ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2007 р.
№ 12/161

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів :
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС”

на  рішення
господарського суду міста Києва від 11.04.2007

у справі
№12/161 господарського суду міста Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма “Агро”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача: не з’явились

відповідача: Туліголовець А.Л. –за довіреністю від 11.01.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.04.2007р. (суддя Прокопенко Л.В.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма “Агро” 24064,59грн. боргу, 111,90грн. пені, 242,66грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення місцевого господарського суду і направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Позивач не скористався наданим процесуальним правом на участь свого представника в судовому засіданні касаційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Місцевим господарським судом встановлено, що 01.11.2006р. сторони уклали договір №119/02, за умовами якого позивач зобов’язався передати у власність відповідача 116,254 тони цукрового буряка на суму 24064,59грн., а відповідач зобов’язався прийняти продукцію та оплатити її.

При цьому суд встановив, що позивач свій обов’язок, передбачений договором, виконав. Факт поставки відповідачу цукрового буряка підтверджується накладною від 28.12.2006р. №70, податковою накладною від 28.12.2006р. №173.

Однак, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати отриманої продукції не виконав, у зв’язку з чим заборгованість перед позивачем становить 24064,59грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті вказаного договору, та з урахуванням вищенаведених норм законодавства, дійшов законного і обґрунтованого висновку, що сума боргу в розмірі 24064,59грн. доведена позивачем.

Згідно приписів частини  2  статті  111-7 Господарського  процесуального  кодексу  України  до  юрисдикції  касаційної  інстанції  не  відноситься  повторна  оцінка доказів та  встановлення  обставин  відхилених  господарським  судом  при  розгляді  спору.

Згідно п.7.3 договору за неналежне  виконання своїх обов’язків, сторони несуть  відповідальність у вигляді пені  в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов’язань за кожний день такого невиконання.

Оскільки факт заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮВС” перед позивачем підтверджений, місцевий господарський суд, відповідно до ст.526 ЦК України, дійшов правильного висновку про обов’язок відповідача сплатити основний борг в зазначеній сумі, збільшений на розмір нарахованої пені.

Доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи. Посилань на порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального права касаційна скарга не містить.

За таких обставин, переглянуте у справі рішення господарського суду відповідає приписам  чинного  законодавства,  а  доводи касаційної скарги  визнаються  непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду міста Києва від 11 квітня 2007 року у справі №12/161 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий  суддя                                                                 Д.Кривда

Судді                                                                                     Г.Жаботина

А.Уліцький