ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.
№ 22/465-06-12945

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- Кулаковський О.О., Воронков В.А.,

відповідача
- Соколянський Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні
касаційну скаргу

ТОВ "Джерело"

на  постанову
від 29.03.2007  Одеського апеляційного  господарського   суду

у справі
№22/465-06-12945

за   позовом
ТОВ "Джерело"

до
ЗАТ "Одеський коньячний завод"

про
зобов'язання виконати умови договору поставки від 25.01.2006 та стягнення 1454652,76 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду Одеської області від 15.12.2006 (суддя Торчинська Л.О.) позовні вимоги  задоволено в повному обсязі –на підставі ст.ст.16, 22, 526, 611, 622, 623 ЦК України стягнуто з відповідача на користь позивача 1454652 грн. 76 коп. збитків та зобов'язано ЗАТ "Одеський коньячний завод" поновити виконання умов договору № 8/Д/2-06 від 25.01.2006 щодо здійснення поставки товару ТОВ "Джерело", згідно направленим заявкам до закінчення строку дії договору, тобто до 01.01.2007р. Рішення суду мотивоване тим, що у порушення укладеного між сторонами договору  поставки №8/Д/2-06 від 25.01.2006 ЗАТ "Одеський коньячний завод" не здійснило поставку товару за заявками ТОВ "Джерело", внаслідок чого позивачеві були  заподіяні збитки, а саме, сплачена винагорода банку за надання банківської гарантії  в сумі 10027 грн. 40 коп., придбані автомобілі на суму 334650 гривень, і, крім того, позивачем не були отримані доходи, які він міг би одержати, в сумі різниці між ціною непоставленого товару і ціною його реалізації, яка становить 1109975 грн. 36 коп.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2006 задоволено клопотання  ТОВ "Джерело" про вжиття заходів до забезпечення позову та заборонено АК “Південний” здійснювати платіж за вимогою сплати заборгованості по Гарантії платежу ЗАТ “Одеський коньячний завод” № 1279 від 11.12.2006р. в сумі 2000000 грн. з посиланням на те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Постановою  Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 (судді: Шевченко В.В., Бєляновський В.В., Мирошниченко М.А.) рішення скасовано, позов задоволено частково –зобов'язано ЗАТ "Одеський коньячний завод" здійснити поставку товару (алкогольних напоїв) позивачу за заявками останнього, здійсненими  до 01.01.2007р. відповідно до умов договору № 8/Д/2-06 від 25.01.2006 та вимог ст.266 ГК України та ст.712 ЦК України після погодження асортименту та кількості товару, а в решті позовних вимог відмовлено. Скасовано вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2006 заходи до забезпечення позову у вигляді заборони АК “Південний” здійснювати платіж за вимогою сплати заборгованості по Гарантії платежу ЗАТ “Одеський коньячний завод” №1279 від 11.12.2006р. в сумі 2000000 грн.

ТОВ "Джерело" (далі – ТОВ) в поданій касаційній  скарзі просить постанову змінити, задовольнивши позовну вимогу про стягнення 1454652,76 грн. заподіяних збитків, посилаючись  на порушення судом апеляційної інстанції ст.ст.22, 611, 623 Цивільного кодексу України,  ст.ст.224-226 Господарського кодексу України, ст.ст.32, 101, 105 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що представником позивача було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, серед яких були договори поставки, товарно-транспортні накладні на продукцію ТМ “Шустов”, листи від його контрагентів з вимогами поновлення поставок продукції ТМ “Шустов”. Проте, судом апеляційної інстанції не були прийняті до уваги зазначені докази і, відповідно, залишені без належної правової оцінки, оскільки “заявник нічим не обгрунтував неможливість їх надання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього”. Слід відзначити, що серед додатково поданих доказів були ті ж самі договори поставки та листи від покупців до позивача про відновлення поставок, які вже були досліджені господарським судом Одеської області, що відображено у рішенні господарського суду Одеської області від 15.12.2006 у справі №22/465-06-12945 у переліку підтверджувальних документів, наданих позивачем. Тобто, позивачем було додатково надано договори поставки, укладені з іншими контрагентами, і, відповідно, листи про відновлення закупок від інших контрагентів. Це не були зовсім інші докази, а аналогічні за своєю правовою природою документам, які вже отримали відповідну правову оцінку.

Окрім того, апеляційний суд дійшов до висновку, що ЗАТ “Одеський коньячний завод” (далі –ЗАТ) зобов’язано здійснити поставку товару за заявками ТОВ “Джерело”, здійсненими до 01.01.2007, не визнаючи водночас за останнім право на стягнення збитків, завданих простроченням поставки –недопоставкою товару. Визнавши за позивачем право на отримання продукції, недопоставленої за договором №8/Д/2-06, апеляційним судом було відмовлено у застосуванні правових наслідків порушення такого права (зобов’язання), передбачених п.9.1 договору та п.4 ст.611 ЦК України –відшкодування збитків.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності  їх юридичної оцінки судом  апеляційної інстанції та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без  змін з наступних  підстав.

Слід зазначити, що в даному випадку касаційна інстанція переглядає матеріали справи в межах доводів касаційної скарги щодо незгоди з постановою в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків та в частині скасування вжитих судом першої інстанції заходів до забезпечення позову.

Скасовуючи первісне рішення про задоволення позову та приймаючи нове рішення про відмову в позові в частині стягнення збитків, апеляційний господарський суд виходив з того, що :

25.01.2006 року  між сторонами у справі був підписаний договір поставки алкогольних напоїв №8/Д/2-06, за умовами якого ЗАТ зобов'язався передати у власність ТОВ алкогольні напої, а останній оплатити їх вартість.

Матеріали справи свідчать про те, що зазначений договір виконувався сторонами на протязі певного періоду часу, так як продавець згідно з товарно-транспортними накладними із посиланням на цей договір здійснював поставки товару за заявками покупця. Зобов'язання покупця за цим договором, крім того, забезпечені банківською гарантією.

Починаючи з 27.10.2006р. ЗАТ припинив поставку товару за заявками ТОВ, але й товарно-транспортні накладні на цей товар також не виписувались.

Відповідно до вимог ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, тому істотними умовами договору поставки є умови про предмет (найменування, кількість, асортимент товару), а також ціну і строк поставки (ст.ст.656, 669, 671, 691 ЦК України).

Крім того, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору, при цьому умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості (ч.ч. 3, 4 ст.180  ГК України).

Договором № 8/Д/2-06 передбачена поставка алкогольних напоїв у асортименті.

Асортиментом товару у господарських відносинах є часткове співвідношення загальної кількості товарів за видами (ч. 2 ст. 266 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

На підставі ч.2 ст.266 ГК України загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами; підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 671 ЦК України передбачено, що якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає  переданню   покупцеві   в   асортименті,   продавець   має  право  передати покупцеві  товар  в  асортименті  виходячи  з  потреб  покупця,  які  були  відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Таким чином, асортимент товару є істотною умовою договору поставки.

Пунктом 1.1 договору сторонами встановлено, що асортимент і ціна товару узгоджуються у додатку № 1.

ЗАТ вважає, що зазначений договір не містить в собі істотні умови, а саме: в договорі  не  визначений  асортимент і  кількість товару,  а  крім того,  ТОВ  не здійснювало своєчасну оплату поставленого товару, тому ЗАТ мав право зупинити передачу товару до повної оплати всього раніше переданого товару. ТОВ вважає, що асортимент товару погоджений сторонами у підписаному додатку  № 1 до договору.

Як вбачається з додатку № 1 до договору сторонами погоджені ціни та види товарів, але без співвідношення до його кількості.

Відповідно до ч.2 ст.266 ГК України загальна кількість товарів, що підлягають поставці, визначається специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, у господарських відносинах кількість товару за договором поставки визначається у самому договорі або у специфікації.

Специфікація щодо кількості товару сторонами не підписана та не узгоджена

Але, відповідно до п.1.1 договору ЗАТ зобов'язався передавати ТОВ у власність алкогольні напої згідно з заявками останнього на підставі товарно-транспортних накладних ЗАТ, тобто сторонами погоджено, що для виникнення зобов'язань за договором необхідно наступне взаємне погодження волевиявлення сторін, а саме покупець (ТОВ) повинний надати відповідну заявку, а продавець (ЗАТ), в разі погодження з заявкою, видати товарно-транспортну накладну на відпуск товару та здійснити відпуск товару.

Відповідно до умов укладеного договору ЗАТ здійснював поставки алкогольної продукції для ТОВ до 27.10.2006р., у зв'язку з чим апеляційний суд визнав протилежні доводи ТОВ про те, що ЗАТ повинен був задовольняти будь-які заявки ТОВ щодо поставки  будь-якої кількості та асортименту алкогольної продукції, помилковими, так як вони не грунтуються на умовах укладеного договору та чинному  законодавстві України.

Разом з тим, отримавши заявку ТОВ на поставку алкогольної продукції та не погоджуючись з нею щодо асортименту та кількості товару, ЗАТ відповідно до умов укладеного договору та вимог ст. ст. 188, 266 ГК України, ст. 712 ЦК України повинен був повідомити про своє рішення ТОВ, після чого сторони повинні були узгодити асортимент і кількість товару за зазначеними заявками ТОВ.

Вищеназвані дії ЗАТ не здійснив та не повідомив ТОВ про неможливість поставки товару за заявками останнього, у зв’язку з чим суд дійшов до висновку, що ЗАТ зобов'язано здійснити поставку товару (алкогольних напоїв) ТОВ за заявками останнього, здійсненими до 01.01.2007р. відповідно до умов договору   № 8/Д/2-06 від 25.01.2006 року та вимог ст.266 ГК України і ст.712 ЦК України, але після погодження сторонами асортименту та кількості товару.

Виходячи з того, що у продавця (ЗАТ) не виникло обов'язку здійснити поставку товару покупцю (ТОВ) протягом 10 днів від дати направлення останнім заявки, права позивача не були порушені тим, що відповідач не здійснив поставку алкогольних напоїв за односторонніми заявками ТОВ, а тому останній не має права на відшкодування збитків.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що контрагенти ТОВ за іншими договорами відмовилися від отримання алкогольної продукції та розірвали з ним відповідні договори.

Комісійну винагороду, сплачену банку позивачем за надання гарантії, а також плату за придбання автомобілів також не можна віднести до збитків, так як відповідно до ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При викладених обставинах апеляційна інстанція дійшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заподіяних збитків.

Колегія погоджується з висновками  суду з огляду на таке.

У відповідності з вимогами п.4 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)збитків;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі №42/266 - 6/492).

Судом апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки  умов укладеного між сторонами  договору  поставки №8/Д/2-06 від 25.01.2006 та наявних у справі  доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено недоведеність завдання відповідачем позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди та додаткових витрат, що обумовлено призупиненням відповідачем з 27.10.2006 року поставки товарів внаслідок неузгодженості сторонами відповідно до умов договору певного асортименту та певної кількості продукції, яка має поставляється за договором. Зокрема, позивач не довів наявності упущеної вигоди (неодержаних доходів ) у сумі 1109975,36 грн., оскільки судом встановлено та позивачем не спростовано ті обставини, що контрагенти позивача не відмовилися від отримання продукції та не розірвали укладені з ТОВ договори.

Що стосується посилання скаржника на понесення ним додаткових витрат у сумі 334650 грн. на придбання автомобілів для більш оперативної та ефективної доставки продукції, придбаної за договором поставки №8/Д/2-06 від 25.01.2006, то в даному випадку не вбачається причинно-наслідкового зв'язку між придбанням  позивачем автомобілів для проведення господарської діяльності взагалі та укладенням і подальшим призупиненням виконання сторонами договору поставки №8/Д/2-06 від 25.01.2006.

Окрім того, колегія вважає за необхідне додатково зазначити наступне.

Позивач в обгрунтування підстав для відшкодування збитків посилається на недопоставку товарів відповідачем.

Згідно з ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж

Відповідно до ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплатити, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Тобто цивільне законодавство чітко визначає способи захисту цивільних прав покупця в разі недопоставки товару і серед цих способів не передбачено можливість відшкодування збитків.

Натомість задоволення судом апеляційної інстанції позовної вимоги про зобов'язання ЗАТ "Одеський коньячний завод" здійснити поставку товару (алкогольних напоїв) позивачу відповідно до умов договору переконливо свідчить про те, що позивач (покупець) скористався своїм правом вимагати  передання кількості товару, якої не вистачає, передбаченим ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України, та реалізував вказаний спосіб захисту цивільних прав.

Що стосується посилань скаржника на порушення апеляційним судом вимог ст.101 ГПК України шляхом неприйняття додатково поданих позивачем доказів які, були залишені без належної правової оцінки, то апеляційна інстанція правомірно не прийняла вказані додаткові докази до уваги з мотивів відсутності обгрунтування позивачем неможливості їх надання суду першої інстанції.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України про здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах, пов'язаних із застосуванням ст.101 ГПК України (постанова ВСУ від22.02.2005 у справі №34/400).

Зважаючи на вищенаведене, касаційна  інстанція не вбачає підстав для  зміни оскаржуваної  постанови.

Разом з тим, колегія вбачає підстави для виключення з оскаржуваної постанови абзацу 6 її резолютивної частини, яким скасовано вжиті ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2006 заходи до забезпечення позову у вигляді заборони АК “Південний” здійснювати платіж за вимогою сплати заборгованості по Гарантії платежу ЗАТ “Одеський коньячний завод” №1279 від 11.12.2006р. в сумі 2000000 грн., оскільки ухвала господарського суду Одеської області від 15.12.2006 про вжиття заходів до забезпечення позову не оскаржена та не скасована у встановленому порядку, а ЗАТ "Одеський коньячний завод" в апеляційній скарзі від 22.12.2006 №1340 (а.с.118-120) та в поясненнях від 05.03.2007 №193 (а.с.142,143) не порушував питання про скасування вищевказаних заходів до забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Джерело" відхилити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 у справі №22/465-06-12945 залишити без змін,  виключивши абзац 6 її резолютивної частини.

Головуючий, суддя                                                                                                                               В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                              Є. Чернов

В. Цвігун