ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 42/598

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Клименко Н.М.;

від відповідача –
Гладкий П.М.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги

ДП "Макіїввугілля"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2007р.

у справі
№ 42/598 господарського суду м. Києва

за позовом
ДП "Макіїввугілля"

до
ЗАТ "Інет"

про
стягнення 43 181,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Макіїввугілля” (в подальшому –ДП “Макіїввугілля”) звернулось з позовом до ЗАТ “Інет” про стягнення 43181,4 грн. пені та штрафу за невиконання договірних зобов’язань з покладенням судових витрат в сумі 549,81 грн. на відповідача.

Рішенням господарського суду м.Києва від 27.12.06 у справі № 42/598 позивачу в позові відмовлено.

Суд мотивував рішення тим, що до затвердження завдання на проектування відповідач був позбавлений можливості належним чином виконати свої зобов’язання щодо поставки належного обладнання та виконання передбачених договором робіт і, в зв’язку з цим, не може вважатись таким, що прострочив виконання зобов’язання.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.07 зазначене судове рішення залишено без зміни.

У поданій касаційній скарзі ДП “Макіїввугілля” просить скасувати зазначені судові рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов.

При цьому скаржник посилається на наявність між сторонами договірних зобов’язань в зв’язку з укладенням договору № 750 від 05.12.05, підтвердженням факту несвоєчасного виконання відповідачем його умов, що зумовлює відповідальність відповідно до вимог законодавства (п.2 ст. 193 ГК України).

Судова колегія розглянувши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи, що було предметом дослідження попередніх судових інстанцій підтверджується наступне.

5 грудня 2005 р. між сторонами у справі був укладений договір постачання № 750, за умовами якого відповідач, як виконавець, зобов’язався за завданням позивача, як замовника, виготовити, поставити, виконати монтажні роботи і передати у власність останнього автоматизовану систему контролю та обліку електроенергії шахти “Ясиновська Глибока” для комерційного обліку електроспоживання загальною вартістю 204435,76 грн., а позивач –прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно з кошторисом до договору, затвердженим сторонами, відповідач зобов’язався виконати проектні, монтажні та пусконалагоджувальні роботи та роботи з метрологічної атестації.

Попередні судові інстанції вірно кваліфікували правовідносини сторін за цим договором як такі, що регулюються гл. 61 ЦК України, оскільки цей договір містить ознаки різних видів договорів підряду –будівельний підряд та підряд на проектні та пошукові роботи.

В зв’язку з цим, посилання позивача на те, що за своєю правовою природою спірний договір є договором поставки є помилковий, оскільки передача майна у разі виконання роботи з матеріалу підрядника та його засобами відповідає саме відносинам договору підряду.

Відповідно до змісту календарного плану (додаток № 3 до договору), виконання договору передбачено у два етапи –постачання обладнання та програмного забезпечення вартістю 136902,76 грн., а також послідуючий монтаж та здача автоматизованої системи “Під ключ” вартістю 67533 грн.

При укладенні договору сторони погодили термін постачання обладнання та виконання робіт з його монтажу на протязі 30 календарних днів з моменту здійснення позивачем 100% попередньої оплати (п.5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору встановлена відповідальність за порушення термінів постачання обладнання та виконання робіт з його монтажу у вигляді пені та штрафу.

При цьому, відповідальність як за порушення терміну передачі обладнання, так і терміну виконання робіт поставлена в залежність від вартості обладнання, з якою допущено прострочення.

Позивачем було перераховано відповідачу 204435,76 грн. в рахунок попередньої оплати за договором, що підтверджується пл. дорученнями № № 1009,1010 від 16.12.05 (копії в матеріалах справи).

Отже поставку обладнання, відповідно до договору, відповідач був зобов’язаний провести не пізніше 15.01.06 р.

Накладною № 107 підтверджується факт передачі відповідачем позивачу обладнання за договором 21.02.06 р., тобто з порушенням передбаченого договором строку.

Але наявність підрядних правовідносин сторін за укладеним договором від 05.02.05 зумовлює застосування до спірних правовідносин  ст.888 ЦК України відповідно зі змістом якої за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов’язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації.

Оскільки з наявного у матеріалах справи протоколу технічної наради представників Мінвуглепрому України, ДП “Макіїввугілля”, ДП “Укренерговугілля” про створення системи автоматизованого обліку електроспоживання на шахтах ім.М.Бажова, “Ясиновська Глибока”  ДП “Макіїввугілля” від 07.02.06 вбачається, що завдання  на проектування було затверджене позивачем лише з указаної дати, та суди попередніх інстанцій правомірно прийшли до висновку, що до затвердження цього завдання відповідач був позбавлений можливості належним чином виконати свій обов’язок щодо виконання проектних робіт та поставки належного обладнання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.612, ч.2 ст.613 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов’язок, виконання зобов’язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

За таких обставин відповідач, який поставив належне за договором обладнання протягом 30 днів з дня затвердженого протоколу від 07.02.06 не вважається таким, що прострочив виконання відповідного обов’язку.

Оскільки прострочення відповідачем допущено не було, то доводи позивача щодо порушення відповідачем терміну виконання робіт за договором не дають підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки, розмір якої передбачено визначати від вартості обладнання, з якого допущено прострочення.

Зазначене свідчить про правомірність висновків попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову, спростовує доводи касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.07 у справі № 42/598 - без зміни.

Головуючий, суддя                                                                   Н.Кочерова

Судді                                                                                                    В.Рибак

М.Черкащенко