ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2007 р.

10 год. 30 хвил.              Справа № АС-27/257-07 (н.р. А-03/222-04)

вх. № 8022/1-27 (н.р. 6342/1-03)

Суддя господарського суду Харківської області Мамалуй О.О.

за участю секретаря судового засідання Макаровських А.С.

представників сторін :

позивача – Топалов А.І. - директор

відповідача – Васил”єва Ю.О.– старший державний податковий інспектор (за дорученням)

по справі за позовом  ВАТ "Форез", м. Харків

до  ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова

про визнання недійсним повідомлень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ВАТ "Форез", м. Харків звернувся до господарського суду з позовною заявою, згідно якої просить визнати нечинними податкові повідомлення - рішення ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова № /0 від 14.06.2004 р., № /0 від 14.06.2004 р., № /0 від 17.06.2004 р., № /0 від 17.06.2004 р., № /0 від 17.06.2004 р., які прийнято  у зв'язку з порушенням граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на землю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова невірно застосовані санкції за квітень, травень, червень 2001 р. з посиланням на ст. 15 п.15.1,15.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III та те, що сплачені кошти за відповідні періоди податковий орган спрямовував на погашення попередньої заборгованості неправомірно.

Відповідач – Державна податкова інспекція у Фрунзенському районі м. Харкова у відзиві на позовну заяву та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на матеріали перевірки. Представник відповідача вказує, що перевірку проведено у відповідності до приписів діючого законодавства, висновки перевірки ґрунтуються на документах бухгалтерського та податкового обліку позивача, зроблені на підставі ретельного документального аналізу господарсько-фінансової діяльності позивача. Представник відповідача зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення також цілком відповідають вимогам законодавства України, у зв'язку з чим прохає в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дана справа розглядалася на підставі процесуальних норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено, що на підставі актів перевірки № 1474/15-326/222 ДСК від 10.06.2004 р., № 1473/15-326/221 ДСК від 10.06.2004 р. та № 1525/15-326/226 ДСК від 17.06.2004 р. щодо своєчасності сплати позивачем узгодженого податкового зобов"язання по податку на землю за період з 03.05.2001 р. по 01.06.2004 р., яким встановлено, що підприємство несвоєчасно сплачувало узгоджену суму податкового зобов"язання по податку на землю за вказаний період, чим порушило п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III, ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова були винесені податкові повідомлення-рішення за № /0 від 17.06.2004 р. про застосування на підставі ст. 17 п.17.1 п.п.17.1.1 Закону України № 2181-111 від 21.12.2000 р.  штрафу у розмірі 50% - 29820,82 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку; /0 від 17.06.2004 р. про застосування на підставі ст. 17 п.17.1 п.п.17.1.1 Закону України № 2181-111 від 21.12.2000 р. штрафу у розмірі 10% - 1536,33 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку; № /0 від 17.06.2004 р. про застосування на підставі ст. 17 п.17.1 п.п.17.1.1 Закону України № 2181-111 від 21.12.2000 р.  штрафу у розмірі 20% - 3072,66 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку; № /0 від 14.06.2004 р. про застосування на підставі ст. 17 п.17.1 п.п.17.1.1 Закону України № 2181-111 від 21.12.2000 р.  штрафу у розмірі 50% - 65545,75 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку; № /0 від 14.06.2004 р.  про застосування на підставі ст. 17 п.17.1 п.п.17.1.1 Закону України № 2181-111 від 21.12.2000 р. штрафу у розмірі 20%,50% - 33225,72 грн. за затримку граничних строків сплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку.

Матеріали справи свідчать про те, що ВАТ „Форез” надані до ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова розрахунки земельного податку з вказанням сум податку до сплати з розбивкою щомісячно: № 49 (вх. від 21.01.2001 р.) на 2001 р. у розмірі 85313,0 грн., № 263 (вх.від 31.01.02 р.) на 2002 р. у розмірі 92179,0 грн., № 7 на 2003 р.(вх.від 21.01.03 р.) у розмірі 92179,0 грн., на 2004 р.(вх.від 20.01.03 р.)  у розмірі 92179,71 грн.

Надані суду документи свідчать, що відповідно до ст. 18 п.18.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" між ДПІ та підприємством укладений договір розстрочення № 4 та податковим органом прийнято рішення № 4  від 07.05.01 р. про розстрочення сум податкового боргу на загальну суму 125999,67 грн.: з ПДВ у розмірі 58076,0 грн., земельному податку у розмірі 67923,67 грн. терміном з 01.01.2000 р. по 01.01.2005 р. відповідно графіку, що є додатком до рішення. Відповідно ціє ж норми Закону № 2181-111 25.12.01 р. начальником  ДПІ прийнято рішення № 1 про скасування  рішення від 07.05.01 р. про розстрочення податкових зобов"язань (боргу) у зв"язку з невиконаннням умов дії розстрочки визначених п.6.4. "особливі умови" договору про розстрочення.

Суд зазначає, що порядок нарахування та перерахування вказаного податку регулюється Законом України „Про плату за землю”, в статті 14 якого передбачено, що юридичні особи самостійно обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом, за формою, встановленою Головною державною податковою інспекцією України, щороку за станом на 01.01 і до 01.02 подають дані відповідній державній податковій інспекції. Цим же Законом, а саме встановлено, що (ст. 17) земельний податок сплачується рівними частками власниками земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачами – виробниками товарної  сільськогосподарської і рибної продукції та громадянами до 15 серпня і 15 листопада, а  всіма іншими платниками - щоквартально до 15 числа наступного за звітним кварталом місяця. Але низкою відповідних законів дія цієї норми була зупинена на 2000-2004 р.р. (крім громадян  та  виробників сільськогосподарської і рибної продукції). Таким чином, у період, що перевірявся, не були встановлені строки проведення платежів.

Суд також зветає увагу на той факт, що ВАТ „Форез” належним чином звітувало перед органом ДПС щодо нарахування податку на землю за перевіряємий період - 2001-2004 р.р.

В наданому розрахунку фінансових санкцій відповідачем вказані граничні строки сплати зобов’язань за періоди, що перевірялися, але визначення цих строків здійснено без врахування положень вищенаведеного Закону. Таким чином, розрахунки перевіряючими проведені без додержання вимог спеціального Закону, тобто на свій розсуд.

В наданому розрахунку штрафних (фінансових) санкцій зазначено граничні строки сплати узгодженої суми податкового зобов"язання по договору про розстрочення № 4 від 07.05.01 р. - 25.12.01 р., тобто з моменту прийняття рішення про  скасування, але визначення цих строків є неправомірним та здійснено також без врахування положень Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Суд зазначає, що дата розірвання договору не є датою узгодження сум податкового зобов"язання чи граничною датою його сплатою, оскільки вичерпний порядок узгодження сум податкових зобов'язань та строки їх сплати  визначені ст. 5 цього Закону, серед яких наявність рішення про скасування розстрочених сум боргу відсутнє, тобто після розірвання договору про розстрочення податковий орган повинен був здійснити заходи відповідно вимог чинного законодавства (щодо встановлення граничних строків сплати).

Суд вважає необхідним відмітити, що відповідно приписам п. 17.1.7 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф. Тобто однією з умов застосування фінансових санкцій є порушення платником граничних строків проведення платежів, встановлених саме цим Законом. Оскільки строки сплати податку на землю встановлюються спеціальним Законом, а не Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у відповідача відсутні правові підстави розповсюджувати дію останнього в частині застосування фінансових санкцій за порушення відповідних строків.

Крім того, ст. 25 Закону України „Про плату за землю” передбачена відповідальність за прострочення встановлених строків сплати податку (ст. 17 цього  Закону) у вигляді пені у розмірах, визначених Законом. Інші санкції даним Законом не передбачені.

За таких обставин, висновки акту перевірки про наявні факти порушення позивачем граничних строків уплати узгоджених податкових зобов’язань по податку на землю зроблені при помилковому застосуванні норм чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам. Прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення є незаконними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8 Конституції України, враховуючи ст.ст. 4,8,17,50, 86,87, 94,138,143,151-153,160- 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова № /0 від 14.06.2004 р., № /0 від 14.06.2004 р., № /0 від 17.06.2004 р., № /0 від 17.06.2004 р. та № /0 від 17.06.2004 р.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача – ВАТ „Форез” суму судового збору в розмірі 3,40 грн.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,  свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному  порядку  постанови суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Постанову по даній справі в повному обсязі виготовлено 19.07.2007р. о 10-00 год.

Суддя                                                                                            Мамалуй О.О.