ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.04.07                                                                                       Справа №8/16д/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників сторін

від позивача: Ведмідь А.Є., довіреність №117/27 від 10.01.2007р. – юрисконсульт, Сахарова О.О., довіреність № 4835/27 від 31.10.2006р.

від відповідача: Леонтієва Ю.В., довіреність б/н від 02.04.2007р., Шмигельська А.С., довіреність б/н від 11.10.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 8/16д/07 та апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2007р. у справі №8/16д/07

за позовом Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя (далі за текстом Концерн «МТМ»)

до відповідача Закритого акціонерного товариства «Емонт», м. Запоріжжя (далі за текстом ЗАТ «Емонт»)

про розірвання договору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.02.2007р. у справі №8/16д/07 (суддя Попова І.А.) у задоволенні позовних вимог Концерну «МТМ» відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не зазначено та не надано доказів порушення відповідачем умов договору, які відповідно до статті 651 ЦК України можуть бути підставою для розірвання договору на вимогу однієї із сторін.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2007р. по справі №8/16д/07 і розірвати договір №761 від 01.08.2003р. «Про постачання теплової енергії в гарячій воді» з відповідачем. Заявник апеляційної скарги зазначає, що з урахуванням положень Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» укладення прямих договорів між теплопостачальною організацією та кінцевим споживачем суперечить діючому законодавству. Відповідач зобов’язаний укласти з кінцевими споживачами договори на надання житлово-комунальних послуг та приймати від споживач оплату за надані послуги і на підставі п.2 статті 651 ЦК України просить розірвати договір укладений з відповідачем. У скарзі заявник вказує, що судом не враховано того, що у позовній заяві позивач посилавшись на ч.2 ст.651ЦК України зазначив, що підставою для розірвання договору є інші випадки встановлені законом, в даному не приведення договору до вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання».  Представники у судовому засіданні підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач та представники у судовому засіданні вважають рішення суду першої інстанції обґрунтованим, відсутні підстави для його скасування, у задоволенні апеляційної скарги просять відмовити.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 12.04.2007р. № 1150 справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого судді Антонік С.Г., суддів Мойсеєнко Т.В. (доповідач), Радченко О.П., даною колегією прийнято постанову.

За згодою представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення, за їх згодою у судовому засіданні оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

01.08.2003р. між Концерном «МТМ» (Енергопостачальна організація) та ЗАТ «Емонт» (Споживач) укладено договір №761 про постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого Енергопостачальна організація взяла на себе зобов’язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п.1.3 договору, а Споживач зобов’язався оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (пункт 1.2 договору).

Розділом 6, зокрема, п.6.2 договору, передбачено, що з моменту підписання даного договору Споживач зобов’язується припинити стягнення з мешканців вартості спожитої ними теплової енергії, яка раніше включалася до складу оплати комунальних послуг і оплачувалася на розрахунковий розрахунок Споживача, Енергопостачальна організація зобов’язується забезпечити умови, необхідні для прийняття оплати від мешканців безпосередньо на свій розрахунковий рахунок.

Вказаний договір, на підставі п.10.1 договору набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє з 01.08.2003р. по 31.07.2006р.

Позивач вважає, що договір №761 не приведений до вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. і «Про теплопостачання» від 02.06.2005р, тому, фактично на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» втратив чинність. У зв’язку з відмовою від підписання угоди про розірвання договору позивач на підставі ч.2 ст.651 ЦК України просить розірвати договір №761 від 01.08.2003р. Рішенням суду першої інстанції позивачу у задоволенні позову відмовлено, з чим не погодився останній у звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.4 Господарського кодексу України положення кодексу застосовуються відносно тих прав та обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності  ГК України.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України, до договорів, що були укладені до 01 січня 2004р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів договорів незалежно від дати їх укладання.

Загальний порядок розірвання господарських договорів визначений ст.188 Господарського кодексу України, відповідно до якої розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом чи договором. Сторона, яка вважає необхідним розірвати договір, повинна направити пропозицію про це другій стороні за договором.

У зв’язку з тим, що сторонами у спірному договорі не визначено умови його розірвання, до даного спору застосовуються загальні порядок та підстави розірвання договорів, встановлені Цивільним та Господарським кодексами України.

Згідно статті 651 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем умов договору, які відповідно до зазначеної вище норми Кодексу могли б стати підставою для розірвання договору. Не надано доказів і наявності інших підстав, встановлених законом, які б передбачали розірвання спірного договору.

Посилання заявника апеляційної скарги на п.2 ч.1 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», як на підставу втрати чинності договору №761 колегією суддів не приймається до уваги, оскільки позивач не довів яким положенням даного Закону суперечить спірний договір. До того, ж ч.2 п. 1 Прикінцевих положень вказаного Закону, на яку посилається позивач у позові та апеляційній скарзі, не є підставою для розірвання спірного договору.

Всупереч ст.33 ГПК України позивач не довів наявність інших випадків, встановлених договором або законом, при настанні яких є підстави для розірвання спірного договору.

Посилання позивача, в обґрунтування наявних підстав для розірвання договору, на те, що предметом діяльності свого підприємства не є збір зі споживачів оплати за надані послуги колегією суддів не приймається до уваги, оскільки з одного боку це не є підставою для розірвання договору на підставі статті 651 ЦК України, а з іншого укладення таких договорів не заявлено у статуті підприємства позивача, як виключним.

З огляду на вищезазначене є безпідставними є посилання Концерну «МТМ», як на підставу розірвання спірного договору, на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Слід також зазначити, що позивач вибрав не вірний спосіб захисту,  встановлений законодавством, який не призведе  до реального захисту прав позивача. Так, згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання  договору вчиняється  в такій самій формі, що й договір, що  змінюється або розривається. Тобто  розірвання договору є правочином, і на нього поширюються правила, встановлені ЦК України. Тому вимоги повинні бути  заявлені і з урахуванням порядку розірвання договорів, що встановлений законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав, встановлених ст.651 ЦК України для розірвання договору №761, укладеного 01.08.2003р. між Концерном "МТМ" і відповідачем.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами та не доведені останнім.

Вказані обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2007р. у справі №8/16д/07 без змін.