ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14 вересня 2007 р.
Справа  № 5/227-А

ЗА ПОЗОВОМ:           ПП ОСОБА_1 м.Берегово

ДО ВІДПОВІДАЧА:   РУ
Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у Закарпатській області м.Ужгород

ПРО
визнання нечинним рішення про застосування фінансових санкцій від
25.06.2007р.

Суддя                О.С.Йосипчук

за участю представників сторін:

позивача:       ОСОБА_1, приватний підприємець

відповідача:   Ціник М.О., представник

СУТЬ СПОРУ: приватним підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов до РУ
Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів ДПА України у Закарпатській області про визнання нечинним
рішення про застосування фінансових санкцій від 25.06.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Працівниками РУ ДААК ДПА України у Закарпатській області було  проведено перевірку у складському приміщенні,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить приватному підприємцю ОСОБА_1 і
використовується ним для зберігання товарно-матеріальних цінностей ПП ОСОБА_1

За результатами
перевірки складено акт НОМЕР_1, яким зафіксовано порушення позивачем абз. 22
ст. 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”
№481/95-ВР від 19.12.1995р. -(далі -
Закон №481/95-ВР)., що полягало у зберіганні алкогольних напоїв та
тютюнових виробів у місці зберігання не внесеному до Єдиного державного реєстру
місць зберігання.

На підставі висновків
згаданого вище акту перевірки відповідачем прийнято рішення від 25.06.07р. про
застосування до позивача  фінансових
санкцій у вигляді штрафу в розмірі 7 004,80 грн.

ПП ОСОБА_1  не погоджується з рішенням про застосування
фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у
місцях зберігання не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання
стверджуючи про те, що алкогольні напої та тютюнові вироби були придбані ним
для особистих цілей і залишені в приміщенні складу  лише до вечора 12 червня 2007р.

Також  позивач посилається
на те, що він не займається торгівлею алкогольними напоями та тютюновими,
що  підтверджено вищезазначеним актом
перевірки, а відтак не може отримати у встановленому законом  порядку дозвіл на  зберігання вказаної продукії.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у
запереченні на позовну заяву №1160/7/32-221 від 08.08.07р.Зокрема посилається
на підставніть та обґрунтованість прийнятого ним  рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2007р.

Заслухавши
пояснення представників сторін, проаналізувавши

подані по справі доказові
матеріали, щодо спірного питання,

Суд задовільняє позов
частково,  виходячи з наступного:

Судовим розглядом
справи встановлено, що приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1  належить ПП ОСОБА_1 і використовується для
зберігання продуктів харчування, які він реалізовує вроздріб. Таким чином,
вказане приміщення використовується позивачем для здійснення підприємницької
діяльності. Згідно із актом перевірки НОМЕР_1, у вказаному приміщенні
знаходились на зберіганні алкогольні напої та тютюнові вироби. Вартість цих
підакцизних товарів визначено перевіряючими у розмірі 6930,20 грн. і не
заперечується позивачем.

Доказів перебування складського приміщення АДРЕСА_1 в Єдиному
реєстрі місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на момент
проведення перевірки позивачем не подано. Не подано позивачем таких доказів і у
судовому засіданні.

У відповідності до абз. 22 ст. 15 Закону України  №481/95-ВР
зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях
зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів,  внесених
до Єдиного реєстру,  незалежно від
того,  кому належить таке місце
зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта підприємницької  діяльності
таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

За таких обставин,
оскільки приміщення у спірній ситуації не набуло спеціального статусу місця
зберігання підакцизних товарів, позивач не повинен був у ньому зберігати
виявлені перевіркою алкогольні напої та тютюнові вироби. Тому, висновки
відповідача слід визнати обґрунтованими з огляду на викладене та на приписи
ст..15 (абз.22) та ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР.

Однак, судовим
розглядом справи встановлено, що 25.06.07р., на підставі розгляду матеріалів
акту перевірки, відповідачем прийнято рішення про застосування  до позивача фінансової санкції у вигляді
штрафу в розмірі 7 004,80 грн.

У відповідності до
абз. 9  ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР за
зберігання  алкогольних  напоїв або
тютюнових    виробів  у
місцях  зберігання, не внесених до
Єдиного реєстру застосовується фінансова санкція у розмірі 100 відсотків
вартості товару, який знаходиться  в  такому
місці   зберігання.

Актом перевірки
НОМЕР_1, визначено вартість виявлених підакцизних товарів на суму 6930,20 грн.,
з огляну на що підтвердженою нормативно та документально слід визнати суму
6930,20 грн. штрафу, а не 7004,80 грн..

У відповідності
до ч. 2 ст. 71 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень
суб'єкта владних повноважень обов'язок докзування правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він заперечує   проти адміністративного позову.

Тому, оскільки
відповідачем не подано доказів на підтвердження підставності застосуванння
штрафу на суму  74,60 грн., рішення про
застосування фінансових санкцій від 25.06.07р.
в цій частині штрафу слід визнати помилковим.

В іншиій частині
суд залишає вказане рішення в силі, оскільки воно прийняте на підставі Закону
№481/95-ВР та  у відповідності до
Порядоку застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону
№481/95-ВР.

Доводи позивача
про придбання підакцизних товарів для власного споживання не підтверджені
належними та допустимими доказами придбання фізичною особою
товарно-матеріальних цінностей для власного вжитку, з огляду на що вони
(доводи) не приймаються судом до уваги.

З огляду на
виколадене, суд задовільнє позов частково, визнаючи нечинним  рішення про застосування фінансових санкцій
від 25.06.07р. на суму 74,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 2, 7-12, 70, 86, 160-163 КАС України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задоволити частково.

2. Визнати нечинним
рішення про застосування фінансових санкцій НОМЕР_2, прийняте відповідачем по
відношенню до позивача, в частині застосування фінансових санкцій на суму 74,60
грн.

3. В решті
вимоги у задоволені позову відмовити.

Постанова набирає чинності протягом
10-ти днів з дня складення в повному обсязі відповідно до ст.ст. 254, 186, 160
Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до
Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя
О.С.Йосипчук