ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

29.08.2007
Справа №2-29/8473-2007

За позовом – Приватного підприємства «Полімер-Сервіс», м. Сімферополь.

До відповідача – Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції, м. Сімферополь.

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – відкритого акціонерного товариства «Сімферопольське АТП 14354», м. Сімферополь.

Про усунення перешкод в користуванні майном.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача – не з’явився.

За участю третьої особи – Бреждіна Г.О. – представник, довіреність у справі.

Суть спору: Приватне підприємство «Полімер-Сервіс» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції про усунення перешкод в користуванні нежитловими приміщеннями (складу) за адресою: м. Сімферополь, вул. Будьонного,33А, та зобов’язання не чинити перешкоди у користуванні цім майном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є орендарем спірних приміщень, та відповідач незаконно чинить йому перешкоди у користуванні вказаним майном. При цьому позивач посилається на те, що відповідачем виконуються виконавчі дії по виселенню зі спірних приміщень Бобир А.П., та позивач не яким чином не пов’язаний з виселенням цієї особи, при цьому будь-які виконавчі документи про виселення позивача із вказаних приміщень відсутні.

Відповідач у відзиві на позов посилається на те, що їм виконувалися виконавчі дії на підставі виконавчого документу виданого Київським районним судом, та на даний час виконавче провадження закінчено, у зв’язку з його виконанням.

Третя особа у письмових поясненнях по справі зазначила, що позивач не може бути орендарем спірних приміщень, оскільки на момент укладення договору оренди на який посилається позивач в обґрунтування позову, Фірма «Лана и Ко»  (орендодавець) не була власником спірних приміщень, у зв’язку з чим, третя особа вважає, що у позивача відсутні правові підстави займати спірні приміщення складів.

За клопотанням сторін строк вирішення спору продовжувався в порядку ст. 69 ГПК України.

Розгляд справи відкладався відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивачів, суд –

ВСТАНОВИВ:

22.11.2006р. між приватним підприємством «Лана и Ко» (орендодавець) та приватним підприємством «Полімер-Сервіс» (орендар), укладений договір оренди нежитлового приміщення (складу), розташованого за адресою: м. Сімферополь, вул. Будьонного,33А (а.с. 7).

Згідно п. 1.1 договору, орендодавець передає орендарю складське приміщення площею 1800 кв.м. з метою зберігання та реалізації ТНП.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що договір діє 11 місяців з моменту підписання.

За актом прийому-передачі від 24.11.2006р. позивач прийняв у користування складські приміщення загальною площею 1821,40 кв.м. (а.с. 8).

Позивач посилається на те, що державний виконавець Київського ВДВС Сімферопольського МУЮ неодноразово з’являвся в приміщення, що орендує позивач з вимогою звільнити ці приміщення. 07.06.2007р. державний виконавець опечатав ці приміщення та вхід на територію де вони розташовані.

Позивач вважає, що таки дії суперечать закону та порушують його права орендаря вказаних приміщень.

Суд не може погодитися з такою позицією позивача, та вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв’язку з наступним.

Суд встановив, що рішенням від 11.12.2006р. у справі 2-4/123/2006 Київський районний суд м. Сімферополя частково задовольнив вимоги Бубиря О.П. та визнав торги проведенні 15.12.2000 року недійсними. Позовні вимоги фірми «Лана і Ко» задоволені частково, визнанні публічні торги проведені 15.08.2000 року такими, що не відбулися. Також цім рішенням суд частково задовольнив позовні вимоги «Сімферопольського АТП 14354»: визнав торги проведенні 15.08.2000 року Українською Півленною Торговельною Біржею «Схід» такими, що не відбулися; визнав торги, проведенні 15.12.2000 р. Українською Півленною Торговельною Біржею «Схід» - недійсними; визнав торги, проведенні 15.12.2000 року «Кримжилторг» недійнсими; визнав недійсним свідоцтво про право власності фірми «Лана і Ко» на приміщення, розташовані в м. Сімферополі, по вул. Будьонного,33, видане приватним нотаріусом Крендясовой Г.І. 16.01.2001 року, реєстровий № 84.

Крім того, цім рішенням суд в порядку повороту виконання судового рішення скасував реєстрацію права власності на нерухоме майно в м. Сімферополі по вул. Будьонного, 33 за фірмою «Лана і Ко» та відновив реєстрацію права власності на це майно за ВАТ «Сімферопольське АТП № 14354», та усунув перешкоди власнику ВАТ «Сімферопольське АТП № 13454» у володінні користуванні та розпорядженні приміщеннями розташованими у м. Сімферополі по вул. Будьонного,33, шляхом виселення з приміщень Бобиря А.П. і осіб, що займають ці приміщення, з його відома.

Суд встановив, що це рішення набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що Приватне підприємство «Лана і Ко» зверталось до господарського суду АР Крим із позовом до відповідач – ВАТ «Сімферопольське АТП 14354» про визнання права власності на одноповерхове приміщення, загальною площею 1821,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Сімферополь, вул. Будьонного,33.

Рішенням від 06.08.2007р. у справі № 2-11/8839-2007 господарський суд відмовив Приватному підприємству «Лана і Ко» в задоволенні вказаного позову. Це рішення також набрало законної сили.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що приватне підприємство «Лана і Ко» не мало прав власника на майно, що передане позивачу за договором оренди, та відповідно не мало право укладати такий договір.

Так на день розгляду цієї справи, єдиним власником майна розташованого за у м. Сімферополі по вул. Будьонного,33 є ВАТ «Сімферопольське АТП 14354», який у сувою чергу не яких договорів оренди з позивачем не укладав, та відповідно у останнього відсутні правові підстави користуватися вказаним майном, та посилатися на договір оренди, який укладений не з власником цього майно.

Щодо неправомірності дій відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що на виконанні в Київському ВДВС Сімферопольського МУЮ знаходився виконавчий лист № 2-4123 від 11.12.06р., виданий Київським районним судом, про усунення перешкод власникові, ВАТ «Сімферопольське АТП 14354» у володінні, користуванні і розпорядженні приміщеннями, що знаходяться за адресою вул. Будьонного, 33, шляхом виселення з приміщень Бубиря А.Ф. і осіб, що займають ці приміщення, з його відома.

Постановою державного виконавця ВДВС в Київському районі м. Сімферополя 12.04.2007 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4123 від 11.12.06р., в якому відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» боржнику був наданий термін для добровільного виконання рішення суду.

Згідно акту держвиконавця від 07.05.07р., боржником рішення суду не було виконано, приміщення не звільнені.

08.05.2007р. державним виконавцем відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» винесена постанова про залучення до виконавчих дій співробітників внутрішніх справ для забезпечення громадського порядку при примусовому виселенні боржника з вказаних приміщень.

10.05.2007р. на адресу боржника був спрямований лист з повідомленням про день і час проведення вказаних виконавчих дій. Згідно листа Київського РВ СМУ ВС від 21.05.2007р., Київський РВ 22.05.2007р. не мав можливості забезпечити явку співробітників, у зв'язку з чим просив перенести виконавчі дії на пізніший термін.

Постановою державного виконавця примусове виселення було призначено на 07.06.2007р.

Боржнику був напрямлений лист, в якому вказувалась дата і час проведення примусового виселення, згідно отриманого поштового повідомлення отримано боржником 05.06.2007р.

07.06.2007р. державним виконавцем здійснено примусове виселення боржника з приміщень за адресою вул. Будьонного, 33.

15.06.2007р. виконавче провадження закінчене відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (фактичного повного виконання).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; в інших передбачених законом випадках.

Стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим  цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним  місцем  виконання  рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний  виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення  встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження  не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що у діях відповідача відсутні ознаки неправомірності, оскільки усі виконавчі дії виконувались відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України.

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.