.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого –         Коробки Н.Д., суддів: Радченко О.П., Юхименка О.В.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить оскаржуване рішення в частині відмовлення в стягненні пені та в частині надання розстрочки виконання рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні була оголошена перерва до 31.05.2007 р., у зв’язку з необхідністю витребувати у сторін додаткові докази у справі.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1735 від 30.05.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого –         Коробки Н.Д., суддів: Кагітіної Л.П., Шевченко Т.М.

Представники позивача і відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах та у відзивах на них.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 31.05.2007 р. від представників відповідача надійшло усне клопотання про оголошення постанови Запорізького апеляційного господарського суду в повному обсязі.

Дане клопотання колегією суддів задоволено, у зв’язку з чим було оголошено перерву до 05.06.2007 р. для підготовки тексту постанови в повному обсязі.

05.06.2007 р. в судове засідання представники відповідача не з’явилися, за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини постанови Запорізького апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

01.04.2005 р. між сторонами укладений договір № 06/05-716-ТЕ-13 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, доповнений додатковими угодами: № 1 від 30.06.2005 р., № 2 від 27.09.2005 р. (далі – Договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу в 2005 р. природний газ (далі - газ), а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а в міжопалювальний період – для забезпечення їх гарячою водою. Використання газу відповідачем для інших потреб не є предметом Договору (п. 1.4 Договору).

На підставі розділу 3 Договору приймання-передача газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому визначаються фактичні обсяги спожитого газу, при цьому відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним місяцем, відповідач зобов'язується надати позивачу два примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою відповідача. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата здійснюється відповідачем грошовими коштами плановими платежами щодекадно до 10, 20 та 30 числа місяця поставки газу.  Остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

При цьому, в платіжних дорученнях відповідач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у відповідача за даним Договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за газ та компенсацію затрат на його транспортування територією України, поставлений в минулі періоди по даному Договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 6.4 Договору).

Згідно з п. 10.7 Договору, сторони домовились, що строк позовної давності по даному Договору та стягненню неустойки встановлюється тривалістю у 3 роки.

Договір набирає чинності з 01.04.2005 р. і діє в частині поставки газу до 31.12.2005 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення         (п. 11.1 Договору).

Позивач на виконання умов Договору протягом квітня – грудня 2005 р. поставив відповідачу газ на загальну суму 45.602.538,84 грн., що підтверджується двосторонніми актами передачі-приймання природного газу за вказаний період (а.с. 22 – 30, т. 1).

На час прийняття рішення судом першої інстанції відповідач свої зобов’язання за Договором щодо оплати отриманого газу виконав частково, сплативши         33.417.189,27 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 12.185.349,57 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача 14.154.540,57 грн., які складаються з 12.185.349,57 грн. основного боргу за Договором, 1.094.605,27 грн. пені, 503.521,09 грн. втрат від інфляції, 371.064,64 грн. – 3% річних стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, такою, що підлягає задоволенню частково, апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в     ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором  поставки  продавець  (постачальник), який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Доводи відповідача про несвоєчасне направлення йому позивачем акту приймання-передачі від 30.04.2005 р. не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище, умовами Договору (п.п. 3.3, 3.4) передбачений обов’язок саме відповідача надати позивачу акти приймання-передачі газу. Ціна та строки оплати за газ встановлені Договором. Зазначений акт складений належним чином, підписаний уповноваженими особами сторін, скріплений печатками, що свідчить про згоду сторін з даними, які він містить. Зазначеним актом підтверджується факт поставки позивачем та прийняття відповідачем природного газу, згідно з умовами Договору та обізнаність про настання строку оплати. До того ж зазначений акт передачі-приймання не містить іншої дати підписання, ніж «30.04.2005 р.».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 12.185.349,57 грн. є законними, заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 7.2 Договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 6.1 Договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у   цьому   Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних  санкцій  за  прострочення  виконання зобов'язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що п. 7.4 Договору Додатковою угодою № 1 до Договору від 30.06.2005 р. викладено в іншій редакції, а саме: «Позивач несе відповідальність за правильність розрахунків суми цільової надбавки та правомірність стягнення її з покупця.».

Отже при стягненні пені, а саме визначенні періоду стягнення пені, слід керуватися п. 6 ст. 232 ГК України

З огляду на вищевикладене, пеня підлягає стягненню за період з 28.03.2006 р. по 11.07.2006 р. в сумі 639.353,11 грн.

Але, на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України, колегія суддів дійшла згоди про необхідність зменшення розміру стягуваної з відповідача пені до 1.000,00 грн. з огляду на наступне.

Підприємство відповідача знаходиться у дуже важкому фінансовому стані, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, звітом про фінансові результати за 9 місяців 2006 р., звітом про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання за січень – вересень 2006 р., довідками про стан дебіторської заборгованості споживачів за теплову енергію. Протягом спірного періоду весь час наявною була заборгованість населення та бюджету усіх рівнів. Відповідачем приймались всі можливі заходи для стягнення цієї заборгованості (подано 3232 позови, прийнято 1542 рішень судів, з них з розстроченням або відстроченням виконання на термін до 3-х років). Але з урахуванням продовження програми реструктуризації заборгованості населення за житлово-комунальні послуги відповідно до Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію", що провадиться місцевими районними державними адміністраціями, укладались договори з населенням про реструктуризацію наявної заборгованості на термін погашення до 3-х років. Також негативно впливає на платоспроможність відповідача не відповідність встановленого на теплову енергію тарифу фактичним витратам на її виробництво, що пов’язано з підвищенням цін на природний газ та відсутністю відшкодування збитків, пов’язаних з встановленням цін на енергоносії державними органами.

Не дивлячись на вищевикладене, матеріалами справи підтверджується, що оплата за газ, поставлений в 2005 р. за Договором здійснювалась відповідачем майже щоденно, шляхом перерахування грошових коштів позивачу, також за рахунок пільг та субсидій, встановлених діючим законодавством для окремих категорій громадян, відповідно до бюджетних фінансувань згідно з Законом України «Про державний бюджет України на 2005 р.».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з Інформаційним листом Верховного суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005р. грошовими зобов’язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Оскільки інфляційні втрати пов’язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних – платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов’язань та в зв’язку з цим відносити до санкцій.

Тобто наявність вини для стягнення 3% річних та втрат від інфляції не вимагається.

Колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення 503.521,09 грн. втрат від інфляції за період з травня 2005 р. по серпень 2006 р., а також 371.064,64 грн. – 3% річних за період з 11.05.2005 р. по 28.09.2006 р. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Як зазначає позивач та враховуючи, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції основний борг за Договором в сумі 12.185.349,57 грн. відповідачем був погашений, а також зменшення колегією суддів розміру стягуваної пені до 1.000,00 грн., у задоволенні клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду на 60 місяців слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, - залишенню без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2007 р. у справі № 22/227/06 підлягає зміні через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід віднести на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України , Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”,  м. Київ, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 26.01.2007 р. у справі                 № 22/227/06 змінити. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

“Позов задовольнити частково.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, на користь Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, 12.185.349,57 грн. основного боргу, 1.000,00 грн. пені,  503.521,09 грн. втрат від інфляції, 371.064,64 грн. – 3% річних, 23.529,82 грн. державного мита, 108,88 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.”

Видачу відповідного наказу із зазначенням необхідних реквізитів доручити господарському суду Запорізької області.