КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2007                                                                                           № 33/59

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Даниленко Н.М. – дов. № 42/01-130 від 13.06.2007

від відповідача 1 - Жигало О.С. – дов. № 2115-ню від 06.08.2007                          Лагода О.А. – дов. № 2115-ню від 06.08.2007

від відповідача 2 - не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського обласного державного торгівельного підприємства по заготівлі та реалізації твердого палива "Облпаливо"

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.06.2007

у справі № 33/59

за позовом                               Київського обласного державного торгівельного підприємства по заготівлі та реалізації твердого палива "Облпаливо"

до                                                   Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця"

Державного підприємства "Ровенькиантрацит"

про                                                  стягнення 2209,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київське обласне державне торговельне підприємство по заготівлях і реалізації твердого палива „Облпаливо” (надалі – позивач, апелянт) звернулось до суду з позовом до Державного територіально-галузевого об’єднання „Південно-Західна залізниця” (надалі – відповідач-1) та Державного підприємства „Ровенькиантрацит” (надалі – відповідач-2) про стягнення 2 209,34 грн. вартості недостачі вугілля.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.06.2007 р. у справі № 33/59 в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позовна заява ним подана з пропуском строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу, а поважність причин пропуску строку позовної давності позивачем не доведена.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою № 42/03-9 від 02.07.2007, в який просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2007 р. у справі № 33/59 про відмову в стягненні вартості недостатнього вугілля в сумі 2 209,34 грн. та прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2007 р. у справі № 33/59 прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права (а саме ст.ст. 32, 38, 43, 63 ГПК України та ст.ст. 920,925 ЦК України), що призвело до неправильного вирішення справи. Позивач стверджує, що, відмовляючи в позові з причин пропуску строку позовної давності, суд не врахував ту обставину, що позовні матеріали двічі повертались позивачу безпідставно.

Від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2007 р. у справі № 33/59 – без змін.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідача-1 в судовому засідання проти апеляційної скарги заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Відповідач-2 своїм правом на участь у засіданні апеляційної інстанції не скористався. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача-1 вартості недостачі вугілля в кількості 5 665 кг в сумі 2 209,34 грн., що надійшов йому 30.09.2006 на Рокитнянський паливний склад по накладній № 48592999 у вагоні № 66592783, відправленому ДП „Ровенькиантрацит” зі станції Фащівка Донецької залізниці.

При прийомі вугілля встановлена недостача у кількості 6 700 кг, яка підтверджується комерційним актом від 26.09.2006 № БК 044483*1011/4, складеним станцією Знам‘янка Одеської залізниці.

Претензію позивача № 42/03-9 від 05.01.2007 про відшкодування вартості недостатнього вантажу в сумі 2 209,34 грн. ДТГО „Південно-Західна залізниця” (перевізник) відхилив на підставі ст.ст.111,24 Статуту залізниць України, а ДП „Ровенькиантрацит” (вантажовідправник) – залишив без відповіді та задоволення.

Судова колегія доводи позивача визнає необґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до п. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єкта господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, накладна – основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту залізниць України і наданий відправником разом з вантажем.

Статтею 24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

З наявної у справі залізничної накладної № 48592999 на вагон № 66592783 (а.с.5) вбачається, що вантаж завантажено засобами вантажовідправника, маса вантажу при навантаженні визначена вантажовідправником, вантаж завантажено нижче бортів та в графі 4 відсутні відмітки про застосування катка для ущільнення вантажу для запобігання його втрати при перевезенні.

25.09.2006 під час слідування вагону № 66592783 через станцію Знам‘янка Одеської залізниці було складено комерційний акт БК № 044483/1011/4 від 26.09.2006, яким зафіксовано недостачу вугілля у кількості 6 700 кг та встановлено, що вагон технічно справний.

Згідно з пп.„а” п.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Пунктом 134 Статуту залізниць України встановлено, що претензії до залізниць про відшкодування за недостачу вантажу можуть бути заявлені протягом шести місяців з дня видачі вантажу.

Таким чином, перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про відшкодування за недостачу вугілля, розпочався 30.09.2006 (тобто, з дня видачі вантажу на станції призначення Рокитно Південно-Західної залізниці), та закінчився 30.03.2007.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана позивачем 21.04.2007, тобто, після закінчення строку позовної давності. Вказана обставина позивачем не заперечується.

Наслідки спливу строку позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України:

1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5.  Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В матеріалах справи наявна заява відповідача-1 від 14.06.2007 про застосування судом позовної давності, а також наявне клопотання позивача від 21.06.2007 про поновлення йому строку позовної давності, мотивоване тим, що місцевим судом позовні матеріали повертались позивачу без розгляду для усунення недоліків.

Судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку позовної давності, оскільки наведені позивачем причини його пропуску не можна визнати поважними.

Доводи апелянта про поважність причин пропуску ним строку позовної давності (оскільки судом позовні матеріали двічі були повернуті позивачу безпідставно) судовою колегією до уваги не приймаються з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали Господарського суду м.Києва про повернення позовної заяви позивачем в апеляційному порядку не оскаржені, вони не скасовані (як такі, що винесені судом безпідставно) та станом на даний час є чинними. А тому доводи апелянта про безпідставність повернення йому судом позовних матеріалів є недоведеними та необгрунтованими.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для поновлення позивачу пропущеного строку позовної давності, так як поважними причинами його пропуску визнаються лише такі обставини, які є об’єктивно непереборними та пов’язані з дійними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Причини, з яких позивачем пропущений строк позовної давності, мають суб’єктивний характер, вони пов‘язані з порушеннями вимог процесуального закону, допущеними позивачем при зверненні з позовом до суду, а тому не можуть бути визнані судом поважними.

Доводи апелянта про безпідставність відмови йому в позові, оскільки в справі є два відповідачі і суд мав вирішити питання про покладення відповідальності на відправника або на залізницю, або на обидві сторони, судовою колегією до уваги не приймаються огляду на наступне.

Як вбачається матеріалів справи, позивач дійсно в якості відповідачів по справі залучив ДТГО „Південно-Західна залізниця” (відповідач-1) та ДП „Ровенькиантрацит” (відповідач-2).

Однак, з позовної заяви від 20.03.07 № 42/03-9 вбачається, що вартість недостатнього вугілля в сумі 2 209,34 грн. та судові витрати позивач просив стягнути саме з першого відповідача (ДТГО „Південно-Західна залізниця”).

Оскільки будь-яких позовних вимог до відповідача-2 позивачем взагалі не заявлялось, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог до відповідача-2.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 21.06.2007 р. по справі № 33/59 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського обласного державного торговельного підприємства по заготівлях і реалізації твердого палива „Облпаливо” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 21.06.2007 р. у справі № 33/59 за позовом Київського обласного державного торговельного підприємства по заготівлях і реалізації твердого палива „Облпаливо” до Державного територіально-галузевого об’єднання „Південно-Західна залізниця” та Державного підприємства „Ровенькиантрацит” про стягнення 2 209,34 грн. – без змін.

2.   Матеріали справи № 33/59 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді