ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 29-25-22-15/94-04-2817

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства “Центр проблем екології”, м. Харків (далі -  Підприємство)

на рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2006 та

постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.04.2007

зі справи  № 29-25-22-15/94-04-2817

за позовом Підприємства

до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Одеса (далі -  територіальне відділення АМК)

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК від 24.04.2003 № 03-рш.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –не з’яв.,

відповідача – Бахаревої О.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2004 зі справи № 15/94-04-2817 було скасовано рішення господарського суду Одеської області від 12.07.2004 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.08.2004, а справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

У новому розгляді справа одержала номер 22-15/94-04-2817.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2006 з цієї справи було скасовано рішення господарського суду Одеської області від 25.10.2005, а справу знову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У повторному новому розгляді справа одержала номер                                 29-25-22-15/94-04-2817.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.12.2006 (суддя Аленін О.Ю.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 (колегія суддів у складі: Лашин В.В. - головуючий, судді Єрмілов Г.А. і Воронюк О.Л.), у позові відмовлено. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням, зокрема, на статті 22, 221 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, статті 50, 52, 56, 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції” виходили з необґрунтованості позовних вимог та їх невідповідності законодавчим приписам.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скаргу мотивовано порушенням та неправильним застосуванням господарськими судами норм матеріального і процесуального права, в тому числі статей 42, 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, статей 20, 40, 223, 250 Господарського кодексу України, статей 177, 257 Цивільного кодексу України, статей 38 - 41 Закону України “Про інформацію”.

У відзиві на касаційну скаргу територіальне відділення АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та невідповідність вимогам закону, і просить у задоволенні скарги відмовити.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені  будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність припинення провадження в даній справі з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 08.08.2002 Підприємством і Управлінням паливно-енергетичного комплексу виконкому Одеської міської ради було укладено договір про створення науково-технічної продукції № 14/Н-2002 (далі -  Договір), відповідно до якого назване Управління доручало, а Підприємство зобов’язувалося створити певну науково-технічну продукцію;

- пунктом 5.5 Договору передбачалося, що науково-дослідна робота, по якій проводиться оплата, стає товаром та належить замовникові як його інтелектуальна власність. За актом приймання-передачі науково-дослідна робота передається замовникові разом з усією інформацією, яка пов’язана з даною роботою. Без дозволу замовника Підприємство не має права на її використання;

- передбачені Договором роботи були виконані Підприємством у повному обсязі;

- відповідно до статті 12 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” територіальне відділення АМК проводило збір і аналіз матеріалів щодо визначення чинників, з яких складаються тарифи на водопостачання та водовідведення. Це здійснювалося у зв’язку з розглядом справи, порушеної за ознаками порушення виконкомом Одеської міської ради законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 7 статті 50 та статтею 17 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді бездіяльності органів місцевого самоврядування, що фактично призводить до схилення суб’єктів господарювання до порушень законодавства про захист економічної конкуренції та створення умов для вчинення таких порушень;

- з метою отримання необхідної інформації голова територіального відділення АМК надіслав на юридичну адресу Підприємства (м. Харків,             вул. Данилевського, 16, під’їзд 4, офіс 53) запит від 15.01.2003 № 59-01/2003 про надання певної інформації;

- 30.01.2003 Підприємство відповіло на цей запит, що: воно не є об’єктом антимонопольного регулювання; виконання роботи здійснювалося на підставі Договору, роботу виконано й оплачено; власником запитуваної інформації є згадане Управління; інформація щодо розробників ІТНВВ для КП “Одесаводоканал” зазначена у звіті, наданому замовникові за Договором; науково-дослідницька робота зі створення нормативної бази для підприємств водопровідно-каналізаційного господарства не потребує спеціального дозволу або ліцензії;

- 21.02.2003 головою територіального відділення АМК повторно надіслано запит за № 260-01/03 з вимогою у 5-денний строк надати інформацію, зазначену в запиті від 15.01.2003, та додатково надати копію балансу звіту Підприємства за 2002 рік. Цього Підприємством здійснено не було;

- в обох згаданих запитах Підприємство було попереджено про відповідальність за неподання інформації;

- 21.02.2003 територіальне відділення АМК надіслало Підприємству повідомлення про початок розгляду справи стосовно нього у зв’язку з наявністю в діях Підприємства ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК у встановлений його головою строк;

- рішенням адміністративної колегії територіального відділення АМК від 24.04.2003 № 03-рш (далі - оспорюване рішення) дії Підприємства у вигляді неподання інформації територіальному відділенню АМК у встановлені його головою строки визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та на Підприємство накладено штраф у сумі 16 999 грн.;

- як вбачається з матеріалів справи, зокрема, листа Одеської дирекції УДППЗ “Укрпошта” від 24.04.2003 № 07-А-332 та листа відділу Головного управління Державної фельд’єгерської служби в м. Харкові від 06.05.2003         № 58, поштова кореспонденція, в тому числі оспорюване рішення, не могла бути доставлена одержувачеві –Підприємству; останнє повідомлялося телефоном про доставку кореспонденції, однак щоразу “одержувачем називалися різні причини: немає на місці, виїхали у командування та інші”;

- 17.03.2003 Підприємство змінило юридичну адресу: м. Харків, проспект Леніна, 10, “Б-1”, “Е-1”, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, виданим Харківським міськвиконкомом; про зміну адреси територіальне відділення АМК повідомлено не було;

- у зв’язку з неможливістю вручення оспорюваного рішення Підприємству через пошту, 13.05.2003 у газеті Харківської обласної ради “Слобідський край” № 88 було вміщено надане територіальним відділенням АМК оголошення, яким оспорюване рішення доводилося до відома Підприємства; отже, це рішення вважається доведеним до відома та врученим Підприємству через 10 днів після опублікування зазначеного оголошення, а саме –24.05.2003;

- з позовною заявою про визнання оспорюваного рішення недійсним Підприємство звернулося до господарського суду лише 20.04.2004.

Відповідно до приписів частини першої статті 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- рішення голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в іншій спосіб;

- у разі, якщо вручити рішення немає можливості внаслідок:

відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем прописки);

відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб’єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, -

рішення органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України “Голос України”, газета Кабінету Міністрів України “Урядовий кур’єр”, “Офіційний вісник України”, друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем прописки, юридичної адреси відповідача).

З урахуванням наведених законодавчих приписів та з’ясованих обставин справи попередні судові інстанції дійшли правильного висновку про те, що позов у даній справі подано після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, згідно з якою заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Передбачений цією нормою строк є присікальним, і визначені згідно із статтею 223 Господарського кодексу України строки реалізації господарсько-правової відповідальності на відповідні правовідносини не поширюються.

Таку правову позицію відображено в постанові Верховного Суду України від 29.05.2007 № 9/205-06-5910 і відтворено в пункті 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.04.2007 № 01-8/229 “Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства” (в редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 19.06.2007 № 01-8/432). Отже, пропуск позивачем у даній справі визначеного статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” строку оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України унеможливлює розгляд господарським судом відповідного позову.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до пункту 4 статті 1119 названого Кодексу касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої, постанову апеляційної інстанції повністю або частково і припинити провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 80 і статтями 1115, 1119, 11110 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Одеської області від 25.12.2006 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 зі справи № 29-25-22-15/94-04-2817 скасувати.

2. Провадження у справі № 29-25-22-15/94-04-2817 припинити.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов