СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

04.05.2007

Справа №2-7/3226-2007

За позовом Севастопольського
будівельного технікуму (99008, м. Севастополь, вул. Пожарова, 28а)

До відповідачів:  1) Таврійського національного університету
ім. В. І. Вернадського (95007, м. Сімферополь, пр. Вернадського, 4); 2)
Харківського національного педагогічного університету ім. Г. С. Сковороди
(61002, м. Харків, вул. Артема, 29)

Про стягнення 90692,36 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - не з'явився.

Від відповідачів - 1) Єремєєва Н.
В., предст., дов. №4 від 17.01.2007 р.; 2) не з'явився.

Суть справи: Севастопольський
будівельний технікум звернувся до Господарського суду м. Севастополя із позовом
до Севастопольського економіко-гуманітарного інституту Таврійського
національного університету ім. В. І. Вернадського та Харківського національного
педагогічного університету ім. Г. С. Сковороди про стягнення 90692,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
після закінчення строку дії договору оренди №3 від 01.10.1998 р. позивач
попередив Севастопольський факультет Харківського національного педагогічного
університету ім. Г. С. Сковороди про необхідність звільнення орендованого
приміщення. Листом №78 від 04.05.2006 р. Севастопольський
економіко-гуманітарний інститут Таврійського національного університету ім. В.
І. Вернадського повідомив, що згідно з наказом Міністерства освіти та науки
України №523 від 23.06.2004 р. Севастопольський факультет Харківського
національного педагогічного університету ім. Г. С. Сковороди був ліквідований,
у зв'язку з чим студенти ліквідованого учбового закладу були переведені до
Севастопольського економіко-гуманітарного інституту ТНУ ім. В. І. Вернадського,
а останнім була прийнята на баланс вся матеріально-технічна база факультету.
Зазначеним листом Севастопольський економіко-гуманітарний інститут Таврійського
національного університету ім. В. І. Вернадського гарантував звільнення
аудиторного фонду в строк до 20.05.2006 р., здійснення вивозу майна та оплату
за користування вказаними приміщеннями, з відшкодування комунальних платежів.
Позивач зазначив, що при звільненні приміщень в червні 2006 року нерухомому
майну технікуму була заподіяна шкода на суму 88098,00 грн. Таким чином,
Севастопольський будівельний технікум просить стягнути солідарно з відповідачів
суму заподіяної шкоди у розмірі 88098,00 грн.           та витрати за комунальні послуги у
сумі 2594,36 грн., всього - 90692,36 грн.

Ухвалою ГС м. Севастополя від
23.0.12007 р. справа була передана за підсудністю до Господарського суду
Автономної Республіки Крим.

Ухвалою ГС АР Крим від 19.02.2007 р.
справа була прийнята до провадження суддею Дворним І. І. із привласненням
номеру 2-7/3226-2007.

Ухвалою ГС АР Крим від 04.04.2007 р.
відповідач у справі - Севастопольський економіко-гуманітарний інститут
Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського був замінений на
належного відповідача - Таврійський національний університет ім. В. І.
Вернадського у порядку ст. 24 Господарського процесуального кодексу України.

Таврійський національний університет
ім. В. І. Вернадського проти позову заперечував та пояснив, що особою, яка є
відповідальною за стан орендованих приміщень, є орендар, тобто Харківський
національний педагогічний університет ім. Г. С. Сковороди. Відповідач зазначив,
що університет не мав жодних договірних відносин з технікумом, а гарантійний
лист від 04.05.2006 р. не має юридичної сили, оскільки був підписаний
неуповноваженою особою. На думку відповідача, Севастопольський будівельний
технікум не надав будь-яких доказів, які б свідчили про існування причинного зв'язку
між пошкодженням приміщень та діями Таврійського національного університету ім.
В. І. Вернадського. Крім того, університет зауважив, що передбачені чинним
законодавством підстави для накладання на ТНУ ім. В. І. Вернадського солідарної
відповідальності відсутні. За таких обставин, відповідач просить відмовити в
задоволенні позову.

Розгляд справи відкладався у
порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення  представника
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ :

У зв'язку із закінченням строку дії
договору оренди №5 від 01.10.1998 р., укладеного між Севастопольським
будівельним технікумом та Севастопольським факультетом Харківського національного
педагогічного університету ім. Г. С. Сковороди, позивач листами №331 від
12.09.2005 р. та №159 від 12.05.2006 р. попередив відповідно Севастопольський
факультет Харківського національного педагогічного університету ім. Г. С.
Сковороди та Харківський національний педагогічний університет ім. Г. С.
Сковороди безпосередньо про необхідність звільнити орендовані приміщення.

Матеріали справи свідчать, що
Наказом Міністерства освіти і науки України №523 від 23.06.2004 р. факультет
Харківського державного педагогічного університету ім. Г. С. Сковороди у м.
Севастополі був ліквідований, у зв'язку з чим Севастопольський
економіко-гуманітарний інститут Таврійського національного університету ім. В.
І. Вернадського гарантійним листом №111 від 04.05.2006 р. повідомив позивача
про переведення студентів та передачу матеріально-технічної бази
Севастопольського факультету Харківського національного педагогічного
університету ім. Г. С. Сковороди на баланс Севастопольського
економіко-гуманітарного інституту Таврійського національного університету ім.
В. І. Вернадського. Вказаним листом інститут гарантував Севастопольському
будівельному технікуму звільнення в строк до 20.05.2006 р. аудиторного фонду,
розташованого на 4 поверху відокремленої будівлі технікуму літ. „Е”, що знаходиться
за адресою: м. Севастополь, вул.. Пожарова, 28а, яким користувався
Севастопольський факультет Харківського національного педагогічного
університету ім. Г. С. Сковороди за договором оренди від 01.10.1998 р. Крім
того,  Севастопольський економіко-гуманітарний
інститут Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського
гарантував позивачу здійснення вивозу майна, передачу орендованого майна з
невід'ємними поліпшеннями та оплату за користування приміщеннями.

Позивач зазначає, що при звільненні
орендованих приміщень Севастопольським економіко-гуманітарним інститутом
Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського майну позивача
була заподіяна шкода у вигляді пошкодження стін, стель, підлог,
електропроводки, системи водопостачання, демонтажу віконних блоків, дверей,
освітлювальних приладів, розеток. Загальну суму шкоди Севастопольський
будівельний технікум оцінює в 88098,00 грн., яку просить стягнути з
відповідачів солідарно.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного
кодексу України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед
потерпілим (ст. 1190 ЦК України).

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність повного складу
цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність
особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити
висновок, що відшкодуванню підлягає завдана шкода, тобто шкода, причиною якої є
порушення зобов'язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та
шкодою має бути причинний зв'язок. За відсутністю такого зв'язку шкода не відшкодовується.
При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід
враховувати, що необхідно виявляти зв'язок між саме між порушенням зобов'язання
та шкідливими наслідками (шкодою), а не між діями (бездіяльністю) боржника
взагалі та шкодою.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992 р. №6 (з подальшими змінами),
розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що
відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст.456 ЦК.

В Роз'ясненнях №02-5/215 від
01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди” Вищий арбітражний суд України зазначив, що для
правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе
значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення,
які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними
правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33
Господарського процесуального Кодексу України). Виходячи з цього, відповідно до
статті 441 Цивільного кодексу України позивач повинен довести, що шкода
заподіяна працівниками відповідача під час виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та
заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, позивач не надав суду
безперечних доказів заподіяння шкоди Севастопольським економіко-гуманітарним
інститутом Таврійського національного університету ім. В. І. Вернадського у
розмірі 88098,00 грн. Не надав також позивач і обґрунтований розрахунок ціни
позову з відповідним документальним підтвердженням стягуваної суми та вартості
пошкодженого та демонтованого майна, який був витребуваний в нього ухвалами
суду від 19.02.2007 р., 13.03.2007 р., 04.04.2007 р.

Крім того, Севастопольський
будівельний технікум не надав суду будь-яких доказів, які б належним чином
підтверджували заборгованість відповідачів з комунальних послуг у розмірі
2594,36 грн.

Таким чином, всупереч вимогам ст.
33 ГПК України позивач не надав суду доказів існування заборгованості та
матеріальної шкоди у загальному розмірі 90692,36 грн., через що у суду відсутні
правові підстави для задоволення позову.

У судовому засіданні 04.05.2007 р.
були оголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення
складений та підписаний 14.05.2007 р.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.