ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.04.07                                                                                       Справа №9/67д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників

позивача:Кобець.О.С. за дов. №бн від 23.06.06р.

відповідача Бордюг Т.Є за дов. № б/н від 23.06.06р.

третьої особи: Варфаломєєва О.Е дов.№ б/н від 17.07.06р.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 9/67Д/06 та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 07.02.2007р. у справі №9/67Д/06

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя (далі за текстом ВАТ «Запорізький арматурний завод»)

до відповідача Акціонерного товариства «Наш банк», м. Запоріжжя (далі за текстом АТ «Наш банк»)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Громадська організація «Вкладники банку «Наш банк», м. Запоріжжя (далі за текстом ГО «Вкладники банку «Наш банк»)

про визнання договору застави недійсним.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07.02.2007р. у справі №9/67Д/06 (суддя Нечипуренко О.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду прийнято з посиланням на статі 5, 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України і мотивовано наступним. Укладення спірної угоди не суперечить статутній меті та діяльності підприємства позивача, оскільки статут не встановлює обмежень щодо видів операцій, які провадяться підприємством в процесі здійснення своєї господарської діяльності. Голова правління ВАТ «Запорізький арматурний завод» за статутом підприємства має широке коло повноважень щодо укладення будь-яких цивільно-правових угод, крім необхідності погодження умов майнових договорів, якщо їхня сума перевищує розміри, встановлені спостережною радою товариства. В матеріалах справи відсутні докази наявності обмежень суми договорів, що унеможливлює визначення меж компетенції як голови правління так і спостережної ради товариства. Доказів наявності таких обмежень суду не надано. Місцевий господарський суд зазначив, що зобов’язання ліквідованого ТОВ «Спецрембудпроект» перед АТ «Наш банк» за отриманим та не погашеним кредитом за спірним договором покладається на його майнового поручителя.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням ВАТ «Запорізький арматурний завод» подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій останній просить рішення господарського суду Запорізької області від 07.02.2007р. по справі №9/67Д/06 скасувати у зв’язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, позов ВАТ «Запорізький арматурний завод» залишити без розгляду. В апеляційній скарзі позивач зазначив, що місцевим господарським судом проводилося лише два засідання –19.07.06р. та 07.02.07р. Позивач у судових засіданнях не брав участі. Поважних причин неподання до суду витребуваних документів або неявки  не надавав. Дані обставини є підставою для залишення позову без розгляду. При прийнятті оскаржуваного рішення судом невірно застосовані ст.28 Закону України “Про заставу”, п.6 ст.31 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” щодо припинення застави у зв’язку з припиненням основного зобов’язання в наслідок ліквідації боржника за цим зобов’язанням. Крім того, судом не враховано ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.02.06р.по справі №19/30(05), в якій суд встановив, що вимоги кредиторів до боржника за основним зобов’язанням, які не задоволені за недостатністю майна або визнання його банкрутом, вважаються погашеними. Позивач вважає помилковим висновок суду щодо того, що непогашений кредит, зобов’язання за яким припинені в наслідок ліквідації боржника за кредитним договором, покладається на майнового поручителя.

Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що немає підстав, щоб робити висновок про незаконність розгляду справи без участі представника ВАТ «Запорізький арматурний завод».Позивачем проводилося уточнення позовних вимог в письмовому вигляді , надавалися письмові клопотання про зупинення провадження  у справі, всі необхідні документи надавалися до суду для розгляду справи по суті. Стаття 104 ГПК України не передбачає таких підстав для скасування рішення, як нез’явлення до суду сторони належним чином повідомленої про час та місце розгляду спору. АТ “Наш банк” вважає оскаржуване рішення  таким, що відповідає нормам матеріально та процесуального права. Просить апеляційну скаргу ВАТ «Запорізький арматурний завод» залишити без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 07.02.2007р. у справі № 9/67Д/06 без змін.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу громадська організація «Вкладники банку «Наш банк» вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що нез’явлення представника позивача у засідання господарського суду та не надання ним витребуваних судом документів свідчить про недобросовісне використання позивачем своїх процесуальних прав. Тому місцевий господарський суд правомірно розглянув справу за наявними матеріалами. Також вказує, що ліквідація ТОВ «Спецрембудпроект» не впливає на розгляд спору про визнання договору застави недійсним.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 12.03.2007р. апеляційна скарга ВАТ «Запорізький арматурний завод» прийнята та призначена до розгляду на 25.04.2007р.

Судове засідання відкрито. Процесуальні права та обов’язки сторін судом роз’яснено. Позивачем подана заява без номера від 25.04.2007р. про відмову від позовної заяви, в якій на підставі статей 3,8, ч.1 ст.19 Конституції України, статей 22, 99 Господарського процесуального кодексу України позивач просить прийняти відмову від позовної заяви ВАТ «Запорізький арматурний завод» до АТ «Наш банк» про визнання договору застави №10/2002-2 від 27.06.2002р. недійсним, рішення господарського суду Запорізької області від 07.02.2007р. по справі №9/67Д/06 скасувати, провадження по справі №9/67Д/06 припинити. Заяву підписано головою правління ВАТ «Запорізький арматурний завод». Представник позивача підтримав вимоги, викладені у заяві про відмову від позову, і зазначив, що відсутність прямої норми права відносно наслідків розгляду відмови від позову в апеляційній інстанції не може бути перепоною для здійснення позивачем вільного волевиявлення в вирішенні питання відносно судового захисту порушеного права та відмови від такого захисту. Обмеження в праві відмови від позову є обмеженням конституційного принципу верховенства права, про що вказано у постанові Верховного суду України по справі №3/157 від 17.10.2006р.

Представники відповідача та третьої особи не погодилися з наданою позивачем заявою про відмову від позову та зазначили, що ст. 104 ГПК України не передбачає такої підстави для скасування рішення суду, як відмова позивача від позову.

Колегія суддів розглянувши заяву позивача про відмову від позовної заяви залишила її без задоволення у зв’язку з тим, що право позивача, яке закріплено у статті 22 Господарського процесуального кодексу України на відмову від позову може бути реалізовано останнім до прийняття судом першої інстанції рішення. Про що також зазначено у п.3.7 Роз’яснення від 18.09.1997р. №02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»(з послідуючими змінами), де вказано, що передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Ця норма не застосовується під час розгляду справи в інших інстанціях. Крім того, розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України не передбачено права суду апеляційної інстанції приймати відмову позивача від позову, з однозначним скасуванням судового рішення та припиненням провадження у справі. З огляду на вищевикладене, посилання позивача на постанову Верховного суду України, як на підставу прийняття судом апеляційної інстанції відмови позивача від позову, є безпідставним. До того ж, вказана постанова Верховного суду України стосувалася розгляду судом касаційної скарги по суті, а не можливості відмови від позову на стадії апеляційного оскарження рішення місцевого господарського суду.

Після оголошення судом апеляційної інстанції про залишення заяви позивача про відмову від позовної заяви без задоволення, представником ВАТ «Запорізький арматурний завод» подана письмова заява про відвід складу колегії суддів Запорізького апеляційного господарського суду, в якій позивач, керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України, просить відвести склад колегії суддів Запорізького апеляційного господарського суду: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., суддів Радченко О.П., Шевченко Т.М. від розгляду справи №9/67Д/06.

Колегія суддів оголосила перерву у судовому засіданні до 25.04.2007р. до 16 годині 00 хвилин.

Ухвалою від 25.04.2007р. першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду заяву ВАТ «Запорізький арматурний завод» про відвід складу колегії суддів Запорізького апеляційного господарського суду головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., суддів Радченко О.П., Шевченко Т.М. від розгляду справи №9/67Д/06 залишено без задоволення.

Після перерви представником ВАТ «Запорізький арматурний завод» подана письмова заява про відвід суддів Запорізького апеляційного господарського суду, в якій позивач просить відвести суддів Запорізького апеляційного господарського суду Шевченко Т.М., Радченко О.П. від розгляду справи №9/67Д/06. В судовому засіданні оголошено перерву для розгляду даної заяви.

Ухвалою від 25.04.2007р. першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду заяву ВАТ «Запорізький арматурний завод» про відвід суддів Запорізького апеляційного господарського суду Радченко О.П., Шевченко Т.М. від розгляду справи №9/67Д/06 залишено без задоволення.

Після перерви розгляд справи колегією суддів було продовжено. У судовому засіданні представники сторін підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі та у відзивах на апеляційну скаргу.

Представником позивача заявлено усне клопотання про оголошення постанови у повному обсязі. Колегія суддів оголосила перерву у судовому засіданні до 27.04.2007р. до 14 години 00 хвилин для підготовки постанови суду у повному обсязі.

Запис розгляду судової справи за клопотанням позивача здійснюється за допомогою технічних засобів: а саме програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне: 27.06.2002р. між АТ «Наш банк» (заставодержатель) та ВАТ «Запорізький арматурний завод»(заставодавець), яке виступає майновим поручителем за ТОВ «Спецрембудпроект», укладено договір застави №10/2002-2 (а.с.8-10).

Згідно п.1.1 договору заставодавець передає в заставу Заставодержателю для забезпечення виконання ТОВ «Спецрембудпроект» в повному обсязі своїх зобов'язань, передбачених п.1.2 цього договору рухоме майно, яке знаходиться у власності заставодавця, загальною вартістю 1002416,68грн., зазначене в додатку 1 підписаному двома сторонами, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору, заставою, яка передбачена п.1.1. цього договору, забезпечується виконання ТОВ «Спецрембудпроект» своїх зобов'язань перед заставо-держателем, які передбачені кредитним договором №10/2002 про надання кредитної лінії від 06.06.2002р., умовами якого встановлено:

- ліміт кредитування в розмірі 3300000,00 грн. Кредит може бути наданий як у національній валюті України, так і в іноземній валюті (долари США) з повною конвертацією в національну валюту України, в сумі не більш 433 000,00 доларів США;

- строк надання кредиту в іноземній валюті -з 06.06.2002 по 05.06.2003р.;

- строк надання кредиту в національній валюті -з 25.06.2002 по 24.03.2003р.;

- кредит наданий з оплатою за користування кредитними ресурсами в національній валюті в розмірі 28%, в іноземній валюті в розмірі 20% річних;

- термін повернення кредиту в іноземній валюті - не пізніше 05.06.2003р.;

- термін повернення кредиту в національній валюті - не пізніше 24.03.2003р.;

- термін сплати відсотків, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з 360 днів в році, щоквартально - до 30 (31) числа останнього місяця кожного звітного кварталу. Кінцевий термін розрахунків за відсотками - не пізніше строку закінчення користування кредитною лінією;

- використання позикових коштів в іноземній валюті після 05.06.2003р. здійснюється зі сплатою подвійної відсоткової ставки, а саме 40% річних.

Заставлене майно, яке є предметом застави за цим договором, знаходиться за адресою: 69093, м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, 158-а, про що зазначено у п.1.3 договору.

Відповідно до п.10.1 договору останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору №10/2002 про надання кредитної лінії від 06.06.2002р.

Сторонами за договором застави укладалися додаткові угоди №1 від 05.09.2002р. та №2 від 29.11.2002р., якими змінювалися ціна предмету договору та деякі умови виконання зобов'язань за наданою ТОВ "Спецрембудпроект" кредитною лінією.

ВАТ «Запорізький арматурний завод» вважає укладений договір застави №10/2002-2 від 27.06.2002р. таким, що суперечить законодавству і на підставі статей 25, 50, 63 ЦК Української РСР, статей 203, 215, 593, 609 ЦК України, ст.28 Закону України «Про заставу», ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» звернувся до господарського суду про визнання його недійсним.

Рішенням господарського суду Запорізької області у задоволенні позову відмовлено, з чим не погодився позивач і звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки взаємовідносини сторін щодо укладання договору від 27.06.2002р. виникли до 01.01.2004 року, господарський суд оцінює спірні відносини сторін відповідно до діючих на момент укладання договору норм законодавства. Даний висновок суду підтверджується п.10 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з визнанням угод недійсним” від 12.03.1999р. № 02-5/111(з послідуючими змінами), відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Спірний договір укладено 29.08.2002р. Цивільно - правові відносини на момент його укладення регулювались Цивільним кодексом Української РСР в редакції 1963р., тому місцевим господарським судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 1963р.

Однією з підстав недійсності спірного договору застави позивач зазначає порушення при його укладанні ч.1 ст.50 ЦК УРСР , яке полягає в тому, що цей договір укладено в супереч визначених статутом ЗАТ «Запорізький арматурний завод» мети та предмету діяльності товариства.

Статтею 50 ЦК Української РСР, який діяв на момент укладення спірної угоди, встановлено, що недійсною є угода, укладена юридичною особою в супереч з встановленими цілями її діяльності.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і застосування передбачених законом наслідків.

Відповідно до положень пункту 12 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 позастатутною є угода, укладена в супереч з цілями, зазначеними в установчих документах юридичної особи. При цьому, під цілями юридичної особи треба розуміти не лише її основні виробничо-господарські, соціальні та інші завдання, але також і незаборонені законом допоміжні операції, необхідні для досягнення основних цілей, що стоять перед юридичною особою. Коло угод, які вправі укладати господарюючі суб'єкти, не визначається якимось вичерпним переліком і не обмежуються лише тими угодами, що випливають з основного змісту їх діяльності. Господарські суди, вирішуючи спори, пов'язані з визначенням змісту і меж правоздатності господарюючих суб'єктів, повинні виходити з широкого розуміння тих цілей, які ці суб'єкти переслідують у своїй діяльності. Тому недійсною на підставі статі 50 ЦК Української РСР має визнаватися лише така угода, яка прямо суперечить цілям юридичної особи зазначеним у законі, що регулює її діяльність, або в установчих документах.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про підприємництво", який був чинний на момент укладення спірного договору, суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь - яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству, а згідно з частиною першою статті 21 Закону України "Про підприємства в Україні", який також був чинним на момент укладення спірного договору, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

ВАТ "Запорізький арматурний завод" здійснює свою господарську діяльністю на підставі Статуту, зареєстрованого розпорядженням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя №100-р від 03.02.1994р., реєстраційний №7745 зп, та в новій редакції, зареєстрованій за №0020599 від 09.04.2002.

Згідно ст.3.2.2. Статуту ВАТ "Запорізький арматурний завод", товариство має право укладати будь-які незаборонені законодавством угоди (контракти), у тому числі купівлі-продажу, оренди, підряду, страхування, перевезення, зберігання, доручення тощо, вступати в інші цивільно-правові відносини, а п.3.2.3. передбачено право укладати не тільки угоди застави майна, а й безоплатні договори. Таким чином, будучи суб'єктом господарської діяльності має право здійснювати господарську діяльність на свій розсуд.

Виходячи з норм чинного законодавства одним з принципів підприємницької діяльності, зокрема, є самостійне формування підприємством програми діяльності, вибору контрагентів, встановлення цін на майно, послуги та інше відповідно до закону, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику. Умови спірного договору визначались сторонами на свій розсуд і в момент укладення погодженні останніми, про що свідчать підписи уповноважених представників сторін і печатки підприємств.

Таким чином, договір застави №10/2002-2 від 27.06.2002р. укладений сторонами на власний розсуд та підставі їх вільного волевиявлення.

Твердження позивача про те, що укладення спірної угоди суперечить меті та діяльності підприємства, визначеним у Статуті ВАТ «Запорізький арматурний завод» є безпідставним, з огляду на вищезазначене. Крім того, статут підприємства позивача не встановлює обмежень щодо видів операцій, які проводяться підприємством в процесі здійснення своєї господарської діяльності. Не встановлено у статуті позивача і заборони товариству виступати майновим поручителем за третіх осіб. До того ж, стаття ст. 11 Закону України “Про заставу” передбачає, що заставодавцем може бути як сам боржник,  так  і  третя  особа (майновий поручитель).

Щодо відсутності у голови правління ВАТ "Запорізький арматурний завод" повноважень на укладення спірного договору, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.29 ЦК Української РСР юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов'язки через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм законом або статутом (положенням). Порядок призначення або обрання органів юридичної особи визначається їх статутом (положенням).

Згідно ст. 48 Закону України “Про господарські товариства” голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства.

Згідно п.12.7 Статуту голова правління керує поточними справами товариства і виконує рішення загальних зборів, спостережної ради, без довіреності представляє інтереси товариства у взаємовідносинах з іншими підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, іноземними контрагентами; укладає від імені товариства та відповідно до статуту будь-які угоди та договори, зокрема угоди купівлі-продажу, підряду, страхування майна, перевезень, зберігання, доручення, комісії тощо, які не суперечать законодавству, та виконує від імені товариства інші дії, що стосуються діяльності товариства.

У пункті 12.8 Статуту ВАТ "Запорізький арматурний завод" наведений перелік повноважень, які входять до компетенції Голови Правління, серед яких, зокрема, вирішення питань діяльності Товариства, за винятком питань, які належать до компетенції Загальних зборів, Спостережної Ради, Правління.

У положеннях статуту, які визначають компетенцію загальних зборів, спостережної ради та правління не зазначено такого повноваження як укладання договорів чи будь-яких угод.

Таким чином, голова правління Ніколаєв В.М на підставі вказаних положень статуту товариства мав повноваження на укладання від імені позивача спірного договору застави.

Помилковими є посилання ВАТ "Запорізький арматурний завод", як на підставу недійсності спірного договору застави на те, що договір застави затверджувався спостережною радою за поданням правління ВАТ «Запорізький арматурний завод», а тому голова правління повинен був діяти на підставі відповідного доручення, виданого за результатами прийнятого спостережною радою рішення.

Так, згідно абзацу 3 п.3.2.3 Статуту рішення про передачу майна в оренду, лізинг, заставу, довірче управління, безоплатне користування майном товариства вартістю, еквівалентною або більшою за розмір, що спеціально встановлений спостережною радою товариства, приймаються за погодженням зі спостережною радою товариства, при цьому умови договорів щодо здійснення вказаних дій повинні бути затверджені спостережною радою товариства до укладення договорів.

Крім того, пунктом 11.4. Статуту ВАТ "Запорізький арматурний завод" встановлений перелік повноважень, які входять до компетенції Спостережної Ради, зокрема, встановлення розмірів, при досягненні або перевищенні яких сумами окремих договорів, які укладаються товариством або сумами окремих кредитів, про отримання яких товариство приймає рішення, або сумами вартості конкретного належного товариству майна, відносно якого товариство приймає певні рішення про здійснення дій щодо розпорядження ним, Спостережна Рада повинна у відповідності до другого абзацу пункту 3.2.2, другого або третього абзаців пункту 3.2.3 або другого абзацу пункту 3.2.5 цього Статуту за поданням Правління самостійно прийняти рішення про здійснення відповідних дій або надати дозвіл на здійснення відповідних дій та/або затвердити умови відповідних договорів .

Позивачем не надано доказів наявності обмежень суми договорів в розумінні п. 11.4. Статуту, які б визначали межі компетенції як голови правління так і спостережної ради товариства з питання укладання договорів. Не обмежено і п.12.7 статуту акціонерного товариства право голови правління на укладення договорів, тобто голова правління підписав договір без порушення наданих йому повноважень. Сам лише факт не затвердження договору спостережною радою не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Таким чином, відсутні підстави для застосування до спірного договору норм статті 63 ЦК Української РСР.

Посилання заявника апеляційної скарги на ст.28 Закону України «Про заставу», п.6 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст.609 ЦК України щодо на припинення застави, у зв’язку з ліквідацією юридичної особи, колегією суддів не приймається до уваги, виходячи з наступного:

Правила відносно оцінки недійсності угод, встановлені ЦК УРСР, застосовуються у всіх випадках коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод. Тобто відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства оцінюється судом згідно норм права, які діяли та застосовувалися до правовідносин сторін на момент укладання спірної угоди.

Стаття 28 Закону України “Про заставу”, п.6 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст.609 ЦК України не застосовуються до правовідносин сторін саме щодо укладання договору застави та не визначають підстав недійсності будь-яких договорів, зокрема і спірного договору застави.

Припинення зобов’язання не є тотожнім визнанню договору недійсним ні за підставами, ні за наслідками, які вони породжують. Оскільки недійсним можливо визнати і договір, який є припиненим, але певний час породжував права та обов’язки, а угода , що визнана недійсною, взагалі не породжує ніяких прав та обов’язків з моменту її укладання.

Слід зазначити, що законодавство, яке було чинним на момент укладання договору застави №10/2002-2 від 27.06.2002р., та яке діє на момент розгляду даної справи, не визначає підставою недійсності угоди припинення зобов’язання за цією угодою.

Встановлення факту припинення застави не є предметом спору у даній справі, тому мотивувальна частина рішення суду першої інстанції стосовно оцінки припинення застави, а також обов’язку виконання зобов’язань підлягає зміні, відповідно до вищезазначеного. Однак зміна мотивувальної частини рішення не змінює висновку суду по суті спору вказаного у резолютивній частині рішення суду першої інстанції.

Посилання заявника апеляційної скарги на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права є необґрунтованими, з огляду на наступне:

Заявник посилається, що місцевий господарський суд безпідставно прийняв рішення, а не залишив позов без розгляду, у зв’язку з тим, що позивач в судове засідання не з’являвся, витребуваних судом документів не надав.

З такими доводами заявника погодитися не можна. Позивач у справі був повідомлений про розгляду справи належним чином, про що свідчить надання доповнень до позовної заяви, клопотання про відкладення розгляду судової справи, оскарження ухвал суду. До того ж, сам позивач не заперечує те, що був повідомлений про розгляд справи, він лише зазначає, що у судових засіданнях був відсутній. Згідно ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не надано, справу може бути розглянуто за наявними матеріалами, про що місцевий господарський суд зазначив у спірному рішенні. Нез’явлення представника позивача у судові засідання свідчить про недобросовісне використання позивачем своїх процесуальних прав і не може бути підставою для скасування судового рішення.

Вказані обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. 49, ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізький арматурний завод», м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 07.02.2007р. у справі №9/67Д/06 без змін.