ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2007
Справа №2-7/1177-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації «Кримгаз» (м. Сімферополь, вул. Училищна, 42а, ідентифікаційний код 03348117)

До відповідача – Відкритого акціонерного товариства «Красногвардійський масловиробничий завод» (97100, смт. Красногвардійське, вул. Заводська, 35, ідентифікаційний номер 00446279)

Про стягнення 1237,55 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача –  не з’явився.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство з газопостачання та газифікації «Кримгаз» звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Красногвардійський масловиробничий завод» про стягнення 1237,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що заборгованість ВАТ «Красногвардійський масловиробничий завод» перед ВАТ «Кримгаз» за надані за договором №24 від 28.12.2005 р.  послуги з транспортування природного газу складає 1216,56 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 17,53 грн. та 3% річних у сумі 3,46 грн.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

28.12.2005 р. між Відкритим акціонерним товариством з газопостачання та газифікації «Кримгаз» (Газотранспортна організація) в особі начальника Красногвардійського управління по експлуатації газового господарства та Відкритим акціонерним товариством «Красногвардійський масловиробничий завод» (Споживач) був укладений договір про транспортування природного газу №24, згідно з п. 1.1 якого Газотранспортна організація зобов’язується транспортувати природний газ по своїм газовим мережам смт. Красногвардійське до задвижки Споживача в 2006 р. в об’ємі 650,00 тим. м3. Споживач зобов’язується прийняти газ та оплатити транспортні послуги в об’ємах, передбачених п. 1.1, згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору Ціна транспортування однієї тисячі куб. метрів природного газу складає 30,40 грн., крім того, ПДВ 20% 6,08 грн., всього 36,48 грн.

08.06.2006 р. між сторонами за договором була укладена Додаткова угода, згідно якої п. 5.2 Договору був викладений в наступній редакції: «Ціна транспортування однієї тисячі куб. метрів природного газу складає 43,00 грн., крім того ПДВ 8,60 грн., всього 51,60 грн.».

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем були надані ВАТ «Красногвардійський масловиробничий завод» послуги з транспортування природного газу, що підтверджується відповідними актами приймання-здачі. Проте, заборгованість відповідача за надані послуги, згідно з актами звірки взаємних розрахунків, складає 1195,57 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати ним заборгованості у розмірі 1195,57 грн., у той час як відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, заявлена позивачем до відшкодування сума основного боргу у розмірі 1216,56 грн. підтверджується матеріалами справи лише частково на суму 1195,57 грн., через що вимоги ВАТ «Кримгаз» в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В п. 6.1 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків остаточного розрахунку згідно п. 5.3 цього Договору Споживач сплачує Газотранспортній організації заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, від суми заборгованості.

Судом встановлено, що розрахунок пені на загальну суму 17,53 грн. здійснений позивачем провомірно, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

За таких обставин, стягненню з ВАТ «Красногвардійський масловиробничий завод» на користь ВАТ «Кримгаз» підлягають 3% річних у розмірі 3,46 грн.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Красногвардійський масловиробничий завод» (97100, смт. Красногвардійське, вул. Заводська, 35, ідентифікаційний номер 00446279) на користь Відкритого акціонерного товариства з газопостачання та газифікації «Кримгаз» (м. Сімферополь, вул. Училищна, 42а, ідентифікаційний код 03348117) суму заборгованості у розмірі 1195,57 грн., пеню у сумі 17,53 грн., 3% річних у сумі 3,46 грн., 100,27 грн. державного мита та 116,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.