СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.07                                                                                 Справа № 1/143.

Суддя Н.М.Зюбанова, розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Восток  Інвест Груп", м. Луганськ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства ”Агровестком”,  м. Луганськ

третя особа з боку позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Відкрите акціонерне товариство "Луганське управління механізації", м. Луганськ

про стягнення  20000 грн. 00 коп.

в присутності представників  сторін:

від позивача –  Мягков М.О.  дов. від 14.03.07 б/н;

від відповідача – Бєлік О.М., дов. від 04.04.07 б/н;

в с т а н о в и в :

Суть спору:  про стягнення 20000 грн. 00 коп. збитків у зв"язку з відмовою позивача від прийняття виконання зобов"язання відповідача.

На підставі ст. 77 ГПК України у засіданні суду 05.06.07 було оголошено перерву до 06.07.06, 9-30.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з посиланням на факт неоформлення акту приймання-передачі крану, але укладання позивачем при цьому договору на його демонтування. Також відповідач посилається на те, що має намір виконати умови договору від 03.07.06 № Л38/2006 та ставить питання про внесення змін до договору щодо продажу товару до 21.05.07.

Позивач у письмових запереченнях  на відзив відповідача доводи останнього відхиляє та зазначає, що підписання акту прийому-передачі засвідчує факт виконання обов"язку продавця передати товар, а не факт самої передачі товару, направлення рахунку-фактури СФ-000042 на 55000,00грн. для оплати свідчить про вчинення відповідачем дій, спрямованих на здачу товару перевізникові у розумінні ст. 664 ЦК України.

У відповідності до пояснень третьої особи за листом від 25.04.07 № 289 демонтування козлового крану ККС 12.5-25 здійснювалося на території Приватного виробничого підприємства "Спец-Агро", м. Старобільськ.

Дослідивши обставини справи, надані  матеріали, вислухавши представників сторін,  суд  прийшов до наступного.

Так, рішенням господарського суду Луганської області від 19.10.06 по справі                     № 13/446, яке набрало законної сили, встановлено, що між  Товариством з обмеженою відповідальністю НВП  “Агровестком” /відповідачем/ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток  інвест груп" /позивачем/  було укладено договір від 03.07.06                  № 38/2006 г., за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов”язання здійснити продаж козлового крану марки ККС-12.5х25, а позивач –прийняти його та сплатити вартість у сумі 55000 грн. 00 коп. на протязі 10 банківських днів, що передбачено п. 2.2.1 договору.

У відповідності з п. 2.1.2 даного правочину сторони визначили наступний порядок передавання товару –через підписання акту приймання-передачі.

Як свідчать матеріали справи, позивач в обгрунтування своїх вимог за позовом посилається на те, що у зв"язку з відмовою відповідача передати йому козловий кран  та підписати відповідний акт після пред"явлення вимоги про те за листом від 02.11.06 № 169, ним понесені збитки у сумі 20000 грн. 00 коп., сплачені третій особі за роботи по демонтуванню крану, що підтверджено платіжним дорученням від 01.08.06 № 389.

Оцінивши доводи сторін, наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, у задоволенні якого слід відмовити, з огляду на наступне.

Так, правове регулювання правовідносин сторін здійснюється ГК України, ст. 265 якого, зокрема, передбачено, що за договором поставки одна сторона – постачальник зобов"язується передати /поставити/ у зумовлені строки /строк/ другій стороні –покупцеві товар /товари/, а покупець зобов"язується прийняти вказаний товар /товари/ і сплатити за нього певну грошову суму. У той же час, згідно  з вказаною нормою закону до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Тому позивач обґрунтовано посилається на відповідні положення ЦК України.

Згідно зі ст. 664 ЦК України  обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок   продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця  доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні,  обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Як вбачається з укладеного сторонами договору від 03.07.06 № Л 38/2006 г., у ньому відсутні умови щодо доставки товару продавцем, а йдеться про самовивезення, не зазначене місцезнаходження крану /зокрема, на території ПВП "Спец-Агро",                                  м. Старобільська/, на що посилається позивач. Таким чином позивач та відповідач лише  обумовили необхідність підписання акту приймання-передачі товару, який не складений на час слухання справи.

У відповідності до ст. 224 ГК України, яку зазначає позивач нормативно-правовою підставою позову, учасник господарських  відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження  її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. При цьому у ст. 226 ГК України, яка визначає умови і порядок відшкодування збитків, вказано, що у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі /речей, визначених родовими ознаками/ управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі /речей/ у зобов"язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що позивач поніс витрати у сумі 20000 грн. 00 коп. за роботи, які були надані йому третьою особою у справі на підставі договору підряду від 31.07.06 № 98 на демонтуванню і транспортування козлового крану.

Однак суд вважає, що вказані витрати не можуть бути збитками позивача у розумінні вказаної ст. 226 ГК України, оскільки між сторонами не підписаний акт приймання-передачі товару, тобто, укладаючи договір з ВАТ "Луганське управління механізації", позивач не набув права власності на козловий кран, та діяв, таким чином на власний ризик. Не підтверджується таким чином й момент передачі товару третій особі, яку позивач зазначає перевізником у відповідності до ст. 664 ЦК України.

З огляду на викладене, позивач для захисту свого порушеного права має вимагати від відповідача передачі йому козлового крану, обумовленого укладеним договором.

Згідно зі ст. 33, ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати  покладаються  на позивача у відповідності до  ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст.  35, 49, 77, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.удові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –11.07.07.

Суддя                                                                      Н.М.Зюбанова