ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2007 р.
Справа № ПА-6/133

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: Cуддя  Грица Ю. І      При секретарі   Цюрак Андрій Михайлович  розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом  військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави -Міністерства Оборони України в особі Івано-Франківської КЕЧ району  вул.Національної Гвардії, 14 "в",Івано-Франківськ, 76000

до відповідача  виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради  вул. Грушевського,21, Івано-Франківськ,76000

3-тя особа на стороні відповідача  ЗАТ БК "Прикарпаття і К", вул. Південний бульвар, 35а. м.Івано-Франківськ

про визнання нечинним п.3.9 рішення виконавчого комітету міської ради №131 від 20.04.04

Представники:

Від позивача:  Кузів Л.В., (довіреність № 1/330 від 18.05.07 представник )

від прокуратури:  Кормило Р.О., (посвідчення  № 179 від 18.08.05 )

Від відповідача:  Кедик Н.С., (довіреність № 1085/05-17/07 в від 24.07.06 спеціаліст юридичного відділу )

третя особа:  Варинський З.А., (довіреність № 006-с від 11.01.07 юрисконсульт )

Від відповідача: Буджак В.М.- головний спеціаліст

СУТЬ СПРАВИ: подано позов про визнання нечинним п. 3.9 рішення виконавчого комітету міської ради від 20.04.2004 року № 131, щодо надання дозволу на проектно-пошукові роботи, Закритому акціонерному товариству будівельна компанія «Прикарпаття і К»-для будівництва багатоквартирного житлового будинку в мікрорайоні на вул. Є. Коновальця - Національної Гвардії ( № 5 по генплану).

В попередньому засіданні  суд задоволив клопотання позивача про заміну відповідача- Івано-Франківську міську раду на належного відповідача- виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 05.09.07.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обгрунтування позовних вимог вказує, що   згідно Закону України "Про збройні сили України",  земля закріплена за військовими частинами належить їм на праві оперативного управління.  Наказом  Міністра оборони України №483 від 22.12.97  визначено, що передача земель  місцевим органам влади  за згодою Міністра оборони   або за його  дорученням  начальникам    Головного Управління розквартирування військ  та капітального будівництва  збройних сил У країни.  При звільненні військовою частиною  містечка чи окремих будівель , їх командири чи начальники зобов"язані передати  квартирно-експлуатаційній частині району  за актами і описом  казарменно-житловий фонд, комунальні споруди і обладнання з обліковими документами.   З посиланням на ст.116, 141, 149, 151 Земельного кодексу України   прокурор вказує на те, що   вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів,  а надання у користування лише після її вилучення. Згоди на вилучення Міністерство оборони не надавало. Крім того, прокурор вказує, що міською радою вже приймалось рішення про віднесення територій військових містечок до земель запасу, триває судовий розгляд з приводу оскарження таких рішень.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що оспорюване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема вказує, що  відповідно до ст.77 ЗК України  землями оборони є землі надані для розміщення і постійної діяльності військових частин. В зв"язку з передислокацією  військової частини, що розташовувалась на території містечка №13 в  м.Івано-Франківську  будівлі були вилучені з балансу КЕЧ і передані на баланс   Західного управління капітального будівництва МО України.  В подальшому  будівлі і споруди були списані  та зобов"язано відповідні  служби  внести  зміни до обліку фондів  та земель збройних сил України.          В зв"язку з відсутністю нерухомості  та на підставі  п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, використовуючи   повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів   міська рада прийняла рішення  про віднесення земельних ділянок до земель запасу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що    п.3.9. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської  міської ради №131 від 20.04.04 надано дозвіл на проектно -пошукові роботи ЗАТ "Прикарпаття і К" для будівництва багатоквартирного житлового будинку в мікрорайоні на вул. Є.Коновальця -Національної Гвардії.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, позивач подав позов до суду про визнання його нечинним.

Відповідно до п.6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»виконавчий комітет міської ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду України від 18.04.2007 р. по справі № А-8/287 встановлено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради депутатів трудящих від 08.07.1977 р. № 12 земельну ділянку, площею 33,88 га закріплено за військовим містечком № 13 на вул. Дадугіна (теперішня вул. Є. Коновальця) у м. Івано-Франківську.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини є Земельний кодекс України.

На час прийняття рішення виконкому міської ради №12 від 08.05.1977 р. був чинним Земельний кодекс УРСР, введений в дію Законом N 2874-УІІ від 08.07.1970 р. Згідно з ч.І ст. 20 Земельного кодексу УРСР відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Частина    3    ст.    20    цього    ж    кодексу    передбачала,    що    право довгострокового    тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється  Радою   Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Стаття 22 Земельного кодексу УРСР передбачала, що приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Аналогічні вимоги містились у ст.ст. 22-24 Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. № 561-XII та передбачені ст.ст. 125-126 чинного Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІП. Цим ж статтями передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, обов'язковими умовами набуття права на земельну ділянку є відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право землекористування.

Проте, в судовому засіданні  позивачем не подано належних правовстановлюючих документів, які б підтверджували право позивача на землекористування, а також не подано доказів відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до  ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визначаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів,   підприємств  та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно наказу Міністра оборони України від 12.10.2005 р. № 618 будівлі військового містечка № 13 вилучено з балансу Івано-Франківської КЕЧ району та передано на баланс Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України.

У відповідності з п. 5 цього ж наказу начальнику Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України наказано внести зміни до обліку фондів земель Збройних Сил України.

В подальшому, будівлі військового містечка №13 військової частини А3282 списані згідно актів списання, затверджених міністром оборони України, у зв'язку з будівництвом житлового комплексу.

Таким чином, у зв'язку із передачею об"єктів нерухомості військового містечка №13 до Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та наступним їх списанням Івано-Франківська КЕЧ району зобов'язана була внести зміни до облікових документів фондів земель Міністерства оборони України, оскільки відсутня нерухомість для обслуговування якої необхідна земля.

Однак, позивачем не виконано наказ Міністра оборони України та не внесено зміни до обліку фондів земель Збройних Сил України. Більше того, разом із списанням нерухомого майна, відсутні підстави вважати, що право землекористування виникає у позивача внаслідок права власності на нерухоме майно. Підстав вважати, що право власності чи землекористування у позивача на вказану земельну ділянку збережено до цих пір виходячи з вимог ст. 77 Земельного кодексу України також немає.

У зв'язку з вищенаведеним безпідставним є посилання позивача  на ст. 1 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України»та «Положення про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України №888/97 від 21 серпня 1997 року, у тій частині, що Івано-Франківська КЕЧ району уповноважена державою здійснювати відповідні функції у відносинах, що виникають з її господарської діяльності включають і земельні відносини.

У відповідності з ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Одночасно зазначаємо, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Івано-Франківська.

За змістом п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів,«крім зємель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належить частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні органи виконавчої влади.

За таких обставин, суд вважає, що  спірна земельна ділянка належить до земель запасу  територіальної громади  м. Івано-Франківська,  а тому оспорюване рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 131 від 20.04.2004 р.є таким, що прийняте в межах компетенції, наданій  виконавчому комітету міської ради.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача безпідставні і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.19,124 Конституції України, Земельним Кодексом УРСР, Земельним Кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.158-163   Кодексу адміністративного судочинства України  , суд

ПОСТАНОВИВ:

в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                            Грица Ю. І

постанова підписана 05.09.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Рочняк Олександра Вікторівна