ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"04" вересня 2007 р.
Справа № 4-5-29/407-05-11898

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Бєляновського В.В.,

Суддів:  Мирошниченко М.А., Шевченко В. В.,

при секретарі   - Волощук О.О.

за участю представників:

Від позивача: Мазуркевич Р.В.

Від відповідача: Копіца С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області.

на рішення господарського суду Одеської області від 27.07.2007 року

у справі № 4-5-29/407-05-11898

за позовом: Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області.

до відповідача: ВАТ „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго”

про тлумачення змісту договору та визнання недійсним Повідомлення

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2005 року Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області (далі - Управління) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ВАТ „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго” (далі - Компанія) та з урахуванням уточнень до нього просило господарський суд дати тлумачення змісту пункту 2 Додатку 1 (в редакції додаткової угоди від 22.04.2003 року до договору про постачання електричної енергії № 2561 від 13.03.2003 року) стосовно того, який календарний період (календарний місяць або інший період) слід вважати розрахунковим періодом при розрахунках за фактично спожиту електроенергію, а також визнати недійсним повідомлення про коригування Управлінню граничної величини споживання електричної енергії за договором № 2561 від 13.03.2003 року на грудень 2004 року до 0 кВт., направлене філією „Південний РЕМ” ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” 15 лютого 2005 року та отримане Управлінням 18 лютого 2005 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що сторони по різному розуміють зміст п. 2 додатку до договору від 13.03.2003 року, а оспорюване повідомлення підписано невідомою посадовою особою відповідача і в ньому відсутня вказівка на документ, на підставі якого ця посадова особа наділена повноваженнями на підписання таких повідомлень.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Останньою постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2007 року попередні судові акти судів першої та апеляційної інстанцій скасовані з посиланням на те, що замість тлумачення договору суди дали тлумачення ст. 26 Закону України „Про електроенергетику”, Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 № 9 та Порядку постачання електричної енергії, затвердженому постановою КМ України № 441 від 24.03.99, неправильно застосували ст. 213 ЦК України та не встановили, чи є спірне повідомлення актом у розумінні ст. 12 ГПК України. А тому, касаційна інстанція дійшла висновку, що рішення господарського суду Київської області від 30.01.2007 не відповідає вимогам постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 за № 11 та у черговий раз передала справу до господарського суду Одеської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

За результатами нового розгляду даної справи господарський суд Одеської області ухвалив рішення від 27.07.2007 року  (Суддя –Літвінов С.В.), яким розтлумачив зміст п. 2 Додатку 1 (в редакції додаткової угоди укладеної між сторонами по справі 22.04.2003 року) наступним чином: датою підведення підсумків розрахункового періоду є кінцева дата терміну для остаточного розрахунку яка вказана у виставленому до оплати рахунку. Саме цією датою за підсумками відповідного розрахункового періоду і здійснюється коригування погодженої на даний період сторонами у договорі договірної величини електроспоживання до рівня фактично оплаченого споживачем обсягу спожитої електроенергії. За підсумками розрахункового періоду можливе проведення коригування величин споживання електроенергії до рівня фактично сплаченої. Коригування здійснюється за розрахунковий період, підсумки якого підводяться згідно проведеної оплати. Розрахунковий період за договором встановлений з 19-20 число попереднього календарного місяця по 19-20 число поточного місяця.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним повідомлення про коригування граничних величин споживання електроенергії (за договором № 2561 від 13.03.2003 року) на грудень місяць 2004 року до 0 кВт/год припинено відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки цей спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В апеляційній скарзі Управління посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить зазначене рішення скасувати повністю і прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити його позов повністю.

Компанія відзив на апеляційну скаргу не надіслала, а її представник в усних поясненнях в засіданні суду заперечував проти її задоволення вказуючи на безпідставність викладених у ній доводів і просив оскаржуване рішення залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 13.03.2003 року між сторонами у справі було укладено договір № 2561 про постачання електричної енергії, згідно з яким Компанія зобов’язалася постачати Управлінню електроенергію відповідно до умов даного договору, а останнє зобов’язалося своєчасно проводити оплату за використану електроенергію на умовах даного договору та виконувати інші умови визначені цим договором.

Умовами п. п. 3.5 та 3.5.1 даного договору визначено, що розрахунки за електричну енергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими в розрахунковий період тарифами та відповідно до класу приєднання мереж споживача. Розрахунковий період щомісячно. Дата повного розрахунку за фактично використану електроенергію 19-20 число. В зв’язку із щомісячною зміною тарифів на електроенергію при розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття „розрахунковий період” та „календарний місяць” вважати прирівняними.

22.04.2003 року сторони уклали додаткову угоду до договору, якою  визначили договірні (граничні) величини споживання електричної енергії та потужності споживачу, а також пунктами 2 та 4 цієї угоди встановили, що за підсумками розрахункового періоду договірна (гранична) величина споживання електричної енергії коригується постачальником енергії до рівня фактично оплаченої за цей розрахунковий період величини спожитої електричної енергії, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення граничних величин. У випадку перевищення скоригованих договірних величин споживання електричної енергії та потужності, споживач несе відповідальність згідно з частинами п’ятою і шостою ст. 26 Закону України „Про електроенергетику”.

15.02.2005 року Південним районом електричних мереж ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”  було надіслано Управлінню Повідомлення про  коригування граничної величини споживання електричної енергії, у якому повідомлялося, що згідно з п. 11 Порядку постачання електричної енергії споживачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2002 року  № 475 Вашому підприємству коригується гранична (договірна) величина споживання електричної енергії до рівня фактично оплаченої за цей місяць величини її споживання: 0 кВт/год. За всю електричну енергію спожиту понад скоригованої граничної величини згідно з ст. 26 Закону України „Про електроенергетику” буде нараховано п’ятикратну вартість. Дане повідомлення є невід’ємною частиною договору № 2561 від 13.03.2003 року.

Звернувшись до господарського суду з цим позовом, позивач відповідно до наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції від 04.09.2007 року пояснень вважає, що спірний пункт додаткової угоди від 22.04.2003 року до договору № 2561 від 13.03.2003 року має бути розтлумаченим наступним чином: при розрахунку за фактично спожиту електроенергію під розрахунковим періодом слід розуміти календарний місяць, тобто період у часі, який починається першого числа календарного місяця, а закінчується у останній день даного календарного місяця.

Проте, погодитися з такою позицією позивача не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути   витлумачений    стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для  всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає  змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Поняття „розрахунковий період” наведене у пункті 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 р. з послідуючими змінами, це період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюються відповідні розрахунки.

Умовами пункту 3.5.1 договору № 2561 від 13.03.2003 року, як вже було зазначено вище, чітко визначено, що розрахунковий період щомісячно. Дата повного розрахунку за фактично використану  електроенергію 19-20 число. В зв’язку із щомісячною зміною тарифів на електроенергію при розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття „розрахунковий період” та „календарний місяць” вважати прирівняними.

Отже, приймаючи до уваги однакове для всього змісту даного договору  значення слів і понять, а також загальноприйнятне в електроенергетичній сфері відносин значення термінів, зміст спірного пункту додаткової угоди від  22.04.2003 р. слід розтлумачити слідуючим чином: при розрахунках за фактично спожиту електроенергію розрахунковим періодом слід вважати період, який починається 19-20 числа попереднього місяця, а закінчується 19-20 числа наступного місяця.

Іншого тлумачення даного пункту угоди бути не може.

Стосовно визнання недійсним Повідомлення.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи,  спрямована на набуття,  зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Таким чином, оспорюване повідомлення не є правочином у розумінні зазначеної норми закону, оскільки не спрямоване на створення юридичних наслідків та не утворює жодного обов’язку для Управління, а є лише юридичним вчинком, оскільки можливість коригування Компанією договірної величини споживання електричної енергії за підсумками розрахункового періоду до рівня фактично оплаченої за цей розрахунковий період величини спожитої електроенергії, як в сторону збільшення так і в сторону зменшення договірних величин, а також відповідальність за перевищення скоригованих договірних величин споживання електроенергії та потужності сторони врегулювали умовами  пунктів 2 та 4 додаткової угоди від 22.04.2003 року та умовами договору від 13.03.2003 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України (з урахуванням припису ч. 5 ст. 5 цього Кодексу) господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними з підстав, зазначених у законодавстві, актів державних та інших органів, які не відповідають законодавству і порушують права та охоронювані законом інтереси підприємств та організацій.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб’єктів.

Залежно від компетенції органу, який видав такий документ і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами (далі - акти) залежать від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентуються Конституцією України, відповідними законами України та положенням (статутом) про такий орган.

Оспорюване повідомлення є результатом виконання Компанією умов договору про постачання електричної енергії з  додатковою угодою до нього та реагування на несвоєчасну, з її точки зору, оплату позивачем спожитої за відповідний розрахунковий період електричної енергії, яке не має обов’язкового характеру та не є актом державного чи іншого органу в розумінні ст. 12. ГПК України.

А тому, спір в цій частині не підвідомчій господарським судам України, у зв’язку з чим місцевий господарський суд правильно припинив провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Доводи позивача, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків місцевого господарського суду та з урахуванням всіх обставин даної справи, всебічно, повно і об’єктивно встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Такі доводи є наслідком помилкового довільного тлумачення позивачем умов договору про постачання  електричної енергії і додаткової угоди до нього та нормативно –правових актів, які регулюють відносини, пов’язані з     виробництвом, постачанням і використанням електричної енергії          і спрямовані на уникнення від встановленої ст. 26 Закону України „Про електроенергетику” відповідальності.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що в процесі розгляду даної справи фактичні її обставини були встановлені місцевим господарським судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів і заперечень доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та є безпідставними, оскільки зводяться до намагання бездоказово переоцінити встановлені судом обставини, у зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 11112 ГПК України  вказівки, що містяться у постановах касаційної інстанції, під час нового розгляду даної справи виконано у повному обсязі.

Керуючись  ст.ст.  99, 101-105  ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 27.07.2007 року у справі № 4-5-29/407-05-11898 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий  суддя:                                                Бєляновський В.В.

Судді:                                                                      Мирошниченко М.А.

Шевченко В. В.