ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.02.07                                                                                               Справа №26/362/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

за участю представників

позивача: Ключник С.В., дов. б/н від 15.01.2007 р.;

Устименко І.А. ,дов. б/н від 15.01.2007 р.

відповідача: не з’явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокерська фірма «Восток», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2006 р.

у справі № 26/362/06

за позовом Українсько-Польського товариства з обмеженою відповідальністю “Віко-Україна”, м. Кремінна Луганської області

92900, Луганська область, м. Кремінна, вул. Куйбишева, 161

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокерська фірма «Восток», м. Запоріжжя

69008, м. Запоріжжя, вул. Тролейбусна, 34

про стягнення  342.389,30 грн.

Встановив:

Українсько-Польське товариство з обмеженою відповідальністю “Віко-Україна”,    м. Кремінна Луганської області, (далі - позивач), звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Брокерська фірма «Восток», м. Запоріжжя, (далі - відповідач), про стягнення 342.389,30 грн., які складаються з 310.930,59 грн. заборгованості за договором № 4/02-04 від 19.02.2004 р. та договором № 3/06 від 01.03.2006 р., 540,96 грн. втрат від інфляції, 30.917,75 грн. пені за неналежне виконання умов договору (з урахуванням уточнень позовних вимог, прийнятих судом першої інстанції, спір розглянуто про стягнення 342.389,30 грн.).

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 01.12.2006 р. у справі № 26/362/06 (суддя Зубкова Т.П.) позов задовольнив в повному обсязі, з відповідача на користь позивача стягнуто 310.930,59 грн. основного боргу, 30.917,75 грн. пені, 540,96 грн. втрат від інфляції, 3.423,89 грн. державного мита,      118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано наступним.

Правовідносини між сторонами врегульовані договором № 4/02-04 від 19.02.2004 р. та договором № 3/06 від 01.03.2006 р., згідно з умовами яких відповідач зобов’язався поставити, а позивач – оплачувати на умовах передоплати, й прийняти продукцію. На виконання умов договорів позивач сплатив 629.554,46 грн. передоплати. Відповідач свої зобов’язання за договорами в повному обсязі не виконав, продукцію позивачу поставив не на всю суму передоплати. У зв’язку з цим позивач направив відповідачу претензії з вимогою повернути попередню оплату за непоставлений товар.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 693, 625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості, пені та втрат від інфляції.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від   01.12.2006 р. у справі № 26/362/06 прийнято з порушенням норм матеріального права, просить рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Відповідач зазначає, що ним не надсилалося позивачу повідомлення про готовність до відвантаження (що необхідно за умовами договору № 4/02-04 від 19.02.2004 р.), отже позивач в порушення договірних зобов’язань здійснив перерахування грошових коштів.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2007 р. у даній справі апеляційна скарга відповідача прийнята до розгляду та призначена на 15.02.2007 р.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Позивач зазначає, що договірні відносини між сторонами існували, сторонами договір виконувався, підтвердженням цього факту є те, що відповідач перераховані позивачем за договором кошти зарахував до свого активу та в подальшому використовував на власний розсуд.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 433 від 14.02.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючого – Коробка Н.Д. (доповідач), суддів: Кричмаржевського В.А., Юхименка О.В.

Представники позивача підтримали в судовому засіданні доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

За клопотанням представників позивача судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. ст. 99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

19.02.2004 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 4/02-04 (далі – Договір-1) (а.с. 9), згідно з умовами якого відповідач зобов’язався передати в порядку і в строки, встановлені Договором-1, у власність, а позивач – прийняти й оплатити металопродукцію (далі - Товар).

Строк поставки кожної партії оговорюється додатково в специфікаціях або додаткових угодах, які є невід’ємним додатком до Договору, але не перевищують 21 (двадцяти одного) дня з моменту виконання зобов’язання по передоплаті, встановленого в п. 4.4. Договору-1 (п. 3.3 Договору-1).

Відповідно до п. 4.4 Договору-1 позивач зобов’язався оплачувати продукцію на умовах 100% передоплати згідно з рахунком відповідача і повідомлення про готовність до відвантаження, в строк не більше 7 (семи) календарних днів з дня отримання рахунку і повідомлення про готовність до відвантаження.

Згідно з п. 9.1 Договору-1 строк дії Договору з моменту його підписання до    31.12.2004 р.

На виконання умов Договору-1 позивач перерахував відповідачу кошти на загальну суму 131.365,94 грн. в якості передоплати за Товар, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи (а.с. 57 - 62).

Відповідач свої зобов’язання за Договором-1 належним чином не виконав, Товар позивачу поставив на суму 129.612,02 грн., що підтверджується видатковою накладною  № РН-0000049 від 21.04.2004 р. (а.с. 53).

21.06.2006 р. позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 129 від 21.06.2006 р. (а.с. 24), з вимогою протягом 10 днів перерахувати суму заборгованості за недопоставлений Товар – 1.753,62 грн. та інфляційні витрати в сумі 1.122,84 грн. на його розрахунковий рахунок.

01.03.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 3/06 з узгодженим протоколом розбіжностей до нього (далі – Договір-2) (а.с. 11 - 13), згідно з умовами якого відповідач зобов’язався передати в порядку і в строки, встановлені Договором-2, у власність, а позивач – прийняти й оплатити металопрокат (далі - Товар).

Строк відвантаження з моменту отримання передплати 80% протягом 17 (сімнадцяти) календарних днів і зазначається в специфікації при надходженні переоплати частинами. Відповідач вправі не починати відвантаження до отримання 100% встановленої Договором-2 передоплати (п. 3.3 Договору-2).

Відповідно до п. 4.4 Договору-2 позивач зобов’язався оплачувати продукцію на умовах 100% передоплати згідно з рахунком відповідача: 1) 80% від суми заявленого Товару при розміщенні замовлення; 2) 20% від суми заявленого Товару при готовності його до відвантаження.

Згідно з п. 10.1 Договору-2 строк дії Договору з моменту його підписання до    31.12.2006 р.

На виконання умов Договору-2 позивач перерахував відповідачу передоплату в розмірі 80% рахунку-фактури № СФ-0000071 від 09.03.2006 р., виставленого відповідачем, на загальну суму 498.188,52 грн. в якості передоплати за Товар, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи (а.с. 63 - 72).

Відповідач свої зобов’язання за Договором-2 належним чином не виконав, Товар позивачу поставив на суму 189.011,05 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 49 - 52).

Листом № 114 від 30.05.2006 р. (а.с. 47) позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути суму передоплати, на яку не була здійснена поставка.

21.06.2006 р. позивач звернувся до відповідача з претензією вих. № 128 від 21.06.2006 р. (а.с. 22), з вимогою протягом 10 днів перерахувати суму заборгованості за недопоставлений Товар – 309.177,47 грн. та пеню в сумі 30.917,75 грн. на його розрахунковий рахунок.

Підтвердженням наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором-1 в сумі 1.753,62 грн., за Договором-2 в сумі 309.177,47 грн. є також акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 26.09.2006 р. (а.с. 46).

Стягнення з відповідача на користь позивача 342.389,30 грн., які складаються з 310.930,59 грн. заборгованості за Договорами 1 і 2, 540,96 грн. втрат від інфляції, 30.917,75 грн. пені за неналежне виконання умов Договору-2 стало предметом спору у суді першої інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, правовідносини сторін врегульовані Договорами 1 і 2, які за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за  договором  купівлі-продажу  одна  сторона  (продавець)передає або зобов'язується  передати  майно  (товар)  у  власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо  продавець,  який  одержав  суму  попередньої  оплати товару,  не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати  передання  оплаченого   товару   або   повернення   суми попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 310.930,59 грн. основного  боргу за Договорами 1 і 2 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 540,96 грн. втрат від інфляції, нарахованих позивачем на заборгованість за Договором-1, станом на    01.05.2006 р. (згідно з розрахунком позивача, а. с. 25) слід відмовити, оскільки за Договором-1 у відповідача перед позивачем відсутнє грошове зобов’язання. Тільки після пред’явлення вищевказаної претензії вих. № 129 від 21.06.2006 р. (тобто після    21.06.2006 р.) на грошові зобов’язання можна нараховувати інфляцію.

Відповідно до п. 7.2 Договору-2 за порушення встановлених Договором-2 строків поставки Товару відповідач зобов’язаний виплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого Товару за кожний день прострочки, але не більше 10% його вартості.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у   цьому   Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не  визначено, санкції  застосовуються  в розмірі,  передбаченому договором.  При цьому  розмір  санкцій   може   бути   встановлено   договором   у відсотковому  відношенні  до суми невиконаної частини зобов'язання або  у  певній,  визначеній  грошовій  сумі,  або  у  відсотковому відношенні   до  суми  зобов'язання  незалежно  від  ступеня  його виконання,  або у кратному розмірі  до  вартості  товарів  (робіт, послуг).

За розрахунком колегії суддів позовні вимоги про стягнення пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору-2 підлягають задоволенню частково в сумі 30.799,29 грн.

Твердження відповідача щодо відсутності повідомлення про готовність до відвантаження, наявність якого необхідна за умовами Договору-1 для сплати позивачем передоплати  не є підставою для відмови в позові. Договір-1, укладений між сторонами, як вже зазначалось вище, є договором купівлі-продажу, за яким відповідач зобов’язався передати в порядку і в строки, встановлені Договором-1, у власність, а позивач – прийняти й оплатити Товар. Отже перерахування позивачем передоплати без повідомлення про готовність до відвантаження від відповідача, а на підставі рахунку (наявність якого також передбачена умовами Договору-1) не є підставою для відмови передачі Товару з боку відповідача. До того ж відповідач прийняв грошові кошти позивача і користувався ними.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Брокерська фірма «Восток», м. Запоріжжя, задоволенню не підлягає.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2006 р. у справі №26/362/06 підлягає зміні через порушення норм матеріального права.

Судові витрати згідно зі ст. 49 ГПК України слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брокерська фірма «Восток», м. Запоріжжя, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.2006 р. у справі №26/362/06 змінити. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Брокерська фірма «Восток», м. Запоріжжя, на користь Українсько-Польського товариства з обмеженою відповідальністю “Віко-Україна”, м. Кремінна Луганської області, 310.930,59 грн. основного боргу, 30.799,29 грн. пені, 3.417,30 грн. державного мита, 117,77 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.»

Видачу наказу із зазначенням необхідних реквізитів доручити господарському суду Запорізької області.