ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"20" вересня 2007 р.
Справа №  14/98

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні  справу №1498

за позовом Закритого акціонерного товариства “Об'єднання Дніпроенергобудпром”(далі по тексту – ЗАТ), м. Світловодськ

до відповідача Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції далі по тексту – ОДПІ), м. Світловодськ

про визнання нечинним акту перевірки та скасування рішень

Секретар судового засідання – Адаменко А.В.

Представники:

Від позивача – Явтушенко О.С., довіреність №3 від 03.01.2007 р.

Від відповідача  – Драний О.В., довіреність №1 від 18.01.2007 р.

Подано позов про визнання нечинним акту перевірки від 19.07.2006 р. в частині нарахування штрафних санкцій в сумі 15 652,93 грн. у сфері зовнішньоекономічної діяльності та скасування рішень про застосування штрафних санкцій від 28.07.2006 р. №0, від 28.07.2006 р. №0, від 01.09.2006 р. №1, від 01.09.2006 р. №1, від 13.11.2006 р. №2, від 13.11.2006 р.  №2.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що заборгованість в сумі 30 404,00 рос. руб. рахувалася, як цінова різниця по додатковій угоді від 21.09.1998 р., при цьому майно, що було предметом контракту від 30.07.1998 р. перейшло до Іванової Л.В. у власність з моменту отримання позивачем виручки. Тобто за межами держави не знаходиться майно, що є власністю підприємства і тому заборгованість в сумі 30 404,00 рос. руб. не є виручкою від реалізації такого майна, що повинна бути зарахована на валютний рахунок в строки, передбачені нормами Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Позивач звертає увагу суду, що ПП Іванова Л.В. знята з обліку Московської реєстраційної палати і не існує з 2001 року, як підприємець.

Позовні вимоги позивач  мотивує також тим, що строк позовної давності для захисту права щодо стягнення заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом, укладеним позивачем з ПП Іванова Л.В., минув ще 23.09.2001 р. В зв'язку з чим за рішенням керівника підприємства у вересні 2001 року прострочена дебіторська заборгованість списана на за балансовий рахунок 071 “Списана дебіторська заборгованість” для її спостереження за можливістю стягнення не менше трьох років та віднесена на валові витрати відповідно до вимог підпункту 5.2.8 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

В доповненнях до позовної заяви позивач зазначає, що згідно акту від 25.12.2004 р. підприємством списано з позабалансового рахунку 071 “Списана дебіторська заборгованість” прострочену дебіторську заборгованість в сумі 30 404,00 рос. руб., в зв'язку з цим з 25.12.2004 року дана заборгованість на підприємстві не рахується.

Позивач стверджує, що рішення про застосування штрафних(фінансових) санкцій від 28.07.2006 р. №0 , №0, прийняті на підставі акту перевірки від 19.07.2006 р. з порушенням чинного законодавства, оскільки передбачають накладення на позивача подвійної відповідальності шляхом сплати штрафних(фінансових) санкцій, в той час коли дані рішення містять різні правові підстави застосування санкцій(штрафу та пені).

Відповідач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що донарахована суму в розмірі 9 787,93 грн. пені за несвоєчасне надходження валютної виручки та 5 865,00 грн. за неподання Декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, по акту документальної перевірки від 19.07.2006 р. №1592310-14276579 є фактом встановленим рішеннями господарських судів за попередніми актами документальних перевірок та доведенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

Працівниками Світловодської ОДПІ проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового законодавства ЗАТ “Об”єднання Дніпроенергобудпром” за період з 01.07.2004 р. по 31.03.2006 р. та встановлено дебіторську заборгованість по зовнішньоекономічному контракту від 30.07.1998 р. №146, укладеного з ПП Івановою Л.В. в сумі 30 404 рос. руб.

За результатами перевірки складено акт № 1592310-14276579 від 19.07.2006р.

Попередньою перевіркою (акт №652310-14276579 від 25.10.2004 р.) податковим органом було встановлено наявність простроченої дебіторської заборгованості по договору №146 від 30.07.1998 р. з ПП Івановою Л.В.(Росія) в сумі 30 404,00 рос. руб. та нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності по 30.09.2004 р.

Даною перевіркою підтверджено, що на підприємстві не погашена прострочена дебіторська заборгованість по договору № 146 від 30.07.1998 р. з ПП Івановою Л.В., а саме валютна виручка за експортовану продукцію не надійшла на валютний рахунок резидента.

В зв'язку з чим позивачу за порушення статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” на підставі статті 4 цього Закону прийнято рішення про застосування штрафних(фінансових) санкцій №0 від 28.07.2006 р. та  нарахована пеня за 532 дня  про строчки (з 31.09.2004 р. по 31.03.2006 р.) в розмірі 9 787,93 грн.

Перевіркою порядку та термінів декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належить резиденту України і знаходяться за її межами встановлено, що позивачем  до державного податкового органу станом на 01.10.2004 р., 01.01.2005 р., 01.04.2005 р., 01.07.2005 р. 01.10.2005 р., 01.01.2006 р. декларації про валютні цінності та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, не подавались, що стало підставою для застосування до позивача за порушення статті 1 Указу Президента України від 18.06.1994 р. №31994 “Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами” на підставі статті 3 Указу Президента України від 27.06.1999 р. за №73499 “Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства”, пункту 2 статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 “Про систему валютного регулювання та валютного контролю” прийнято рішення про застосування штрафних(фінансових) санкцій №0 від 28.07.2006 р. та  застосовано штрафну санкцію в сумі 5 865,00 грн.

Господарський суд частково задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів(контрактів), крім тих, які прямо чи у виключній формі заборонені законами України.

30.07.1998 р. між позивачем і приватним підприємцем Івановою Л.В.(Російська Федерація) укладено договір купівлі-продажу віброопор СВ95-2а. Розрахунки за вказаним договором передбачалося проводити шляхом перерахування коштів на рахунок позивача.

Даний договір відповідає ознакам зовнішньоекономічного договору, тому на нього розповсюджуються норми Закону України “Про зовнішньоекономічну  діяльність”. Даний факт підтверджено рішеннями господарського суду Кіровоградської області від 07.03.2003 р. по справі №8375, від 04.08.2005 р. по справі № 6188, які набрали законної сили.

Відповідно до умов вказаного договору до правовідносин, що виникають при виконанні цього договору, застосовується законодавство України.

Дійсно діючим законодавством України, що діяло на час укладання даного договору, установлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено(позовна давність), у три роки(стаття 71 ЦК УРСР). Як передбачено статтею 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до подання позову є підставою для відмови у позові. Проте, відповідно до вимог цієї статті, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнають поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач не надав господарському суду доказів звернення до Міжнародного комерційного арбітражу при ТПП України, при цьому строк позовної давності на звернення за захистом порушеного права у позивача за вказаним зовнішньоекономічним договором збіг відповідно 23.09.2001 р.

Дана обставина є підставою для вчинення відповідних дій щодо списання заборгованості за зовнішньоекономічним контрактом у відповідності до пункту 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 “Дебіторська заборгованість” та віднесення даної суми на валові витрати відповідно до вимог підпункту 5.2.8 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

25.09.2001 р. згідно наказу №160 по підприємству проведено списання дебіторська заборгованість в сумі 30 404,00 рос. руб., яка виникла по зовнішньоекономічному договору від 30.07.1998 р. , на за балансовий рахунок 071 “Списана дебіторська заборгованість” для її спостереження за можливістю стягнення не менше трьох років, дана сума віднесена на валові витрати відповідно до вимог Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Згідно акту від 25.12.2004 р. про визначення та списання простроченої дебіторської заборгованості з позабалансового рахунку 071 “Списана дебіторська заборгованість” в сумі 30 404,00 рос. руб. по зовнішньоекономічному договору №146 від 30.07.1998 р., як безнадійної дебіторської заборгованості у порядку пункту 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 “Дебіторська заборгованість”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р., ЗАТ “Об'єднання Дніпроенергобудпром” визнало заборгованість в сумі 30 404,00 рос. руб. безнадійною та такою, що підлягає списанню з позабалансового рахунку 071 “Списана дебіторська заборгованість”.

Дана обставина послугувала підставою для прийняття Міністерством економіки України наказу №102257 від 07.07.2006 р. про скасування спеціальних санкцій, що застосовані до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України.

Отже,  під час проведення перевірки та складання акту перевірки №1592310-14276579 від 19.07.2006 р., на що звертає увагу позивач, дебіторської заборгованості в сумі 30 404,00 рос. руб. у ЗАТ “Об'єднання Дніпроенергобудпром” не існувало.

Дане питання перевіряючими не вивчалося, про що свідчить зміст акту перевірки від 19.07.2006 р.   Факту списання на підприємстві дебіторської заборгованості в сумі 30  404,00 рос. руб. з 25.12.2004 р., як безнадійної заборгованості, податковою службою не надано належної оцінки та не враховано при нарахування штрафних(фінансових) санкцій за спірними рішеннями.

Згідно статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.94 р. за №18594 та змін і доповнень до нього, внесених Законом України №18496ВР від 07.05.1996 р., виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення(виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт(послуг), прав інтелектуальної власності – з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного терміну потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Розмір виручки резидента у іноземній валюті визначається виходячи з умов договору та відображеної вартості експортованих товарів, робіт(послуг) в первинних документах, які засвідчують фактичне виконання зовнішньоекономічної операції. Тобто надходження в установлений термін валютної виручки не в повному обсязі, передбаченому в контракті не звільняє резидента України від відповідальності, передбаченої статтею 4 зазначеного Закону.

В разі порушення вищевказаного терміну згідно статті 4 вказаного Закону підприємству нараховується пеня в розмірі 0,3 % від суми неодержаної виручки(митної вартості недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Оскільки з 25.12.2004 р. у ЗАТ “Об'єднання Дніпроенергобудпром” дебіторської заборгованості в розмірі 30 404,00 рос. руб. не існувало, податковою службою правомірно нарахована пеня з 16.10.2004 р. по 25.12.2004 р., тобто за 70 днів в розмірі 1 287,88 грн.(30 404,00 рос.руб. х 0,3% х 70 днів х 0, 20171(курс валюти) = 1 287,88 грн.) та безпідставно  нараховано пеня з 26.12.2004 р. по 31.03.2006 р. в розмірі 8 500,05 грн.

Слід зазначити, що в спірному рішенні дана санкція зазначена не пенею, а штрафом, на що звертає увагу позивач, як на підставу для скасування спірного рішення.

Господарський суд не вважає підставою для скасування в повному обсязі рішення про застосування штрафних(фінансових) санкцій від 28.07.2006 р. №0 невірне зазначення в рішенні санкції за порушення, а саме  не пеня, а штраф,  при вірному встановленні факту порушення  статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”  та вірному застосуванні норми статті 4 цього Закону при визначенні відповідальності за таке порушення.

Статтею 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. №15-93 “Про систему валютного регулювання і валютного контролю” встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України, яким встановлено порядок і терміни декларування.

Статтею 1 Указу Президента України від 18.06.1997 р. №31994 “Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами” зі змінами та доповненнями, встановлена обов'язковість щоквартального декларування суб'єктами підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, наявності належних їм валютних цінностей та майна, які перебувають за межами України.

Форма Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами затверджена наказом Міністерства фінансів України від 25.12.1995 року №207 “Про затвердження форми декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами”, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.1996 року за №181043.

Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства фінансів України від 25.12.1995 року №207 “Про затвердження форми декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами” обов'язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально, починаючи з підсумків діяльності за 1995 рік в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності.

Згідно Закону України  “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 р. №419 “Про затвердження Порядку подання фінансової звітності” для всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми власності, а також для представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності встановлено єдині строки подання квартальної фінансової звітності, а саме – не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річної – не пізніше 20 лютого наступного за звітним роком.

За порушення строків декларування пунктом 2.7 Положення про валютний контроль. Затвердженого Постановою Національного банку України від 08.02.2000 р. №49, зареєстрованого в Мін'юсті України 04.04.2000 р. за №2094430 встановлено накладання штрафу в розмірі 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян за кожен день порушення.

Проведеною перевіркою встановлено порушення законодавством встановлених термінів здійснення операцій у зовнішньоекономічної діяльності згідно статті 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” та неподання декларацій про валютні цінності та майно, які перебувають за межами України згідно статті 1 Указу президента України від 18.06.1997 р. №31994 “Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами”, при цьому податковою службою не враховано  списання на підприємстві з 25.12.2004 р. дебіторської заборгованості в сумі 30 404,00 рос. руб., як безнадійної заборгованості, по зовнішньоекономічному контракту №146 від 30.07.1998 р.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірним нарахування штрафної санкції за невиконання вимог щодо декларування валютних цінностей та майна, які перебувають за межами України до 25.12.2004 р., тобто з 26.10.2004 р. по 25.12.2004 р., що складає 61 день.

Отже державною податковою службою правомірно нарахована штраф в розмірі 1 037,00 грн. та безпідставно застосовано штраф в розмірі 4 828,00 грн.

Враховуючи викладене, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги та скасовує рішення Світловодської ОДПІ від 28.07.2006 р. №0, від 01.09.2006 р. №0001042301,  від 13.11.2006 р. №0001042302 в частині застосування штрафної(фінансової) санкції в розмірі    4 828,00 грн. та скасовує рішення Світловодської ОДПІ від 28.07.2006 р. №0, від 01.09.2006 р. №1, від 13.11.2006 р. №2 в частині застосування штрафної(фінансової) санкції в розмірі   8 500,05 грн. В іншій частині позовних вимог відмовляє.

Господарський суд, керуючись підпунктом 1 пункту 1 статті 17, підпунктом 1 пункту 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства закриває провадження у  справі в частині визнання нечинним акту перевірки  Світловодської ОДПІ №1592310-14276579 від 19.07.2006 р., оскільки спір про визнання акту перевірки податкового органу не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 статті 17, підпунктом 1 пункту 1 статті 157, частинами 1-3 статті 160, частиною 1 статті 162, статтями 163, частинами 1-4 статті 254, статті 258, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі в частині визнання  нечинним акту перевірки Світловодської  ОДПІ №1592310-14276579 від 19.07.2006 р.

Скасувати рішення Світловодської ОДПІ від 28.07.2006 р. №0, від 01.09.2006 р. №0001042301,  від 13.11.2006 р. №0001042302 в частині застосування штрафної(фінансової) санкції в розмірі    4 828,00 грн.

Скасувати рішення Світловодської ОДПІ від 28.07.2006 р. №0, від 01.09.2006 р. №1, від 13.11.2006 р. №2 в частині застосування штрафної(фінансової) санкції в розмірі   8 500,05 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя