ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

ІНФОРМАЦІЯ_5
року
Справа № 34/225-07

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. (
доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Науменко І.М. (зміни
у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 04.09.2007р.)

при секретарі: Геворгян
Е.М.

за участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_2,
адвокат, дов. НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р.;

відповідача -ОСОБА_3.,
дов. НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні          апеляційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1, м.Дніпродзержинськ

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_2 року

у справі №  34/225-07

за позовом  приватного підприємства фірми “Каменяр”, м.
Київ

до
приватного підприємця ОСОБА_1, м.Дніпродзержинськ

про стягнення 750 629,08 грн.

В судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_4р.
було оголошено перерву до ІНФОРМАЦІЯ_5р. (ст..77 ГПК України).

За згодою представників сторін,
присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину
постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_2р. (суддя Примак С.А.) по справі №
34/225-07 за позовом приватного підприємства фірми “Каменяр” м.Київ (далі -ПП
фірми “Каменяр”) до приватного підприємця ОСОБА_1, м.Дніпродзержинськ (далі -ПП
ОСОБА_1) про стягнення 750 629 грн. 08 коп. позов було задоволено частково та з
відповідача на користь позивача було стягнено 648 000 грн. основного боргу, 46
276 грн. 04 коп. річних, 17 657 грн. 35 коп. суми боргу з урахуванням індексу
інфляції, 7119 грн. 33 коп. витрат по держмиту, 116 грн. 90 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти позову
було відмовлено.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області мотивовано ст.ст.526, 530, 625 ЦК України, фактом
неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань по повній та
своєчасній оплаті вартості поставленого за договором обладнання.

Не
погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, в апеляційному порядку його
оскаржує відповідач по справі -ППОСОБА_1, м.Дніпропетровськ, посилається на
неповне дослідження всіх обставин справи, що мають значення для правильного
вирішення справи, на порушення господарським судом норм матеріального та
процесуального права, зокрема:

-
господарським судом не досліджено наявності у обох сторін різних редакцій
договору НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_6р., який містить різні редакції пунктів, якими
встановлено вартість робіт та порядок їх оплати;

-
господарським судом неправомірно до спірних відносин було застосовано ч.2
ст.530 ЦК України, тоді як умовами договору передбачено строки оплати
відповідачем;

-
господарським судом не дано належної правової оцінки тому, що з актів
приймання-передачі вбачається лише факт передачі обладнання, а не факт
виконання робіт, як було передбачено договором; оскільки строк оплати по
договору було пов'язано з підписанням актів виконаних робіт, то господарським
судом зроблено невірний висновок про стягнення боргу, 3% річних, суми боргу з
урахуванням індексу інфляції;

-
господарським судом не взято до уваги факт перерахування позивачеві ТОВ НВП
“Екологія-Дніпро 2000” 30 000 грн. на підставі договору НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_7р. та необґрунтовано не застосовано ст..528 ЦК України;

-
господарським судом не взято до уваги, що відповідач не отримав від позивача
трансформаторну підстанцію пересувну, яка є складовою частиною пересувної
дробильно-сортувальної установку та без якої експлуатація обладнання неможлива,
чим господарським судом порушено вимоги ст.ст.621, 684, 682, 538 ЦК України;

-
господарським судом не взято до уваги, що умовами договору, наданим до суду
відповідачем, не передбачено укладення додатку № 2;

-
господарським судом не надано правову оцінку факту виставлення ІНФОРМАЦІЯ_8р.
позивачем рахунку НОМЕР_4 за обладнання, яке є предметом договору, в сумі 264
000 грн.

В
доповненні до апеляційної скарги скаржник також посилається на те, що
шеф-монтажні та пусконалагоджувальні роботи взагалі не виконувались позивачем,
а ці роботи було здійснено іншою особою; крім цього, листом позивачаНОМЕР_5 від
ІНФОРМАЦІЯ_8р. підтверджується, що вартість обладнання становить саме 330 000
грн., як було зазначено в договорі в редакції відповідача, а висновком про
незалежну оцінку від ІНФОРМАЦІЯ_9р. підтверджується, що ринкова вартість
ПДСУ-90 станом на ІНФОРМАЦІЯ_10 року складала 272 078 грн. 00 коп.; отже,
оскільки позовні вимоги ґрунтуються на договорі, який не було укладено саме в
редакції позивача, то відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

У
відзиві на апеляційну скаргу позивач по справі -ПП фірма “Каменяр” м.Київ
-проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність
оскаржуваного рішення господарського суду вимогам закону, матеріалам,
обставинам справи.

В
судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_4р. відповідно до ст..77 ГПК України
проголошувалась перерва, в зв'язку з необхідністю витребування у позивача
додаткових доказів -накладних, довіреностей, на поставлені матеріали, кошторис
вартості шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт (протокол від
ІНФОРМАЦІЯ_4р.).

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін,
перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення слід скасувати на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України із
застосуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених п.2 ст.103
ГПК України, виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_6р.
між приватним підприємцемОСОБА_1, м.Дніпродзержинськ (відповідач по справі,
скаржник, “покупець” за договором) та ПП фірмою “Каменяр” м.Київ (позивач по
справі, “продавець” за договором) було підписано договір НОМЕР_2, відповідно до
умов якого “продавець” зобов'язався поставити на площадку “покупця” пересувну
дробильно-сортувальну установку ПДСУ-90, виконати шеф-монтажні та
пусконалагоджувальні роботи (п.1.1 р.1 договору). Згідно з п.п.1.2, 1.3 розділу
1 договору комплектація та поставка ПДСУ-90 визначена в специфікації до
договору (додаток № 1), кількість та комплектність підтверджується актом
приймання-передачі. Пунктом 3.2 розділу 3 договору сторони передбачили, що датою
поставки обладнання є дата виписки накладної та акту здачі-приймання виконаних
робіт (а.с.1-10, т.1).

В
судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_4р. обома сторонами було надано оригінали
вищезазначеного договору для огляду колегії суддів апеляційного господарського
суду. Як вбачається із оригіналу договору кожної із сторін, кожен екземпляр як
позивача, так і відповідача містить різні редакції розділу 2 договору
(а.с.1-10, а.с.93-95, т.1).

Так,
у кожному з екземплярів договорів обох сторін містяться різні відомості щодо
вартості обладнання та робіт, порядку оплати, наявності графіка поставки,
виконання робіт та їх оплати в якості додатку № 2 до договору. Обидва оригінали
договорів позивача та відповідача засвідчені печатками та підписами обох сторін
за договором.

Аналізуючи
умови договору, наданого відповідачем, зокрема, розділ 2 (п.п.2.1-2.3.2),
п.п.3.1-3.3 розділу 3, наданого в оригіналі відповідачем (ксерокопію залучено
до матеріалів справи (а.с.132-134, т.1), колегія суддів не приймає в якості
доказу договір НОМЕР_2, зокрема, редакцію розділу 2, наданий відповідачем,
оскільки зміст розділу 3 договору (п.п.3.3) не відповідає змісту розділу 2, а
саме п.п.2.3.1, 2.3.2 не існують в розділі 2 договору, наданого відповідачем в
оригіналі.

Таким
чином, колегія суддів вважає прийняти в якості доказу договір НОМЕР_2 від
ІНФОРМАЦІЯ_6р. позивача, який містить 2-й розділ в редакції, наданої
позивачем  (а.с.8-10, т.1).

Відповідно
до п.п.2.2-2.3 (підпункти 2.3.1, 2.3.2) розділу 2 договору  вартість обладнання та робіт по договору
становлять 720 000 грн. (з ПДВ), оплата по договору здійснюється поетапно
-аванс 330 000 грн. (з ПДВ) перераховується на рахунок позивача протягом 10
днів з дати підписання договору, наступні платежі здійснюються згідно з
графіком поставки ПДСУ, виконання робіт та їх оплати (додаток № 2), який є
невід'ємною частиною договору.

Сторонами
було погоджено специфікацію до договору стосовно обладнання ПДСУ (додаток № 1)
(а.с.43, 96, т.1). Екземпляр специфікації, наданий позивачем та відповідачем,
мають відмінності в частині поставки трансформаторної підстанції, екземпляр
позивача містить підписи обох сторін щодо виключення із специфікації до
договору саме цього виду обладнання (а.с.43, т.1).

Сторонами
до договору також було оформлено та підписано, засвідчено печатками графіки
поставки та виконання робіт (додаток № 2 до договору -а.с.11, т.1). Оригінал
графіку також було надано позивачем для огляду в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_4р., тоді як відповідач взагалі спростовував
факт оформлення та підписання графіку -додатку № 2 до договору.

Аналізуючи
вищевказаний графік (а.с.11, т.1), слід зазначити, що останній містить чітко
встановлені строки виконання робіт, строки та умови оплати виконаних робіт
поетапно.

Виходячи
із умов графіку (додатку № 2), сторони домовились, що етапи оплати пов'язані не
лише із складення акту  здачі-приймання
ПДСУ, але оплата повинна бути здійснена відповідачем протягом 3-х
банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт. Обсяги оплати, строки
виконаних робіт встановлено сторонами як у п.3.3 р.3 договору, так і
деталізовані в додатку № 2 до договору (графіку).

За
цих обставин неможливо погодитись з доводами як позивача, так і висновками
господарського суду, викладеними в рішенні щодо
необхідності застосування ч.2 ст.530 ЦК України щодо надсилання вимоги
про оплату у виді претензії.

Обґрунтовуючи
вимоги, позивач посилається на факт передачі обладнання по актам
приймання-передачі (а.с.12-16, т.1), тоді як жоден із актів не підтверджує
факту виконання будь-яких робіт, та з актів не вбачається вартість переданого
обладнання. На вимогу апеляційного господарського суду позивачем (протокол від
ІНФОРМАЦІЯ_4р.) не було надано накладних на передачу обладнання відповідачеві з
визначенням вартості обладнання, тобто докази в розумінні ст.ст.32, 36 ГПК
України, підтверджуючи факт передачі обладнання на певну суму відсутні в
матеріалах справи, не надавались позивачем судам обох інстанцій.

Крім
цього, зазначені акти (а.с.16, т.1) взагалі містять відомості про передачу
обладнання, яке не включено до специфікації до договору (аспіраційна установка,
метизи та ін.).

Згідно
з графіком (додаток № 2) всі етапи робіт, за виключенням останнього, повинні
бути підтверджені не актами приймання-здачі обладнання, а актами
здачі-приймання виконаних робіт, тоді як такі акти не складались, відсутні,
а роботи за договором не здавались та не виконувались.

Отже,
як свідчать пояснення представників сторін, матеріали справи, шеф-монтаж,
пусконалагоджувальні роботи позивачем не виконувались,  докази протилежного відсутні в матеріалах
справи, не надавались судам обох інстанцій жодною із сторін.

Доводи
позивача про те, що роботи ним не виконувались внаслідок невиконання
відповідачем п.1.4 розділу 1 договору не підтверджено жодним доказом в
розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, відсутні в матеріалах справи. Також відсутні
будь-які докази, підтверджуючи, що позивач вимагав від відповідача виконання
своїх зобов'язань згідно з п.1.4 договору (ст.ст.886, 850, 851 ЦК України), як
відсутні докази розірвання або припинення договору в встановленому законом
порядку через невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Відповідно
до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог,
що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені
цим Кодексом.

Статтями
525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться.

Даючи
правову оцінку укладеному договору між сторонами, слід дійти висновку, що за
своєю правовою природою договір від ІНФОРМАЦІЯ_6р. є договором підряду.

Відповідно
до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони
(замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно
із ч.1 ст.839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену
договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не
встановлено договором.

Докази
про те, що на правовідносини сторін розповсюджуються норми будівельного
підряду, зокрема, норми ст.ст.875, 876 ЦК України не надано обома сторонами в
ході розгляду справи, відсутні в матеріалах справи. Отже, факт того, що
виконання робіт нерозривно пов'язано з місцезнаходженням об'єкта та власником
об'єкта будівництва та результату робіт до їх здачі є підрядник (ст..876 ЦК
України) не надано.

Статтею
854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня
оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі,
встановлених договором.

Як
вбачається із змісту позовної заяви, її прохальної частини, заяви про зміну
позовних вимог (а.с.3, 76, т.1), позивач в якості норм матеріального права
посилався на ст.ст.11, 509, 530, 625, 712 ЦК України, визначив договір від
ІНФОРМАЦІЯ_6р., як договір поставки. Вимоги про стягнення авансу або вартості
інших етапів робіт відповідно до ст.ст.854, 837, 840 ЦК України позивачем не
було заявлено, будь-які заяви відповідно до ст..22 ГПК України позивачем не
надавались до господарського суду, відсутні в матеріалах справи, ці вимоги не
були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст..101 ГПК України).

Таким
чином, враховуючи, що укладений договір за своєю правовою природою є договором
підряду, договір в встановленому законом порядку не розірвано та не припинено,
роботи за договором не виконувались та не здавались відповідачеві
(“замовнику”), позивач не заявляв вимоги про стягнення заборгованості на підставі
ст.ст.22, 854 ЦК України, то в задоволенні позовних вимог слід було відмовити.

Враховуючи
викладене, апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення
господарського суду -скасувати, як таке, що не відповідає вимогам закону,
матеріалам, обставинам справи. За цих обставин не підлягає задоволенню і
клопотання позивача про вжиття заходів по забезпеченню позову.

Керуючись
ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від ІНФОРМАЦІЯ_2р. по справі №
34/225-07 -скасувати; апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1,
м.Дніпродзержинськ -задовольнити частково.

В задоволенні позову -відмовити.

Судові витрати по справі покласти на
позивача.

Стягнути з
приватного підприємства фірми “Каменяр” м.Київ на користь приватного підприємця
ОСОБА_1, м.Дніпродзержинськ 3559 грн. 66 коп. витрат по держмиту, сплачених при
подачі апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу згідно зі
ст.ст.116-118 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської
області.

Головуючий
О.М.
Виноградник

Судді
О.В. Джихур

І.М.Науменко