ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.05.07                                                                                           Справа№ 5/1038-3/150А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  ПП „Карро”, м.Львів

до  відповідача : Державної податкової інспекції у  Галицькому районі м.Львова

Про  визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877  від 06.08.2004р.

За участю представників:

Від  позивача:  не з’явився

Від  відповідача: Рождественська Л.П. - представник

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: Приватне підприємство „Карро” звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у  Галицькому районі м.Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877  від 06.08.2004р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.12.2004 року у справі № 5/3052-26/415 (залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2005 року) позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.03.2007 року було скасовано Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.05.2005 року та рішення господарського суду Львівської області від 13.12.2004 року, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

В судове засідання позивач участь свого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалою суду, яка надсилалась сторонам з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві та своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні, просив позов залишити без задоволення.

Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

За результатами проведеної ДПІ у Галицькому районі м.Львова перевірки ПП „Карро” по питанню контролю за здійсненням  розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, складено акт №002379 від 22.07.2004р. та прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877  від 06.08.2004р, яким до позивача застосовано фінансові санкції в розмірі 4897,45 грн.  за порушення ст..3 п.п.9,13 Закону України „Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

ПП „Карро”  не погоджуючись із нарахуванням фінансових санкцій оскаржило зазначене вище рішення в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При  прийнятті  рішення,  суд  виходив  з наступного :

Як вбачається з матеріалів справи, , підставою для застосування штрафних санкцій слугував акт перевірки №002379 від 22.07.04 р., згідно якого позивачем порушено п.п.1,5  ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" . На підставі акту перевірки ДПІ у Галицькому районі м.Львова  прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877  від 06.08.2004р., яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 4897,45 грн.

Нормами  п.8 ст.11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" передбачено право органів державної податкової служби стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені та штрафних санкцій, в порядку передбаченому законом.

При винесенні спірного податкового повідомлення-рішення відповідач застосував процедуру, передбачену Законом України "Про порядок погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. №2181-III, згідно п.1.2 ст.1 якого : податкове зобов"язання - це зобов"язання  платника податку сплатити до бюджетів та державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та строки, визначені Законом та іншими Законами України.

Згідно з п.1.5 ст.1 Закону №2181-III  штрафна санкція (штраф) плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від податкового зобов"язання, яка справляється з платника податків у зв" язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених  відповідними законами.

Законом України "Про систему оподаткування" встановлено перелік видів податків і зборів (обов"язкових платежів), що справляються на території України. Серед цього переліку відсутні штрафні санкції, встановлені Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення регулювання обігу готівки", Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Виходячи з норм зазначених законів сума штрафу не вважається і не є складовою податкового боргу позивача, а отже до неї не може бути застосована процедура визначена Законом №2181-ІІІ.

Органом державної податкової служби прийнято рішення про застосування штрафних санкцій у формі податкового повідомлення-рішення, виходячи з положень Інструкції про порядок застосування штрафних ( фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001 року № 110, оскільки застосування такої форми рішення податкового органу передбачено за наявності обов’язку платника податків, зокрема, сплатити суми застосованих штрафних ( фінансових) санкцій за порушення і інших нормативно-правових актів.

Проте, слід зазначити, що штрафні санкції застосовані до позивача не за порушення правил оподаткування, а за порушення у сфері обігу готівки, а отже у відповідача не було законних підстав для визначення їх, як податкового зобов’язання з поширенням на них вимог Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності визначення ним штрафних санкцій, як податкового зобов’язання, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і  підлягають до задоволення частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 21, 69, 70, 160-163, 167 КАС України, суд:

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877  від 06.08.2004р. в частині визначення штрафних санкцій, як податкового зобов’язання.

3.В решта частині податкове повідомлення-рішення №/0/04-33-1/25224427/15877  від 06.08.2004р. залишити без змін.

3.          Судові витрати покласти на Позивача.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 04.06.2007р.

Суддя