СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

19 вересня 2007 року

м. Севастополь       Справа № 2-22/6718-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Черткової І.В.,

суддів
Голика В.С.,

Фенько Т.П.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача не
з'явився;

відповідача не
з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 12.07.2007 у справі №
2-22/6718-2007А

за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, НОМЕР_1)

до
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
(вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, 95053)

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 12.07.2007 у справі № 2-22/6718-2007А позов
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 задоволено.

Визнано нечинними податкові
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної
Республіки Крим НОМЕР_2 від 17.01.2007,НОМЕР_3 від 17.01.2007, НОМЕР_4 від
26.02.2007, НОМЕР_5 від 26.02.2007, НОМЕР_6 від 29.03.2007, НОМЕР_7 від
29.03.2007. Стягнуто з державного бюджету України на користь позивача 3, 40 грн
судового збору.

Постанова мотивована тим, що
податковий кредит сформований на належним чином оформлених податкових
накладних, а тому відповідач неправомірно здійснив донарахування податку на
додану вартість у сумі 7 689,57 грн та застосував фінансові санкції у сумі 3
844,79 грн. Крім того, віднесення позивачем до складу валових витрат суми
коштів, перерахованої малому приватному підприємству „Парма-плюс” за придбаний
товар, підтверджується матеріалами справи, а тому донарахування прибуткового
податку також є неправомірним.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить  скасувати зазначену постанову, у задоволенні
позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що податковий кредит сформований на податкових накладних малого приватного
підприємства „Парма-плюс”, статутні документи якого визнані недійсними з
моменту реєстрації, а тому  такі
податкові накладні не мають юридичної сили і не можуть бути підставою для
включення ціни придбання товару до податкового кредиту.

У судове засідання сторони не
з'явились. Відповідач надіслав клопотання про розгляд справи без участі його
представника. Клопотання відповідача підлягає задоволенню на підставі частини 4
статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що
неприбуття у судове засідання сторін або інших
осіб,  які беруть участь у
справі,  належним чином повідомлених про
дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає  судовому
розгляду справи. За цих обставин судова колегія вважає за можливе
розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Відповідно до статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України позивач належним чином повідомлений про
час і місце засідання суду, проте позивач не реалізував своє процесуальне право
на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції, тому судова колегія
вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача.

Розпорядження першого заступника
голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 суддю
Волкова К.В. замінено на суддю Голика В.С.

Переглянувши постанову суду
відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова
колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція у
місті Сімферополі Автономної Республіки Крим провела невиїзну документальну
перевірку з питань дотримання податкового законодавства позивачем при
взаємовідносинах з малим приватним підприємством „Парма-плюс” за липень 2004
року, листопад 2004 року, про що 15.01.2007 складено акт НОМЕР_9 (а. с. 10).

На підставі зазначеного акту
Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
17.01.2007 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові
повідомлення-рішенняНОМЕР_3, НОМЕР_2 (а. с. 15-16).

Рішенням Державної податкової
інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим від 20.02.2007
НОМЕР_10 за результатом розгляду скарги позивача податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
від 17.01.2007 НОМЕР_3, НОМЕР_2 залишені без змін (а. с. 21).

За результатами адміністративного
оскарження Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної
Республіки Крим 26.02.2007 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові
повідомлення-рішення НОМЕР_5, НОМЕР_4, якими продубльовані раніше нараховані
суми податків та застосовані фінансові санкції
(а. с. 17-18).

Рішенням Державної податкової
адміністрації в Автономній Республіці Крим від 21.03.2007 НОМЕР_11 за
результатом розгляду повторної скарги позивача податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
від 17.01.2007 НОМЕР_3, НОМЕР_2  та
рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної
Республіки Крим від 20.02.2007 НОМЕР_10 залишені без змін (а. с. 56).

За результатами адміністративного
оскарження Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної
Республіки Крим 29.03.2007 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові
повідомлення-рішення НОМЕР_6, НОМЕР_7, якими продубльовані раніше нараховані суми
податків та застосовані фінансові санкції
(а. с. 19-20).

Податковим повідомленням-рішенням
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
від 17.01.2007 НОМЕР_3 на підставі підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України „Про податок на додану вартість” донараховано податок на додану
вартість у сумі 7 689, 57 грн та на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами і державними цільовими фондами” застосовані фінансові санкції у
сумі 3 844,79 грн (а. с. 15).

Підставою для донарахування податку
на додану вартість та застосування фінансових санкцій у зазначених сумах стали
наступні обставини.

05.07.2004 між малим приватним
підприємством „Парма-плюс” (Продавець) та суб'єктом підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу мазуту М-40 за ціною 650, 00 грн за 1 тону (у тому
числі податок на додану вартість 20%) (а. с. 37).

За отриманий товар суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_1
сплатив малому приватному підприємству „Парма-плюс”  46 137, 40 грн (у тому числі податок на
додану вартість 7 689, 57 грн), що підтверджується квитанцією до приходного
касового ордеруНОМЕР_12 на суму 14 543, 50 грн, квитанцією до приходного
касового ордеруНОМЕР_13 на суму 3 887, 00 грн, квитанцією до приходного
касового ордеру НОМЕР_14 на суму 10 000, 00 грн, квитанцією до приходного
касового ордеруНОМЕР_15 на суму 9 000, 00 грн, квитанцією до приходного
касового ордеру НОМЕР_16 на суму 8 706, 90 грн. На зазначену суму малим
приватним підприємством „Парма-плюс” виписані податкові накладні від
16.11.2004, від 25.11.2004, від 14.07.2004 (а. с. 39-41).

В акті перевірки від 15.01.2007
НОМЕР_9 зазначено, що актом попередньої планової документальної перевірки
НОМЕР_17 від 18.08.2005 встановлено придбання позивачем у малого приватного
підприємства „Парма-плюс” мазуту на загальну суму 46 137, 40 грн (без податку
на додану вартість). Згідно постанови господарського суду Луганської області від
19.05.2006 визнано недійсними установчі документи малого приватного
підприємства „Парма-плюс” з 18.12.2003 (з моменту державної реєстрації),
скасовано державну реєстрацію малого приватного підприємства „Парма-плюс”.

За цих обставин відповідачем
зроблено висновок про порушення суб'єктом підприємницької діяльності  ОСОБА_1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7  Закону України „Про податок на додану
вартість”, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 7 689,57
грн.

Судова колегія вважає, що висновки
відповідача не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1
Закону  України "Про податок на
додану вартість", в редакції Закону України на момент виникнення спору,
податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Відповідно до
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 того ж Закону податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків
у звітному періоді у зв'язку  з
придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься  до складу валових витрат виробництва
(звернення) і основних фондів або нематеріальних активів, які підлягають
амортизації.

Відповідно до підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою
виникнення права платника  податку  на
податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або
дата  списання  коштів
з  банківського  рахунку платника податку  в
оплату   товарів   (робіт,
послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку
(товарного  чека)  -
в  разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата  отримання
податкової накладної,  що
засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 зазначеного Закону передбачено, що не дозволяється включення у
податковий  кредит будь-яких витрат  зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними  або  митними деклараціями, а при  імпорті робіт (послуг) - актом робіт (послуг)
або банківським документом, який підтверджує перерахування коштів в оплату
вартості  таких робіт (послуг).

Як вбачається із матеріалів справи,
мале приватне підприємство „Парма-плюс” було зареєстровано як платник податку
на додану вартість в Ленінській міжрайонній державній податковій інспекції у
місті Луганську з 25.12.2003, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_18 (а. с.
62). Постановою господарського суду Луганської області від 19.05.2006, яка
набрала законної сили 04.06.2006, визнані недійсними установчі документи малого
приватного підприємства „Парма-плюс” з 18.12.2003 (з моменту державної
реєстрації), скасовано державну реєстрацію малого приватного підприємства
„Парма-плюс” (а. с. 100). Актом Ленінської міжрайонної державної податкової
інспекції у місті Луганську від 23.02.2006 НОМЕР_19 анульована реєстрація
малого приватного підприємства „Парма-плюс” як платника податку на додану
вартість (а. с. 68).

Але на дату здійснення господарських
операцій та видачі податкових накладних мале приватне підприємство „Парма-плюс”
було зареєстровано належним чином як платник податку на додану вартість. Крім
того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та
організацій України станом 15.06.2007 мале приватне підприємство „Парма-плюс”
значиться у реєстрі (а. с. 54).

Відповідно до підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” особи,
зареєстровані як платники податку, мають виключне право на нарахування податку
та складання податкових накладних.

Таким чином, податковий кредит
позивачем був сформований на підставі належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних особою, яка на момент здійснення господарських операцій
була зареєстрована як юридична особа та як платник податку на додану вартість.

Визнання в судовому порядку
недійсними з моменту реєстрації установчих документів платника податку та
подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість не є
підставою для визнання вчинених ним з іншими суб'єктами господарювання юридично
значимих дій недійсними.

Визнання недійсними установчих
документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на
додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність усіх угод, укладених
з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного
реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими
операціями податкових накладних.

Відповідно до частини 2 статті 18
Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців”, якщо  відомості,  які
підлягають  внесенню до Єдиного
державного реєстру,  є недостовірними і
були внесені до нього,  то третя особа
може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа  не
може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

Не може тягнути за собою покладення
відповідальності за несплату податку на додану вартість не на продавця, а на
покупця при здійснення господарської операції, внаслідок якої видана податкова
накладна, після задоволення позову про припинення юридичної особи або
припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, при
необізнаності покупця з обставинами, які могли бути підставами для наведених
позовних вимог, коли запис про таке припинення не було здійснено в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в
установленому законодавством порядку на дату укладення договору чи дату здійснення
господарської операції.

За змістом підпункту “б” підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях. Тобто,
податкове зобов'язання може нараховуватись лише платнику податку, яким
покупець, за наведених обставин, не є.

Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори у порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1
Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку - особа, яка
згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Платники податку, визначені у
підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту
10.1 статті 10 того ж Закону, відповідають за дотримання достовірності та
своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2. статті 10 зазначеного
Закону).

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі
ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому підстав для донарахування
податку на додану вартість у сумі 7 689, 57 грн та застосування фінансових
санкцій у сумі 3 844,79 грн немає.

Позовні вимоги про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у місті
Сімферополі Автономної Республіки Крим від 17.01.2007 НОМЕР_3, від 26.02.2007
НОМЕР_5, від 29.03.2007 НОМЕР_7 підлягають задоволенню.

Податковим повідомленням-рішенням
Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим
від 17.01.2007 НОМЕР_2 на підставі статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України
„Про прибутковий податок з громадян” донараховано податок з доходів фізичних
осіб у сумі 4 998, 22 грн.

Підставою для донарахування податку
з доходів фізичних осіб у зазначеній сумі стали вище зазначені обставини.

За цих обставин відповідачем
зроблено висновок про порушення суб'єктом підприємницької діяльності  ОСОБА_1 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з громадян”, що призвело до заниження доходу,
що підлягає оподаткуванню, на суму 38 447, 83 грн.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб визначений Законом України „Про податок з доходів фізичних осіб”,
який набрав чинності з 01.01.2004.

Пунктом 22.10 статті 22 зазначеного
Закону встановлено, що розділ 4   Декрету
Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян” у частині  оподаткування
доходів  фізичних осіб від
зайняття підприємницькою  діяльністю
продовжує діяти до набрання чинності спеціальним  законом
з  питань  оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян” оподатковуваним
доходом  вважається  сукупний
чистий  доход, тобто  різниця
між  валовим  доходом
(виручки  у  грошовій та натуральній  формі) і
документально  підтвердженими   витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. До складу
витрат,  безпосередньо  пов'язаних
з  одержанням доходів,  належать витрати,  які
включаються  до  складу
валових витрат  виробництва  (обігу)
або  підлягають амортизації згідно
з Законом України „Про оподаткування
прибутку    підприємств”.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону
України   „Про   оподаткування    прибутку
підприємств” валові  витрати  виробництва
та  обігу - сума будь-яких  витрат
платника  податку  у
грошовій, матеріальній    або   нематеріальній   формах,
здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які  придбаваються (виготовляються)   таким
платником  податку  для
їх  подальшого використання у
власній господарській діяльності.

Як зазначено вище, матеріалами
справи підтверджується  факт отримання
позивачем від малого приватного підприємства „Парма-плюс” товару на загальну
суму 46 137, 40 грн, за який він сплатив останньому у повному обсязі.

А тому донарахування податку з
доходів фізичних осіб у сумі 4 998, 22 грн є неправомірним.

Позовні вимоги про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у місті
Сімферополі Автономної Республіки Крим від 17.01.2007 НОМЕР_2, НОМЕР_4 від
26.02.2007, НОМЕР_6 від 29.03.2007 підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судова
колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню
без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1статті 205,
статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити
без задоволення.

2.Постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим від 12.07.2007 у справі № 2-22/6718-2007А залишити
без змін.

Ухвала набирає   законної
сили  з  моменту
проголошення          і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду
України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя                                        І.В.
Черткова

Судді
В.С. Голик

Т.П. Фенько