ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 2-25/11403-2005

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
Панова І.Ю.

суддів
Заріцька А.О.

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2005 року

у справі

№ 2-25/11403-2005 господарського суду  Автономної Республіки Крим

за позовом
закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс"

до

Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим

про
визнання недійсною вимоги про виплату боргу в сумі 115,60 грн.

за участю представників:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від               23 серпня 2005 року у справі № 2-25/11403-2005 (суддя –Маргарітов М.В.) позов закритого акціонерного товариства "Охорона-Комплекс" (далі –ЗАТ "Охорона-Комплекс") до управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим (далі –відповідач) задоволено, визнано недійсною вимогу відповідача від 31 травня 2005 року № Ю-508 про виплату боргу за штрафною санкцією у розмірі 115,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції відповідач 21 вересня 2005 року звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати зазначене рішення господарського суду Автономної Республіки Крим.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від         12 грудня 2005 року (колегія суддів у складі: головуючого –                Котлярової О.Л., Антонової І.В., Маслової З.Д.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 серпня 2005 року у справі                          № 2-25/11403-2005 залишено без змін.

В обґрунтування постанови суд апеляційної інстанції зазначив, що вимога, яку позивач просив визнати недійсною, винесена з порушенням діючого законодавства на підставі акту перевірки від 15 травня 2005 року           № 168, який відсутній. Крім того, суд вказав на правомірність висновку суду першої інстанції про те, що повноваження щодо повторного притягнення до відповідальності чинним законодавством не передбачені.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції,                         відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2005 року скасувати.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України  від 7 лютого 2006 року касаційна скарга разом із справою № 2-25/11403-2005 була направлена за підвідомчістю Вищому адміністративному суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 липня              2007 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача у справі відмовлено, оскільки компетенція Вищого адміністративного суду України не поширюється на  перегляд у касаційному порядку судових рішень, прийнятих не за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Справу з касаційною скаргою передано до Вищого господарського суду України.

Ухвалою від 16 серпня 2007 року касаційна скарга управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим прийнята до провадження Вищого господарського суду України.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Розглядаючи справу за апеляційною скаргою відповідача Севастопольський апеляційний господарський суд встановив, що ЗАТ "Охорона-комплекс" звернулось до управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим з позовом про визнання недійсною вимоги від 31 травня 2005 року № Ю-508 про сплату фінансових санкцій у липні 2005 року, рішення судом першої інстанції прийнято 31 серпня 2005 року.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 року                  № 121/2001, Пенсійний фонд  України є  центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, забезпечує збір, акумуляцію та облік страхових внесків, інших надходжень до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства.

Управління Пенсійного фонду, згідно з п. 1.1. Положення про управління  Пенсійного  фонду  України  у  районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від 30 квітня           2002 року є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів фонду, які здійснюють владні управлінські функції.

1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства (далі - КАС України). Проте, судом апеляційної інстанції це не враховано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі – адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Виходячи з наведених норм КАС України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, про те, що відповідач при винесенні оскаржуваної вимоги про сплату фінансових санкцій, діяв як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і як суб'єкт владних повноважень з приводу реалізації його компетенції у сфері управління, а  саме щодо реалізації державної політики у галузі державного соціального страхування, тому,  відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, спір ЗАТ "Охорона-Комплекс" із суб'єктом владних повноважень - управлінням пенсійного фонду України в Центральному районі                       м. Сімферополя Автономної Республіки Крим щодо визнання недійсною вимоги, підвідомчий адміністративному суду.

Відповідно до п. 5 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами КАС України. У місцевих та апеляційних загальних судах запроваджується спеціалізація суддів з розгляду адміністративних справ.

Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Вказане не було враховано апеляційним господарським судом, який переглянув рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від         23 серпня 2005 року в порядку, встановленому ГПК України.

Абзац 1 п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України передбачає, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України.

Беручи до уваги наведену норму КАС України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що Севастопольський апеляційний господарський суд повинен був розглянути подану управлінням пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим апеляційну скаргу на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 серпня 2005 року у справі                          № 2-25/11403-2005 та прийняти відповідну постанову за правилами КАС України, проте, в порушення зазначеного, розглянув скаргу та прийняв постанову від 12 грудня 2005 року за правилами ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2005 року у даній справі підлягає скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги у порядку, встановленому нормами КАС України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від                    12 грудня 2005 року у справі № 2-25/11403-2005 господарського суду Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від       12 грудня 2005 року скасувати.

Справу передати до Севастопольського апеляційного господарського суду на новий розгляд.

Головуючий                                                          І.Ю. Панова

Судді                                                                       А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич