ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"14"
червня 2007 р.

Справа
№ 03/58-92А.

за  позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції

до
відповідачів
Підприємця ОСОБА_1

Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вісса»ЛТД

про визнання угоди недійсною

Суддя Сініцина Л.М.

При
секретарі Пастушук А.М.

Представники:

від
позивача: Стельмащук
Ю.Г. -заст. нач. юрид. відділу, дов. в справі

Самаєв С.В.
-старший оперуповноважений, дов. в справі

від
відповідачів:

Підприємця
ОСОБА_1: ОСОБА_1
-підприємець

ТзОВ
«Вісса»ЛТД: Гураш
І.А. - директор

ОСОБА_2 -адвокат, дов. в справі

Суть
спору: Луцька
об'єднана державна податкова інспекція просить суд визнати недійсною угоду
купівлі-продажу на суму 70 639,01 грн., укладену між суб'єктом підприємницької
діяльності -підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю
«Вісса»ЛТД; застосувати наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачені ст. 208 ГКУ, а саме: стягнути з СПД ОСОБА_1 та ТзОВ «Вісса»ЛТД все
одержане ними за зобов'язанням, тобто по 70 639,01 грн. з кожного в дохід
держави. Свої вимоги обґрунтувала тим, що перевіркою ТзОВ «Вісса»встановлено:
ТзОВ «Вісса»ЛТД на виконання договору купівлі-продажу б/н від07.02.2005р. з ПП
ОСОБА_1 отримано товар, на що виписані податкові накладні ІНФОРМАЦІЯ_1. Суми
податку на додану вартість по податкових накладних ІНФОРМАЦІЯ_1. включені до
податкового кредиту лютого 2005р., відображені у книзі обліку придбання товарів
за лютий 2005р. Фактичне отримання товарів від ПП ОСОБА_1 підтверджується  видатковими накладними ІНФОРМАЦІЯ_1. В
накладних підпис ОСОБА_1, що відвантажив і підпис ОСОБА_3 -отримав. Придбаний
товар на підприємстві оприбутковано з відображенням у бухгалтерському обліку.
Суму придбаного товару без ПДВ в розмірі 58 865,84 грн. включено до складу
валових витрат декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал
2005р. В рахунок оплати одержаного товару приватному підприємцю ОСОБА_1
перераховано 46 819,50 грн. платіжним дорученням НОМЕР_1, 23 819,51 грн.,
згідно платіжного доручення НОМЕР_2, на загальну суму 70 639,01 грн. Станом на
31.12.2005р. дебіторська/кредиторська заборгованість по розрахунках з ПП
ОСОБА_1 відсутня. Постановою господарського суду Волинської області від
13.02.2007р. за позовом Луцької ОДПІ до СПД ОСОБА_1 та виконавчого комітету
Луцької міської ради визнано недійсними з моменту державної реєстрації
Свідоцтво про державну реєстрацію СПД фізичної особи ОСОБА_1 від 04.02.2005р.
та Свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_3 з моменту його видачі та припинено його
підприємницьку діяльністю. Судом встановлено, що СПД ОСОБА_1 лише здійснив
державну реєстрацію, після чого всі документи передав невстановленій особі за грошову
винагороду. ОСОБА_1 пояснив, що ніякої фінансово-господарської діяльності він
не здійснював, будь-яких документів не підписував. Звітність до податкових
органів з моменту державної реєстрації не подавалась і відповідно податки не
декларувались та не сплачувались. Обставини встановлені постановою
господарського суду від 13.02.2007р. не доказуються при розгляді інших справ, в
сукупності з іншими фактами щодо намірів і характеру діяльності можуть свідчити
про характер мети, з якою укладено угоду невстановленими особами. Податкова
накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказано у
п.2 Порядку заповнення податкової накладної. ПП ОСОБА_1 відношення до
фінансово-господарської діяльності по взаєморозрахунках з ТзОВ «Вісса»ЛТД не мав.
Фактично ТзОВ «Вісса»ЛТД уклала угоду на купівлю товару  підтверджену податковими накладними та
видатковими накладними на суму 70 639,01 грн. підписані від імені СПД ОСОБА_1 з
невстановленими особами. У ТзОВ «Вісса»не було підстав щодо віднесення до податкового
кредиту 11 773,17 грн. ПДВ та включення до валових витрат 58 865,84 грн. згідно
податкових накладних, виписаних від СПД ОСОБА_1 Укладення та виконання
сторонами угоди на думку Луцької ОДПІ вчинено з метою суперечною інтересам
держави в частині приховування від оподаткування прибутків. Посилаючись на
постанову Верховного суду України від 19.04.2005р. та Постанову Пленуму Вищого
господарського суду України від 25.07.2002р. №1056 позивач вважає, що угода
вчинена з метою, яка завідомо суперечна інтересам держави і суспільства і
підлягає визнанню недійсною за ст. 207 ГКУ.

Відповідач
-ТзОВ «Вісса»ЛТД в поясненнях щодо позовних вимог позов не визнає, посилаючись
на те, що відповідно до п.п.7.2.4 Закону України «Про податок надодану
вартість»право на нарахування податку та складання податкових накладних
надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у передбаченому
цим законом порядку. З довідки НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_1 взятий на облік
платника податків і йому присвоєно реєстраційний обліковий НОМЕР_4, що і
підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість
НОМЕР_5 виданого ОСОБА_1  5.02.2005 року.
Посилання позивача на п.5 Порядку заповнення податкової накладної, згідно з
яким податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою,
є надуманим, оскільки жодного рішення, яким би було визнано вказану податкову
накладну недійсною не існує, а тому усі податкові накладні по даних
правовідносинах є дійсними. 07.02.2005р. СПД ОСОБА_1 подав йому довідку про
взяття на облік та присвоєння реєстраційного номера, а тому жодних порушень
закону в його діях не має. Зобов'язання припиняється з моменту ліквідації
юридичної особи. Оскільки виконане зобов'язання припинило своє існування у
зв'язку із його припиненням, то відпали підстави визнавати недійсним
зобов'язання якого не існує. Податки по даній операції ним сплачені повністю,
жодних дій які б свідчили про приховування від оподаткування прибутку вони не
вчиняли, а тому підстав для висновку щодо спрямованості у ТзОВ «Вісса»на
ухилення від сплати податків не існує. За таких обставин вважає що позов є
безпідставним і в його задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідач
-підприємець ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву суду не надав.

В
судовому засіданні представники позивача позов підтримали, з підстав,
викладених у позовній заяві; представники відповідача ТзОВ «Вісса»ЛТД позов
заперечили з підстав, викладених у поясненні; підприємець ОСОБА_1 пояснив, що
його реєстрацію проводив ОСОБА_4 за його згодою і дорученням, всі дії ОСОБА_4ом
проводились за згодою ОСОБА_1, рахунок в банку відкривав сам -ОСОБА_1, гроші з
рахунку знімав особисто в присутності ОСОБА_4, щодо угод нічого не знає.

Із
досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін, господарський
суд,-

В С Т А Н О В И В:

Актом
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції НОМЕР_7 «Про результати
виїзної позапланової доументальної перевірки ТзОВ «Вісса LTD»з питань правових
відносин з ПП ОСОБА_1 за період з 01.02.2005р. по 31.12.2005р.»встановлено заниження
податку на додану вартість в розмірі 7 803,00 грн. за лютий 2005р., до складу
податкового кредиту в лютому 2005р. віднесено суму податку на додану вартість,
не підтверджену податковою накладною на суму ПДВ -7803,00 грн. (а.с.30-33).

Однак,
як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю
«Вісса LTD»(далі ТзОВ «Вісса LTD») зареєстровано виконавчим комітетом Луцької
міської ради 12.07.1995р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи НОМЕР_8(а.с.8), статут ТзОВ «Вісса LTD»(а.с.9-12) та довідка
НОМЕР_9 з ЄДРПОУ (а.с.58). ТзОВ «Вісса LTD»зареєстровано платником податку на
додану вартість, про що свідчать свідоцтва НОМЕР_10 та НОМЕР_11 про реєстрацію
платника податку на додану вартість (а.с.24-25).

Підприємець
ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської
області 04.02.2005р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію
НОМЕР_12 (а.с.70), взятий на податковий облік 07.02.2005р. (а.с.86) та
зареєстрований платником податку на додану вартість 15.02.2005р., про що
15.02.2005р. та 17.02.2005р. ОСОБА_1 видано свідоцтво НОМЕР_5 (а.с. 29,85). У
зв'язку із втратою, Підприємцю ОСОБА_1 видано нове свідоцтво про державну
реєстрацію НОМЕР_13 про що 21.02.2007р. в ЄДР зроблено запис (а.с.94-96).

Відповідно
до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців станом на 07.06.2007р. підприємець ОСОБА_1 перебуває у стані
припинення (а.с.93-95,97-98).

07.02.2005р.
між підприємцем ОСОБА_1 та ТзОВ «Вісса LTD»укладено договір купівлі-продажу
(а.с.37-38). Предметом договору є купівля-продаж дубу-пиловику.

Доказом
надання цих послуг підприємцем ОСОБА_1 є видаткові накладні ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.41-42), а також виписані підприємцем ОСОБА_1 податкові накладні ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.39-40).

ТзОВ
«Вісса LTD»оплатило товар згідно платіжних доручень НОМЕР_1 та
НОМЕР_2(а.с.43-44).

ТзОВ
«Вісса LTD»в лютому 2005 року віднесла суму податку на додану вартість,
визначену в податкових накладних виписаних підприємцем ОСОБА_1, до складу податкового
кредиту (а.с.34-36).

З
пояснення представника позивача вбачається, що підприємець ОСОБА_1 за період з
01.02.2005р. будь-яких декларацій передбачених законодавством до Луцької ОДПІ
не подавав, податки не сплачував; до Луцької ОДПІ було подано єдину декларацію
від імені ОСОБА_1 без печатки та підписів (а.с.68).

Постановою
господарського суду Волинської області від 13.02.2007р. задоволено позов
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції до підприємця ОСОБА_1 та
Луцької міської ради про визнання недійсними реєстраційних документів,
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ та визнано недійсним з моменту реєстрації
Свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 НОМЕР_12; визнано недійсним з моменту видачі Свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану вартість, одержане ОСОБА_1; припинено
підприємницьку діяльність підприємця ОСОБА_1 (а.с.45-47).

Однак,
нове свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця ОСОБА_1
НОМЕР_13 (а.с.96) видане на заміну втраченого, про що 21.02.2007р. зроблено
запис в ЄДР (а.с.94) недійсним не визнавалося.

Згідно
частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання
що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно
до частини 1 статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох
сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за
рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане
нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У
разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування
виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

В
обґрунтування позову позивачем зроблено посилання на те, що постановою
господарського суду Волинської області від 13.02.2007р. визнано недійсними з
моменту державної реєстрації свідоцтво про державну реєстрацію СПД фізичної
особи ОСОБА_1 від 04.02.2005р. та свідоцтво платника ПДВ з моменту його видачі,
що судом встановлено що СПД ОСОБА_1 лише здійснив державну реєстрацію, після
чого всі документи передав невстановленій особі за грошову винагороду; що
ОСОБА_1 пояснив, що ніякої фінансово-господарської діяльності він не здійснював
(а.с.48-50).

Однак,
як вже зазначалося вище свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 НОМЕР_12, яке було визнано судом недійсним, втрачено і
21.02.2007р. було внесено в реєстр запис про його заміну на нове свідоцтво
НОМЕР_13 (а.с.96), що стверджується витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців (а.с.94).

В
судовому засіданні підприємець ОСОБА_1 пояснив, що його реєстрацію проводив
ОСОБА_4 за його згодою і дорученням, всі дії ОСОБА_4ом проводились за згодою
ОСОБА_1, рахунок в банку відкривав сам -ОСОБА_1, гроші з рахунку знімав
особисто в присутності ОСОБА_4, щодо угод нічого не знає.

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. з подальшими
змінами та доповненнями, роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України №02-5/111
від 12.03.1999р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з
визнанням угод недійсними»з послідуючими змінами та доповненнями, «необхідними умовами
для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства (порушення основних принципів існуючого
суспільного ладу) та наявність умислу хоча б у однієї у сторін щодо настання
відповідних наслідків; до таких угод належать угоди, спрямовані на використання
всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з
корисливою метою, на незаконне відчуження або незаконне користування,
розпорядження об'єктами права власності українського народу -землею, як
основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави,
її надрами, іншими природними ресурсами, на придбання всупереч встановленим
правилам предметів, вилучених з обігу або обіг яких обмежено, на приховування
підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу
об'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів або використання
майна, що знаходиться у їх власності, - шкоду інтересам суспільства, правам,
свободі і гідності громадян; наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає,
що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних
наслідків; умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або
іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на
це належні повноваження; за відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної
особи не може вважатися встановленою».

Позивачем
не доведено, що відповідачі, укладаючи угоду від 07.02.2005р. діяли з метою,
яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Визнання
недійсними втраченого Свідоцтва про державну реєстрацію підприємця ОСОБА_1 та
свідоцтва платника податку на додану вартість не тягне за собою недійсність
всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації підприємця ОСОБА_1 і до
моменту виключення його з реєстру та не позбавляє правового значення виданих за
такими господарськими операціями податкових накладних.

З
податкових накладних та платіжних доручень вбачається, що ТзОВ «Вісса
LTD»сплатило в ціні послуг податок на додану вартість. І підприємець ОСОБА_1 і
ТзОВ «Вісса LTD»на час укладення і виконання угоди від 07.02.2005р. були і на
даний час є в Єдиному державному реєстрі; мали свідоцтво про реєстрацію
платником податку на додану вартість. Підприємець ОСОБА_1 мав право виписувати
податкові накладні, а отже ТзОВ «Вісса LTD»сплативши податок на додану вартість
в ціні товару обґрунтовано віднесло до податкового кредиту суми податку на
додану вартість. По операції, проведеній 08.02.2005р. ТзОВ «Вісса LTD»сплатило
ПДВ та податок на прибуток, що стверджується актами звірки (а.с.89-91), а щодо
операції від 15.02.2005р., як вбачається з акту перевірки Підприємець ОСОБА_1
був зареєстрований платником податку на додану вартість 15.02.2005р. (а.с.32).

За
таких обставин, ТзОВ «Вісса LTD»не може нести відповідальність як за несплату
податків підприємцем ОСОБА_1 так і за можливу недостовірність відомостей про
нього включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності ТзОВ
«Вісса LTD»щодо такої.

При
виконанні угоди підприємцем ОСОБА_1 були надані ТзОВ «Вісса LTD»і довідка про
взяття на податковий облік підприємця ОСОБА_1 з 07.02.2005р. і свідоцтво про
реєстрацію платником ПДВ 15.02.2005р. (а.с.85-86).

Відповідно
до частин 1,2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців»від 15.05.2003р. з подальшими змінами та доповненнями
якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін;
якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні; третя особа не може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно
пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від
03.04.1997р. з подальшими змінами та доповненнями платник податку це особа, яка
згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Пунктом
10.2 статті 10 вказаного Закону передбачено, що платники податку, визначені у
підпунктах «а», «в», «г», «д»пункту 10.1 цієї статті, відповідають за
дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до Закону.

Отже,
сама по собі несплата податку підприємцем ОСОБА_1, неподача ним податкової
звітності, при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на
податковий кредит ТзОВ «Вісса LTD»та на суму відшкодування.

Визнання
в судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів
платника податку і його свідоцтва, як платника ПДВ, не є підставою для визнання
вчинених ним з іншими суб'єктами господарювання юридично значимих дій
недійсними, оскільки його контрагенти за договором можуть нести
відповідальність за наявності вини.

Наявність
умислу не може бути підтверджена рішенням господарського суду про визнання
нечинним втраченого свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість та припинення підприємницької діяльності,
оскільки предметом дослідження у такій справі є відповідність реєстраційних
документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу
при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта
-підприємця ОСОБА_1

Сам
факт визнання недійсними свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про
реєстрацію платником ПДВ та припинення підприємницької діяльності не тягне за
собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації
підприємця ОСОБА_1 і до моменту виключення його з державного реєстру.

Неподання
стороною угоди фінансової та податкової звітності і несплата нею податків тягне
відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, але не є підставою
для визнання недійсними угод, укладених такою особою під час своєї
підприємницької діяльності.

До
такого висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах
Верховного суду України у постановах від 14.02.2006р. та 26.09.2006р.
(а.с.99-101).

Відповідно
до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позовні
вимоги позивачем не доведені і до задоволення не підлягають.

Оскільки
відсутні підстави для визнання угоди недійсною, не можливо і застосування
наслідків визнання господарського зобов'язання недійсним.

Отже,
в позові слід відмовити.

Щодо
податкової накладної ІНФОРМАЦІЯ_1 на суму 46 819,50 грн., в т.ч. ПДВ в сумі
7803 грн. 25 коп. (а.с.39) (а як вбачається з акту перевірки підприємець
ОСОБА_1 зареєстрований платником податку на додану вартість 15.02.2005р.
(а.с.47,т.І)), то суд приймає до уваги пояснення та докази ТзОВ «Вісса LTD»та
її представника, з яких видно, що нарахований згідно акту перевірки податок на
додану вартість по податковому повідомленню-рішенню НОМЕР_14 в сумі 7803 грн.
25 коп. та штрафні санкції в сумі 3901,5 грн. були ТзОВ «Вісса LTD»сплачені до
бюджету шляхом зарахування в рахунок переплати податку на додану вартість, яка
була на момент сплати по податковому повідомленню-рішенню ПДВ та штрафних
санкцій (а.с.87-91).

Крім
того, як вбачається з акту перевірки ТзОВ«Вісса LTD»крім податкової накладної
ІНФОРМАЦІЯ_1 є податкова накладна ІНФОРМАЦІЯ_1, виписана підприємцем ОСОБА_1 на
ту ж суму що і від 08.02.2005р. -46 819,50 грн., в т.ч. ПДВ - 7803,25 грн.
(а.с.31).

Керуючись
Конституцією України, Господарським кодексом України, Законами України «Про
податок на додану вартість», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», статтями 70,71,86,94,159-163,186 Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

В
позові Луцької об'єднаної державної податкової інспекції до Підприємця ОСОБА_1
та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісса LTD»про визнання недійсною
угоди купівлі-продажу на суму 70639,01 грн. укладеної між СПД ОСОБА_1 та ТзОВ
«Вісса LTD»і застосування наслідків визнання господарського зобов'язання
недійсним, передбачених статтею 207 ГКУ, а саме: стягнення з СПД ОСОБА_1 та
ТзОВ «Вісса»ЛТД всього одержаного ними за зобов'язанням, тобто по 70 639,01
грн. з кожного в дохід держави, відмовити.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
20 денний строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього 20
денного строку. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження постанови може бути
подана до адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції
протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга
на постанову може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Л.М.Сініцина

В повному обсязі постанову
складено ___06.2007 року.