ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.07 р.                                                                             Справа № 41/337а

м. Донецьк, вул. Артема, 157, к. 223

Суддя господарського суду Донецької області     Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою           Державного підприємства “Управління по експлуатації адмінбудинків

податкових органів Донецької області”, м. Донецьк

до відповідача:  Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Київському районі м. Донецька від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10 та від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство “Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Донецької області”, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень від 16.02.2006р. № /0-2113/10/23-513, від 10.05.2006р. № /1-6698/10/23-513, від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10, від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23.

Ухвалою від 03.11.2006р. позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 41/337а.

Заявою від 17.11.2006 року № 313 позивач змінив позовні вимоги. Остаточними вимогами є позивача є визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Київському районі м. Донецька від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10 та від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, по-перше, висновки актів перевірок не відповідають п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, п. 5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, по-друге, податковим органом тричі здійснено перевірку одного й того ж періоду, що суперечить ст. 111 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” та ст. 19 Конституції України та по-третє, акт перевірки складений з порушенням п.п. 2.3.2. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

Позивач стверджує, що штрафну санкцію, застосовану до відповідача спірним податковим повідомленням-рішенням, застосовано відповідачем неправильно, оскільки вона є більшою передбачених п.п. 17.1.3 п. 17.3 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” 50-ти відсотків суми недоплати.

Позивач вважає, що висновки відповідача про заниження валового доходу за І квартал 2004 року на суму 330094 грн. безпідставні, оскільки з реалізації автомобіля Lexus LX 430, безкоштовно одержаного у 1 кварталі 2004 року, позивачем у повному обсязі сплачено податки. Позивач зазначає, що податковий орган неправомірно наполягає на тому, що позивач повинен був двічі сплатити податок з одного й того ж об’єкта оподаткування та така позиція податкового органу може привести до подвійного оподаткування. Тому, як зазначає позивач, невіднесення безоплатно отриманого автомобіля до складу валових доходів не призвело до втрат державного бюджету.

Позивач наполягає на тому, що висновок податкового органу про заниження позивачем валового доходу за 2003 рік на суму 14,8 грн. є неправомірним, оскільки зроблений тільки на підставі порівняння бухгалтерського обліку з податковим без перевірки первинних бухгалтерських документів.

У доповненнях до адміністративного позову позивач стверджує, що застосування положень п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування підприємств” до операції, пов’язаної з передачею до позивача автомобіля Lexus LX 430 не можливо з тих обставин, що: акт приймання передачі від 28.01.2004 року тільки підтверджує факт передачі автомобілю та не підтверджує перехід права власності, такий акт сам по собі не може ідентифікувати цивільно-правові відносини; автомобіль переданий від Профспілки ДПА у Донецькій області з метою його реалізації; передача-отримання автомобіля не у вигляді основного засобу, а у вигляді товару підтверджується тим, що він був взятий на облік як товар на забалансовому рахунку, не використовувався в діяльності підприємства та не був введений до експлуатації; проведення зазначеного майна по рахунку 28-Товари було здійснено після факту реалізації та пов’язано з тим, що до бухгалтерії на було надано документу, що ідентифікує цивільно-правові відносини; операція щодо прийняття-передачі автомобіля Lexus LX 430 з метою реалізації була здійснена в межах Глави 69 ГКУ „Договір комісії” в за балансовому рахунку 024 – „Товари, прийняті на комісію”. Позивач зазначає, що згідно з договором комісії Профспілкою ДПА у Донецької області було доручено позивачу вчинити дії щодо реалізації автомобіля Lexus LX 430. У податковому обліку, як стверджує позивач, відображується лише сума комісійної винагороди.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у повній відповідності до діючого законодавства. Відповідачем зазначено, що позивачем було відображено балансову вартість запасів на початок звітних років і на кінець звітних періодів, яка не відповідає показникам, відображеним в бухгалтерському обліку підприємства.

Стосовно заяви позивача про незаконність висновків ДПІ про необхідність віднесення до валових витрат у січні 2004 року суми вартості отриманого автомобіля, відповідачем пояснено, що у січні 2004 року та у квітні 2004 року мали місце дві господарські операції, два отримання доходу та два об’єкта оподаткування в момент безкоштовного отримання авто Lexus LX 430 та в момент його продажу. Таким чином, відповідач вважає, що висновок позивача про подвійне оподаткування одного об’єкта не має підстав та документально не підтверджений. Відповідачем зазначено, що висновки акту перевірки правомірні та, таким чином, за наслідками порушень, встановлених актом перевірки, податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення, які відповідають вимогам діючого законодавства.

Ухвалою суду від 23 листопада 2006 р. провадження по справі № 41/337а було зупинено у зв’язку з призначенням судово-економічної експертизи, проведення якої було доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз.

По закінченні експертизи та надходженні від судового експерта висновку № 6589/24 від 27.06.2007 року, ухвалою від 27.07.2007р. провадження у справі поновлено.

Відповідачем надано суду пояснення щодо висновків судово-бухгалтерської експертизи, відповідно до яких надані позивачем додаткові документи до судово-економічної експертизи, на погляд відповідача, підтверджують усі висновки експертизи по поставленим питанням. Проте, на момент перевірки податковому органу були надані документи, які підтверджували саме висновки акту перевірки. Враховуючи наведене, позивач стверджує, що прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення були винесені відповідачем у повній відповідності до діючого законодавства.

Відповідачем також надані суду пояснення щодо надання позивачем додаткових документів по господарській операції з реалізації автомобіля, відповідно до яких відповідач зазначає, що договір комісії від 26.04.2004р. в ході перевірки йому не був наданий, а тому спірні податкові повідомлення-рішення також прийняті у відповідності до діючого законодавства.

В судовому засіданні судом досліджені документи: про правовий статус відповідача, акти перевірок від 06.02.2006 року № 252/23-5/31178325, від 04.05.2006 року № 1000/23-5/31178325, від 12.07.2006 року № 1467/23-5-31178325, скарги від 09.03.2006 року № 52, від 19.05.2006 року № 157, від 26.07.2006 року № 205, рішення про результати розгляду скарги від 05.05.2006 року № 6273/10/25-013, від 14.07.2006 року № 9780/10/25-013-5, від 22.09.2006 року № 10682/6/25-0515, податкові повідомлення-рішення від 16.02.2006 року № /0-2113/10/23-513, від 10.05.2006р. № /1-6698/10/23-513, від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10, від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23, накази від 05.07.2006 року № 401, від 27.04.2006 року № 248, розрахунки, рахунок-фактура № ГП-917 від 29.04.2004 року, видаткова накладна від 05.06.2004 року № ГП-0000251, виписка по рахунку за 29.04.2004 року, податкові накладні від 31.05.2004 року № 2061, від 30.06.2004 року № 1951, від 31.07.2004 року № 34559, від 31.08.2004 року № 2, Журнал-ордер та відомість по рахунку 3641 за 2004 рік, акт прийняття-передачі основних засобів від 28.01.2004 року, довідка № 359 від 03.03.2006 року, свідоцтво про реєстрацію авто; дані бухгалтерського обліку: обороти по рахунку 0 за 2003 рік, по рахунку 20 за 2003 рік, по рахунку 22 за 2003 рік, по рахунку 26 за 2003 рік, по рахунку 28 за 2003 рік, по рахунку 28 за 2004 рік, дані бухгалтерського обліку по рахунках ТМЦ за 2003 рік, розрахунок фактичної величини приросту-убутку запасів за 2003 рік, фактична величина валового доходу з урахуванням виявлених відхилень за 2003 рік, списання бензину за 2003 рік, зведена таблиця з фактичної величини запасів, що підлягають включенню до декларації з прибутку за 2003 рік, ремонти за 2003 рік; декларація з податку на прибуток за 2004 рік з додатками К1/1, К4, К6, Р2, декларація з податку на прибуток за 1 квартал 2004 року з додатками К1/1, К4, К6, Р2,  декларація з податку на прибуток за півріччя 2004 року з додатками К1/1, К4, К6, декларація з податку на прибуток за 3 квартали 2004 року з додатками К1/1, К4, К6, Р2,  декларація з податку на прибуток за 1 квартал 2003 року з додатками К1/1, Р1 ,Р2,  декларація з податку на прибуток за 3 квартали 2003 року з додатками К1/1, К4, К6, декларація з податку на прибуток за 2003 року з додатками К1/1, К4, К6, Р2, декларація з податку на прибуток за півріччя 2003 року з додатками К1/1, К6,Р2,  договір комісії від 26.01.2004 року, заперечення до акту перевірки від 09.02.2006 року № 32, висновок судово-економічної експертизи № 6589/24 від 27.06.2007 року з додатками.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Позивач є суб’єктом підприємницької діяльності – юридичною особою, зареєстрований виконавчим комітетом Донецької міської ради 29.09.2003 року, включений до ЄДРПОУ за кодом 31178325.

В період з 16.01.2006 року по 06.02.2006 року відповідачем було проведено позапланову виїзну комплексну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року, за результатами якої складено акт перевірки від 06.02.2006 року № 252/23-5/31178325.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було складено та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 16.02.2006 року № /0-2113/10/23-513, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 160320 грн., в тому числі за основним платежем  - 106880 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 53440 грн.

Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення шляхом подання скарги від 09.03.2006 року № 52.

В ході розгляду скарги позивача відповідачем було проведено позапланову виїзну комплексну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року з урахуванням документів, наданих під час розглядання скарги на акт позапланової виїзної позапланової виїзної комплексної перевірки від 06.02.2006 року № 252/23-5/31178325. За результатами перевірки складено акт від 04.05.2006 року № 1000/23-5/31178325.

Рішенням начальника ДПІ в Київському районі м. Донецька від 05.05.2006 року № 6273/10/25-013 про результати розгляду скарги було залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 16.02.2006 року № /0-2113/10/23-513. Внаслідок розгляду скарги відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.05.2006р. № /1-6698/10/23-513, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 160320 грн., в тому числі за основним платежем  - 106880 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями – 53440 грн.

Позивач оскаржив зазначене податкове повідомлення-рішення шляхом подання скарги від 19.05.2006 року № 157 до ДПА в Донецькій області.

У ході розгляду повторної скарги позивача відповідачем було проведено позапланову виїзну комплексну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року (податок на прибуток з 01.01.2003 року по 31.09.2005 року) з урахуванням додаткових документів, наданих під час розглядання скарги на податкові повідомлення-рішення від 16.02.2006 року № /0-2113/10/23-513 № /0-2114/10/23-513, від 10.05.2006р. № /1-6698/10/23-513, № /1-2114/10/23-513. За результатами перевірки складено акт від 12.07.2006 року № 1467/23-5-31178325 (далі – акт перевірки)

За результатами перевірки відповідачем зроблені висновки, зокрема, про порушення позивачем п.п. 4.1.4, п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.9 ст. 5, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, п. 17.2, п. 17.3 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в результаті чого занижено податок на прибуток: за 2003 рік на суму 6,0 тис. грн., у тому числі за півріччя на суму 16,08 тис. грн., з квартали на суму 15,7 тис. грн.; за 2004 рік на суму 82,4 тис. грн., у т.ч. за квартал на суму 83,8 тис.грн., півріччя на суму 126,65и тис.грн., 3 квартали на суму 102,1 тис. грн.

Рішенням заступника голови Державної податкової адміністрації у Донецькій області від 14.07.2006 року № 9780/10/25-013-5 про результати розгляду повторної скарги було скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.02.2006р. № /0/2113/10/23-513 (від 10.05.2006 року № /1/6698/10/23-513) у частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток на загальну суму 19920 грн., у тому числі – 18200 грн. податку і 1720 грн. – штрафних санкцій, та в зазначеній частині рішення від 5 травня 2006 року № 6273/10/25-013, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а в іншій частині рішення залишено без змін, а скаргу – без задоволення. Збільшено суму податкових зобов’язань, зокрема, з податку на прибуток на 3380 грн. у частині штрафних санкцій відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем було складено та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10, яке є предметом спору та яким позивачу було визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток в загальному розмірі 140400 грн., в тому числі 88680 грн. – сума основного платежу, 51720 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Підставою прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення визначені п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та п.п. “б” п. 4.2.2. ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, підставами визначення  суми штрафних (фінансових) санкцій визначений п. 17.1.3. ст. 17 цього ж закону.

В результаті апеляційного оскарження позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення та внаслідок розгляду скарги від 26.07.2006 року № 205, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23 з тих же підстав та на таку ж суму, яке також є предметом спору по справі.

З акту перевірки та наданих сторонами на вимогу суду розрахунків сум спірних податкових повідомлень-рішень вбачається, що донарахована сума основного платежу податкового зобов’язання в розмірі 88680 грн. складається з сум, які донараховані внаслідок висновків акту перевірки про заниження скоригованого валового доходу за 2003 рік на суму 19,8 тис.грн., що стало підставою для нарахування податку в сумі 6,0 тис грн., завищення валових витрат за 2005 рік в сумі 1,1 тис. грн., що стало підставою для нарахування податку в сумі 0,28 тис грн. Також внаслідок висновків акту перевірки про заниження валового доходу в сумі 330,09 тис. грн. позивачу донарахований податок в сумі 82,5 тис. грн.

Стосовно заниження валового доходу на суму 19,8 тис. грн. та завищення валових витрат на суму 1,1 тис грн.

Як вбачається з акту перевірки заниження скоригованого валового доходу за 2003 рік на суму 19,8 тис.грн., а також скоригованих валових витрат за 3 квартали 2005 року на суму 1,1 тис.грн. (у тому числі за квартал 2005 року на суму 0,2 тис.грн., та  заниження валових витрат за півріччя 2005 року на суму 1,4 тис.грн.) встановлене через невірне відображення приросту (убутку) балансової вартості товарів, відображеного в рядку 04.2 „Декларації з податку на прибуток підприємства”, в тому числі у зв’язку з тим, що вартість запасів, яка відбита в бухгалтерському обліку не відповідає показникам, відбитим в Додатку К 1/1 „Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів”.

В ході провадження по справі для розв’язання питань, пов’язаних з розрахунками приросту (убутку) балансової вартості товарів, на підставі дослідження первинних документів та облікових регістрів бухгалтерського обліку позивача призначалась судово-економічна експертиза.

Висновок судово-економічної експертизи № 6589/24 від 27.06.2007 року доданий до матеріалів справи. Дослідження проводилось і висновок складений експертом лабораторії судово-економічних досліджень Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Ушаковою С.П., яка має вищу економічну освіту, спеціальність економіст, співробітник лабораторії судово-економічних досліджень, має 4 клас та кваліфікацію – судовий експерт за спеціальностями: „Дослідження документів бухгалтерського та податкового обліку та звітності”, „Дослідження документів про економічну діяльність підприємства”, „Дослідження документів про фінансово-кредитні операції”. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. За таких умов, у суду не має підстав для сумнівів в упередженості або недостатній  кваліфікації особи, що дала експертний висновок.

Огляд експертного висновку показує, що в ході дослідження експертом використовувались матеріали справи, в тому числі, акт перевірки ДПІ № 1467/23-5-31178325 від 12.07.2006 року, зворотно-сальдові відомості позивача за 2003 рік по балансовим рахункам 20,22,26,28, дані бухгалтерського обліку ТМЦ позивача за 2003 рік, розрахунок фактичної величини приросту позивача за 2003 рік, декларації з податку на прибуток позивача за 2003-2004 роки. Висновок складений у відповідності з вимогами Закону України «Про судову експертизу», містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті таких досліджень висновки та надано відповідь на поставлені судом питання. За таких умов, висновок експерта прийнято судом в якості належного доказу по справі.

Приріст (убуток) балансової вартості запасів, пов’язані з ним чисельні показники валових доходів та валових витрат, які безпосередньо впливають на розмір оподатковуваного прибутку, визначений п. 5.9. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до наведеної норми, платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно).

Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається.

Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Таким чином, законодавство передбачає ведення платником податків обліку не всіх товарно-матеріальних цінностей, а лише тих, які є запасами, при цьому знаходяться, зокрема, в залишках готової продукції та включаються до складу валових витрат згідно з положеннями Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Як вбачається з висновку експерта (стор. 6 висновку № 6589/24 від 27.06.2007 року), в ході проведеного дослідження експертом було встановлено, що позивачем списання бензину здійснювалось на збільшення дебету балансового рахунку 23 та у зменшення кредиту балансового рахунку 203, з подальшим збільшенням дебету балансового рахунку 26 “Готова продукція” та зменшенням кредиту балансового рахунку 23. В подальшому балансовий рахунок 26 “Готова продукція” в повному обсязі приймався позивачем до обліку приросту убутку балансової вартості, що не відповідає наведеним вище вимогам закону, оскільки до обліку повинно прийматися не вся вартість готової продукції, а лише балансова вартість запасів у залишках такої готової продукції, що повинна розраховуватись станом на кінець відповідного звітного періоду.

В ході проведеного дослідження експертом встановлена вартість бензину, який повинен був бути включений до розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів у розмірі 3593,80 грн. Така вартість встановлена на підставі дослідження експертом первинних документів позивача (стор. 7 висновку № 6589/24 від 27.06.2007 року) та розрахована, як 50% витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів.

Таке відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до п. 5.4.10. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до валових витрат платника податку відносяться витрати на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності, зокрема (абзац п’ятий наведеного пункту), 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів. При цьому платник податку звільняється від обов'язків доведення зв'язку таких витрат з його господарською діяльністю.

Тобто, 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів у будь-якому випадку відносяться до валових витрат платника податків, а тому, згідно з вимогами п. 5.9. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, повинні враховуватись при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів. Проте, наведені суми позивачем при розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів не були враховані.

Внаслідок наведеної невідповідності обліку позивача вимогам закону, позивачем були завищені валові доходи за 2003 рік в сумі 23,5 тис грн., що призвело до завищення позивачем податку на прибуток в сумі 7,05 тис. грн.

Як вбачається з акту перевірки та підтверджується поясненнями відповідача, в ході проведення перевірки наведені обставини не були враховані відповідачем, що призвело до помилкового донарахування позивачу за наслідками перевірки податкового зобов’язання в розмірі 6,28 тис. грн.

Стосовно заниження валового доходу в сумі 330,09 тис. грн.

Як вбачається з акту перевірки (стор. 11) в ході перевірки встановлено порушення позивачем п. 4.1.6. ст. 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” як заниження скоригованого валового доходу за 2004 рік через не включення до його складу вартості товарів безоплатно наданих позивачу.

Відповідач вважає, що позивачем безкоштовно одержаний у власність автомобіль Lexus Lx 430 вартістю 330094 грн., при цьому ця вартість не включена до складу валового доходу, що потягло заниження суми оподатковуваного прибутку в розмірі 330094 грн. та донарахування податку на прибуток 82,5 тис. грн.

Наведені висновки відповідача спростовуються наданими позивачем доказами та не відповідають вимогам законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.1.6. ст.4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, валовий доход, зокрема, включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу".

Згідно до п. 1.23. ст. 1 безоплатно надані товари (роботи, послуги) – це товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод.

Позивачем наданий та судом досліджений договір комісії від 26.01.2004р., укладений між позивачем та Профсоюзним комітетом ДПА у Донецькій області, предметом якого (п. 1.1.) є обов’язок позивача, як комісіонера, укласти за дорученням комітента (Профсоюзного комітета ДПА у Донецькій області) від свого імені договір щодо продажу автомобіля Lexus Lx 430.

Відповідно до ст. 1022 Цивільного кодексу України, комісіонер після вчинення правочину за рахунок комітента зобов’язаний передати йому все одержане за договором комісії.

Таким чином, законодавством передбачена компенсаційність правовідносин комісії щодо продажу речі, а тому операції з надання товарів в межах договору комісії не є та можуть бути визнаними операціями з безоплатного надання товарів у розумінні Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Крім того, поняття “операції з безоплатного надання товарів” наявне у визначенні терміну “продаж товарів”, які загально визначають склад валових доходів у відповідності до п. 4.1.1. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Так, згідно до п. 1.31. ст. 1 цього закону продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Однак, згідно до абз. 2 цього ж пункту, Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Таким чином, податковим законодавством з операцій, які формують склад валових доходів платника податків прямо виключені операції з надання товарів, яке відбувається у межах договорів комісії.

З огляду на викладене суд вважає помилковими висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства у вигляді не включення до складу валового доходу вартості безоплатно отриманих товарів, а тому необґрунтованим є донарахування відповідачем податку на прибуток з цих підстав в розмірі 82,5 тис. грн.

Щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, то необґрунтованість донарахування податку обумовлює відсутність підстав їх застосування на підставі п. 17.1.3. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання недійсними спірних податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1, п. 4.1.1, 4.1.6 ст. 4, п. 5.9. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, ст. 1022 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 5, 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст.ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 72, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Позовні вимоги Державного підприємства „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Донецької області” до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень ДПІ у Київському районі м. Донецька від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10 та від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23 –  задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька від 24.07.2006р. № 000332340/2-11057/10.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька від 12.10.2006р. № /3-15527/10/23.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Донецької області” витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

В судовому засіданні 10.08.2007 року оголошено

вступну та резолютивну частину постанови.

Постанову складено в повному обсязі 13.08.2007 року

Надруковано 3 прим.

Позивачу - 1прим.

Відповідачу - 1 прим.

У справу - 1 прим.