ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2007
Справа №2-7/8533.1-2007

За позовом Судацького виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (98000, м. Судак, вул. Комунальна, буд. 10, ідентифікаційний код 03332470)

До відповідача  Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця» (м. Львів, вул. Гоголя, 1) в особі відокремленого підрозділу «Пансіонат «Львівський Залізничник» (м. Судак, вул. Приморська, 46, ідентифікаційний код 20671268)

Про стягнення 24542,73 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Сідоров І. Є., предст.. дов. №1 від 12.01.2007 р.

Від відповідача  - Волік К. С., предст., дов. №1066 від 22.09.2006 р.

Суть справи: Судацьке виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Львівської державної залізниці в особі Пансіонату «Львівський Залізничник» Львівської державної залізниці про стягнення 24542,73 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв’язку з введенням нових тарифів на водопостачання та водовідведення Судацьким ВПВКГ в липні 2003 року був здійснений перерозрахунок вартості наданих послуг на суму 24542,73 грн. та виставлений відповідний рахунок №1069 від 28.08.2003 р. на їх сплату, який до часу подачі позову до суду не був оплачений відповідачем в добровільному порядку.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що відповідно до положень Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затвердження тарифів на комунальні послуги, зокрема, на послуги з водопостачання та водовідведення, віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України №1548 від 25.12.1996 р. «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів місцевих рад з регулювання цін та тарифів» тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються Радою Міністрів АР Крим. Відповідач зазначив, що згідно з п. 3 Постанови Ради Міністрів АР Крим №193 від 11.06.2002 р. «Про тарифну політику на житлово-комунальні послуги та основні напрямки її реалізації» повноваження з регулювання тарифів на житлово-комунальні послуги розмежовані між виконкомами місцевих рад та РМ АР Крим. При цьому, виконкоми місцевих рад встановлюють тарифи на послуги, що надаються підприємства комунальної власності, а РМ АР Крим встановлює тарифи підприємств усіх форм власності, окрім комунальної. З урахуванням викладеного, пансіонат «Львівський Залізничник» Львівської державної залізниці повідомив, що підвищення тарифів на послуги з водовідведення з 01.07.2003 р. повинно було бути погоджено позивачем з Судацьким міськвиконкомом та встановлено відповідною постановою Ради Міністрів АР Крим, чого зроблено не було. Відповідач зауважив, що оскільки рішенням Судацької міської ради №766/23-03 від 26.12.2003 р. підвищення тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення було погоджено позивачу тільки з 5 серпня 2003 року, правові підстави для застосування підвищених тарифів в липні 2003 року у Судацького ВПВКГ були відсутні. За таких обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою ГС АР Крим від 28.08.2006 р. в порядку ст. 24 Господарського процесуального кодексу України Пансіонат «Львівський залізничник» Львівської державної залізниці був замінений його правонаступником – Відокремленим підрозділом «Пансіонат «Львівський Залізничник» Державного територіально-галузевого об’єднання «Львівська залізниця».

Рішенням ГС АР Крим від 10.10.2006 р. позов був задоволений.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.02.2007 р. вищевказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2007 р. рішення ГС АР Крим від 10.10.2006 р. та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.02.2007 р. були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Господарського суду АР Крим.

Справа передана на розгляд судді Дворному І. І. із привласненням номеру 2-7/8533.1-2007.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по справі, в яких, окрім викладених у відзиві на позов обставин, зазначив, що посилання Судацького ВПВКГ на Постанову Ради Міністрів АР Крим «Про тарифи на житлово-комунальні послуги» №277 від 22.08.2000 р. не є правомірним. Так, Пансіонат «Львівський Залізничник» повідомив, що згідно вказаної постанови дійсно керівникам організацій, підприємств всіх форм власності і відомчої підлеглості, які надають послуги з водопостачання та водовідведення, надано право на встановлення тарифів на вказані послуги для інших споживачів виходячи з економічно обґрунтованих витрат і встановленого граничного рівня рентабельності, та включати в тарифи для інших споживачів не відшкодовану з бюджету суму витрат від надання послуг населенню. Проте, оскільки вказана норма права була внесена до зазначеного нормативного документу на підставі Постанови РМ АР Крим №191 від 12.05.2004 р. та почала діяти з моменту її опублікування, відповідач зауважує, що вона не могла застосовуватися до правовідносин сторін по справі, які виникли у 2003 році. Вказані пояснення прийняті судом до розгляду.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

03.05.2003 р. між Судацьким виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Водоканал) та Львівською державною залізницею в особі Пансіонату «Львівський залізничник» (Абонент) був укладений договір на  відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків до комунальної каналізації №1591 (№63/03), згідно з п. 1 якого Водоканал приймає на себе водопостачання Абонента питною водою, при наявності води у джерелах, та приймання стоків до міського каналізаційного колектору, в кількості, передбаченій умовами договору.

Відповідно до п. 2 Договору розрахунки за воду ат прийняті стічні води здійснюються згідно з узгодженими тарифами за 1 куб. м. відпущеної води та 1 куб. м. відведених стоків з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3 договору сторони передбачили строки та порядок оплати, за якими всі розрахунки здійснюються по пред'явленим рахункам платником протягом 5-ти календарних днів.

Згідно з п. 4 Договору при зміні в законодавчому порядку цін на відповідні послуги у зв’язку з застосуванням вільних цін, Водоканал повідомляє про це Абонента шляхом пред’явлення рахунку з обґрунтуванням розміру зміненого тарифу. Згода Абонента на оплату послуг, у тому числі по зміненим тарифам, виражається шляхом оплати рахунку. Незгода Абонента з пред’явленою сумою з будь-якої підстави не призупиняє оплату за рахунком.

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 2003 р. Судацьким ВПВКГ на адресу відповідача був направлений рахунок №1069 від 28.08.2003 р. на загальну суму 162961,84 грн. У вказаному рахунку позивачем було зазначено, що вартість наданих в серпні 2003 року Пансіонату «Львівський Залізничник» послуг з водопостачання складає 90464,63 грн., з водовідведення – 47954,58 грн. Крім того, позивачем було повідомлено, що у зв’язку з прийняттям Судацьким міськвиконкомом рішення №411 від 05.08.2003 р. здійснено перерозрахунок наданих в липні 2003 року послуг з водопостачання та водовідведення на загальну суму 24542,73 грн.

Так, до 01 липня 2003 року тариф за 1 куб. м. води складав 8,72 грн., за 1 куб. м. стоків – 2,38 грн.

Рішенням Судацької міської ради №766/23-03 від 26.12.2003 р. був задоволений протест прокурора м. Судака та внесені зміни до п. 1 Рішення Судацького міськвиконкому №411 від 05.08.2003 р., за якими тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення, передбачені в додатку №1 до рішення №411, були погоджені з 05 серпня 2003 року.

Додатком №1 до Рішення Виконавчого комітету Судацької міської ради передбачено, що тариф за 1 куб. м. води з ПДВ складає 10,73 грн., тариф за 1 куб. стоків з ПДВ складає 4,02 грн.

Матеріали справи свідчать, що перерозрахунок наданих Пансіонату «Львівський Залізничник» у липні 2003 року послуг з водопостачання та водовідведення був зроблений позивачем виходячи з різниці тарифів, які діяли до прийняття Судацьким міськвиконкомом рішення №441 та новими тарифами,  а саме:

Вода: 3533 куб. м. х 2,01 грн. (10,73 грн. – 8,72 грн.) = 7101,33 грн.;

Стоки: 10635 куб. м. х 1,64 грн. (4,02 грн. – 2,38 грн.) = 17441,4 грн.

Таким чином загальна вартість послуг була визначена Судацьким ВПВКГ у розмірі 24542,73 грн. (7101,33 грн. + 17441,4 грн.).

В Постанові від 17.05.2007 р. у цій справі Вищий господарський суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не дослідили, чи мав право позивач у липні 2003 року самостійно підвищувати тарифи без погодження з міською радою. Крім того, суд касаційної інстанції зауважив, що судами не досліджено, чи є в рахунку обґрунтування розміру зміненого тарифу у відповідності до п. 4 Договору № 1591 (63/03) та чи виконав позивач взяті на себе зобов'язання за зазначеним Договором у повному обсязі.

Відповідно до ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що  містяться  у постанові касаційної інстанції,  є обов'язковими для суду першої інстанції під  час  нового  розгляду справи.

Відповідно до ст. 23 Закону України №2918 від 10.01.2002 року "Про питну воду та питне водопостачання" підприємства питного водопостачання мають право, зокрема, розробляти і подавати на затвердження уповноваженим органам тарифи на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з їх обґрунтуванням.

Згідно з п. а) ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, у тому числі, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

П. 16 Постанови Кабінету Міністрів України №1548 від 25.12.1996 р. «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів місцевих рад з регулювання цін та тарифів» (в редакції, що діяла в 2003 році) передбачено, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації встановлюють, у тому числі, тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення, які надаються суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форми власності для всіх споживачів, і комплекс робіт, пов'язаних з відпуском цим суб'єктам води та її очищенням.

Відповідно до п. 3 Постанови Ради Міністрів АР Крим №193 від 11.06.2002 р. «Про тарифну політику на житлово-комунальні послуги та основні напрямки її реалізації» (в редакції до внесення змін Постановою РМ АР Крим №469 від 09.09.2003 р.) повноваження з регулювання тарифів на житлово-комунальні послуги розмежовані між виконкомами місцевих рад та РМ АР Крим. Причому виконавчі органи сільських, селищних і міських рад встановлюють тарифи на виробництво теплової енергії, послуги теплопостачання, водопостачання, водовідведення, по прибиранню, вивозу і знищенню твердих побутових відходів і рідких нечистот, що надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, плату за користування житлом і за зміст житла у межах встановлених граничних розмірів. Рада міністрів Автономної Республіки Крим встановлює тарифи на виробництво теплової енергії, послуги теплопостачання, водопостачання, водовідведення, по прибиранню, вивозу і знищенню твердих побутових відходів і рідких нечистот, що надаються підприємствами всіх форм власності, окрім підприємств і організацій комунальної власності відповідної територіальної громади (сіла, селища, міста); граничні розміри плати за користування житлом і за зміст житла.

З наявних в матеріалах справи документів, зокрема, довідки Держкомстату про включення Судацького виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства до ЄДРПО України, вбачається, що позивач є державним підприємством, форма власності – державна. Отже, з урахуванням вищенаведених норм Постанови РМ АР Крим №193 від 11.06.2002 р., тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення, що надаються Судацьким ВПВКГ, повинні встановлюватися та затверджуватися Радою Міністрів АР Крим.

Постановою Ради Міністрів АР Крим №469 від 09.09.2003 р. були внесені зміни до вищевказаної постанови РМ АР Крим, згідно з якими п. 3 постанови був викладений у новій редакції. Так, виконавчі органи сільських, селищних і міських рад встановлюють тарифи на послуги теплопостачання, водопостачання, водовідведення, що надаються підприємствами всіх форм власності відповідної територіальної громади (сіла, селища, міста), відповідно до реально обґрунтованих економічних витрат. У разі встановлення тарифу нижче за економічно обґрунтований рівень витрат орган місцевого самоврядування передбачає в своєму бюджеті суму дотації підприємству, що надає послугу, для компенсації різниці. Невідшкодовувана бюджетом сума витрат на надання послуг населенню за встановленими тарифами може за узгодженням з фінансовими органами перекладатися в тарифи для інших споживачів. Рада міністрів Автономної Республіки Крим затверджує представлені рішеннями виконавських органів сільських, селищних і міських рад тарифи на послуги теплопостачання, водопостачання, водовідведення. У разі потреби Рада міністрів Автономної Республіки Крим може затвердити тарифи нижче встановлених органами місцевого самоврядування, при цьому різниця, що виникла, підлягає дотуванню за рахунок бюджету Автономної Республіки Крим.

Таким чином, підвищення тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення з 01.07.2003 р. повинно було бути узгоджено позивачем з Виконавчим комітетом Судацької міської ради та затверджено відповідною Постановою Ради Міністрів АР Крим. Проте, відповідну постанову Рада Міністрів АР Крим не приймала, а рішенням Судацької міської ради №766/23-03 від 26.12.2003 р. підвищення тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення були погоджені позивачу лише з 05 серпня 2003 року.

За таких обставин, суд вважає, що у Судацького виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства були відсутні будь-які правові підстави для здійснення перерозрахунку наданих Пансіонату «Львівський Залізничник» в липні 2003 року послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням тарифів, які були погоджені лише в серпні 2003 року.

З приводу посилання Судацького ВПВКГ на Постанову Ради Міністрів АР Крим «Про тарифи на житлово-комунальні послуги» №277 від 22.08.2000 р. (яка діяла до прийняття РМ АРК Постанови №287 від 30.05.2006 р.) суд вважає за необхідне повідомити наступне. Так, згідно вказаної постанови дійсно керівникам організацій, підприємств всіх форм власності і відомчої підлеглості, які надають послуги з водопостачання та водовідведення, надано право на встановлення тарифів на вказані послуги для інших споживачів виходячи з економічно обґрунтованих витрат і встановленого граничного рівня рентабельності, та включати в тарифи для інших споживачів не відшкодовану з бюджету суму витрат від надання послуг населенню. Проте, суд зазначає, що вказане положення повинно розглядатися в комплексі з Постановою Ради Міністрів АР Крим №193 від 11.06.2002 р. (з внесеними змінами Постановою Ради Міністрів АР Крим №469 від 09.09.2003 р.), яка передбачає обов’язкове погодження тарифів з місцевими виконавчими органами та затвердження погоджених тарифів Постановою РМ АР Крим. Крім того, суд звертає увагу на те, що оскільки вищевказана Постанова №277 була доповнена пунктом 16   на підставі Постанови РМ АР Крим №191 від 12.05.2004 р. та почала діяти з моменту її опублікування, зазначена норма права не може застосовуватися до правовідносин сторін у справі, які виникли у 2003 році. З тих самих підстав судом визнаються непереконливими посилання позивача на Закон України «Про житлово-комунальну послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 р. Так, згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, викладені Судацьким ВПВКГ в позовній заяві вимоги не є обґрунтованими та не відповідають положенням чинного законодавства України, через що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.