ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.06.07р.

Справа № А37/176-07

за позовом  Приватного підприємства  „МТК-Н”, м. Новомосковськ

до  Державної податкової інспекції у Кіровському районі, м. Дніпропетровськ

про визнання протиправним  і нечинним  податкового повідомлення –рішення від 11.05.2005 року за № /0

Суддя     Кеся Н.Б

Представники:

Від позивача:    Хозяїнов В.В. дов  від 16.04.2007 року

Від відповідача: Немченко  К.І. дов № 71/9/10-016 від 10.01.2007 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства  України в судовому засіданні оголошена  вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство  „МТК-Н”  (далі –позивач) звернулося  з позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська  (далі –відповідач) і просить суд визнати протиправним і нечинним  податкове повідомлення –рішення  від 11.05.2005 року  за № /0, винесене відповідачем на підставі акту позапланової невиїзної документальної перевірки №359/237/33185135/ДСК від 06.05.2005року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  підприємство  не отримало  від Державної податкової   адміністрації  Дніпропетровської області та  Державної податкової адміністрації України мотивованого рішення  про  результати  скарг  на податкові повідомлення – рішення, чим  порушений законний інтерес  позивача,  який витікає із права  позивача  використати   мотивацію   відмови  у задоволенні  своєї скарги  у якості  податкового роз’яснення. У зв’язку  з цим,  повторні скарги, що були  подані  до цих  податкових органів,  вважаються повністю  задоволеними,  а оскаржуване рішення  -  незаконним. Крім того, позивач  оспорює висновки  відповідача щодо  наявності  прострочення  в зовнішньо - економічних  розрахунках, посилаючись  на те,  що  відповідач  не врахував  знаходження  товару  від нерезидента  під митним  контролем,  що передує  перетину товару через кордон  України.

Відповідач позов не визнав,  посилаючись на те, що  за спірними  операціями, крім   вантажної митної  декларації, позивачем  не надано  інших доказів , що свідчать  про передачу  у його  власність  та фактичне  надходження  товару  на митну  територію України. Згідно з даними  ВМД позивач  припустив  прострочення  зовнішньо –економічних  розрахунків,  тому  на нього покладається  відповідальність  у вигляді пені,  яка передбачена  Законом України  „Про  порядок здійснення  розрахунків  в іноземній валюті”.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд

В с т а н о в и в :

На підставі  акту   № 359/237/33185135/ДСК від 06.05.2005 року „Про  результати  позапланової  невиїзної  документальної перевірки приватного підприємства „МТК-Н” з питань  дотримання  вимог валютного законодавства України  при виконанні умов  зовнішньо -  економічних контрактів, укладених  з  фірмами „Art –Euro Handels GmbH” та „Grayburn Limited”,  відповідачем  видано податкове повідомлення - рішення     № /0 від 11.05.2005 року , яким  до позивача  застосовано  пеню за порушення  розрахунків в  сфері  ЗЕД на суму 4400,99.

В ході адміністративного оскарження  позивачем по результатах  розгляду його скарг  отримано  скарги рішення  державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська  від 05.08.2005 року за № 10178/10/23-720, рішення  Державної податкової  адміністрації  у Дніпропетровській області  від 13.09.2005 року за № 23235/10/25-008 та рішення  Державної податкової адміністрації України від 23.11.2005 року за № 11370/6/25-0415.

Підставою для видання  вказаного повідомлення -  рішення  слугували  наступні обставини, які викладені  в акті перевірки.

За контрактом № 3 від 01.10.2004 року, укладеного позивачем з фірмою  „Art –Euro Handels GmbH” ( м. Берлін, Німеччина), остання здійснює продаж  арматури  та деталей  кріплення  для меблів Покупцю  - ПП  „МТК-Н”. Умови  постачання товару –СРТ  м. Дніпропетровськ  (Інкотермс - 2000). Загальна вартість  контракту  складає 100 000,0 Євро, валюта  платежу -  Євро. Ціни на товари , кількість  та асортимент  встановлюється  рахунками на оплату .           На виконання умов  даного контракту  українським суб’єктом  господарювання  04.11.2004 року було  перераховано  на  адресу  фірми „Art –Euro Handels GmbH”  передплату  в сумі  8148,09 Євро. Факт   перерахування  коштів  підтверджено  виписками  уповноваженого банку  та банківськими  документами резидента. В порушення  вимог статті  2 Закону України „Про порядок  здійснення розрахунків  в іноземній валюті” арматура  та деталі  кріплення  для меблів  надійшли на митну  територію України 28.02.2005 року  згідно даних  підприємством  вантажних митних декларацій, фактурна  вартість  ввезеного товару  склала 8148,09 євро.

На підставі   статті 4 зазначеного Закону України  підприємству нарахована пеня.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 1184,88 грн. з таких підстав.

Статтею 2 Закону України  „Про порядок  здійснення  розрахунків в іноземній валюті”  встановлено,  що імпортні  операції резидентів,  що здійснюються на умовах  відстрочки  постачання, у випадках якщо  та відстрочка  перевищує  90 календарних днів з моменту  здійснення  авансового платежу  або  виставлення  векселя  на користь  постачальника  імпортованої  продукції (робіт, послуг) вимагають  індивідуальної  ліцензії Національного банку України.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про зовнішньо –економічну  діяльність”, моментом  здійснення  експорту  (імпорту) є момент  перетину товаром митного кордону  України або переходу  права  власності  на зазначений товар,  експортний  або  імпортний , від продавця покупцеві.

Термін „момент  перетину митного кордону України” визначений  Митним Кодексом України.

Зокрема,  відповідно до пункту 1 статті 15  названого кодексу, термін „ввіз  на Україну і вивіз з України” означає  фактичне переміщення  через митний  кордон України та інших предметів.

Пунктом  3 статті 15 Митного   кодексу України встановлено, що переміщення через митний кордон України визначається  як ввіз на митну  територію України, вивіз з цієї  території або транзит  через територію України товарів.

Відповідно до статей 21,24 Митного кодексу України, встановлено,  що товари  переміщаються  через митний кордон України під митним  контролем,  і  період  перебування  під митним контролем  товарів,  ввезених на митну  територію України  з метою вільного використання, визначається  з моменту ввозу  і до  пропуску  через митний  кордон України.

Момент перетину  товаром  митного кордону України також  конкретизує поняття „пропуск через митний кордон України”,  що означає дозвіл митниці  на використання  товарів  на митній  території України  або  за межами  цієї території з метою, заявленою  митницею (пункт 4 статті 15 Митного кодексу України).

Статтею 37 Митного кодексу України встановлено,  що переміщення через  митний  кордон  України товарів  підлягає  митному оформленню, здійсненому   службовими особами митниці з метою  забезпечення  митного  контролю і  для застосування  засобів державного регулювання  ввозу на митну  територію України, вивозу  за її  границі і  транзиту  через  територію України товарів та інших предметів.

Відповідно  до Положення  про вантажну  митну  декларацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 червня 1997 року № 574, ВМД є заявою , що  містить  відомості  про товари  і  мету  їх  переміщення  через митний  кордон України або  зміні митного режиму  щодо  цих товарів.

У зв’язку з викладеним суд погоджується з твердженням позивача про те, що ВМД  не є  єдиним документом, яким  засвічується  факт  і дата фактичного  переміщення  через митний  кордон товарів,  а  є  документом, що  містить  відомості  про товари  і мету  їх  переміщення   через митний  кордон України,  що засвідчує надання  суб’єкту зовнішньо -  економічної діяльності  права на розміщення    товарів  у визначений  митний режим  і підтверджуючим права  й обов’язки зазначених у ВМД  осіб  щодо  здійснення  ними  відповідних  правових, фінансових,  господарських операцій.  Перебування  під митним  контролем  товарів  неможливо без їх  фактичного  ввозу на Україну, і  при цьому  первинним  є фактичне переміщення товарів   через  митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є  наявність  на вантаж  товаротранспортного документу,  проставлення  на якому  відбитка  штампа „ під  митним контролем„  з  відповідною  датою  засвідчує факт і дату  перетину  митного  кордону  України. При таких  обставинах  датою імпорту  є  не  дата  оформлення  ВМД ,   а дата  фактичного  перетину  митного кордону.

Згідно  з п. 2.2  Інструкції  про організацію  митного  контролю  і митного оформлення  судів  і товарів,  переміщуваних  ними,  документами, що  безпосереднього  підтверджують  дату  фактичного прибуття  товару  на Україну морським шляхом є вантажні документи.

Відповідно  ст.9 Закону України „Про  транспортно-економічну діяльність”, перевезення  вантажів  супроводжується товаротранспортними  документами,  складеними мовою  міжнародного сполучення  в  залежності  від  обраного виду  транспорту  або  державною мовою, якщо вантажі  перевозяться  в Україні.  До таких документів  відносяться, зокрема, міжнародна товаротранспортна накладна (CMR).

Наказом ДПА України № 505 від 23.10.2002 року „Про  затвердження  податкового роз’яснення щодо застосування  норм ст.. 4 закону України  від  23.09.1994 року № 185/94ВР „Про  порядок здійснення  розрахунків  в іноземній валюті” фактично надано аналогічні роз’яснення зі спірного питання.

Отже, матеріали справи містять міжнародну товаротранспортну накладну  № 18475, яка  свідчить, що товар за спірним контрактом   переміщено через  митний кордон  України 22 лютого 2005 року, що  обумовлює неправомірний  висновок  ДПІ в Кіровському районі м. Дніпропетровська  про момент  ввозу  на митну територію України імпортованого  на адресу ПП „МТК-Н” товару  28.02.2005 року.

Таким чином, застосування до позивача пені слід визнати обґрунтованим лише за період з 03.02.2005року по 21.02.2005року, що складає 3216,11грн.

В цій частині позову позивачу слід відмовити, оскільки неналежне мотивування відмови в задоволенні скарги на рішення податкового органу не тягне відповідно до п/п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” правових наслідків у вигляді фактичного задоволення скарги. На суму  1184,88 грн. спірне рішення визнається судом необґрунтованим, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст. 94,160 -  163,  п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати  протиправним  і нечинним податкове повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська від 11.05.2005 року за № /0 на суму 1184,88 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                              Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 02.07.2007року