ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2007
Справа №2-29/5062-2007

За позовом – 33-го гарнізонного будинку офіцерів ВМС України, смт.Новоозерне м.Євпаторія.

До відповідача – Суб’єкта підприємницької діяльності Рощіна Володимира Миколайовича, смт.Новоозерне, м.Євпаторія.

Про стягнення 25 704,39 грн., розірвання договору та зобов’язання повернути майно.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача -  Окружков Р.В. – начальник.

Від відповідача  – Рощін А.В. – представник, нот. довіреність від 26.01.04р.

Сутність спору: 33-й гарнізонний будинок офіцерів звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – СПД Рощіна В.М. про стягнення 25 704,39 грн. заборгованості за договором оренди; розірвання договору оренди державного нерухомого майна №3 від 01.01.02р.; зобов’язання відповідача повернути позивачу нежитлові приміщення площею 305,5 кв.м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує свої зобов’язання за договором оренди в частині сплати орендних платежів, та не повертає майно, що є об’єктом договору оренди, після закінчення строку дії договору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд у позові відмовити з тих підстав, що він належним чином виконує умови договору оренди в частині сплати орендної плати, просить застосувати строки позовної давності, та вважає, що строк дії договору продовжений на той же строк.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2002р. між позивачем та суб’єктом підприємницької діяльності Рощіним Володимиром Миколайовичем, укладений договір оренди №3 державного нерухомого майна – приміщення кафе площею 305,5 кв.м., розташованого за адресою: смт. Новоозерне, вул. Героїв десантників,1 (а.с.12-15, далі договір).

Відповідно до п. 3.3 вартість об’єкту оренди складає 63004,00 грн.

У пункті 3.4 договору встановлено, що він набирає чинності з моменту підписання та дії до 31.12.2002р.

Згідно п. 4.1 договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України та складає на 01.01.2002р. 1,37 грн. за один кв.м. в місяць та 420,03 грн. за першій місяць оренди.

В пункті 4.2 договору сторони домовились, що орендар перераховує на рахунок орендодавця орендну плату не пізніше 5-ти банківських днів з урахуванням щомісячного індексу інфляції.

З матеріалів справи вбачається, що орендна плата розрахована на підставі експертної оцінки (а.с. 17-18).

В обґрунтування вимоги про стягнення, позивач посилається на акт перевірки №25-21/002 від 25.12.2003р., що проводилась підвідділом у м. Євпаторії ЗРКРО (а.с. 20-25).

Відповідно до цього акту, при укладенні договору оренди, орендна плата була розрахована з порушенням п.12 «Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна» в частині неврахування індексу інфляції за період з дати проведення експертної оцінки до дати укладення договору, тобто за період з 03.09.1998р. по 01.01.2002р.

На підставі цього акту позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату орендної плати з урахуванням індексу інфляції за вказаний період.

Позивач розрахував суму заборгованості, яка на його думку підлягає стягненню з відповідача в сумі 25704,39 грн., яка розрахована з урахуванням акту перевірки КРВ у наступному порядку: недоотримана орендна плата станом на 01.10.2003р. – 7508,27 грн.; недоотримана орендна плата за період з 01.10.2003р. по 30.12.2003р. – 1140,56 грн., недоотримана орендна плата за період з 01.01.2004р. по 31.01.2007р. – 17055,56 грн.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, встановлено, що відносно цивільних відносин, які виникли після набрання чинності ЦК України, положення ЦК України застосовуються до тих прав та обов’язків, що виникли або продовжують існувати  після набрання чинності ЦК України. Аналогічне положення міститься і Заключних положеннях Господарського кодексу України.

Відносини між сторонами виникли на підставі договору оренди від 01.01.2002р. та продовжують існувати після 01.01.2004року, отже застосуванню підлягає ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог  цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна  ціни  після  укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін.

Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Спори з питань зміни орендної плати вирішуються відповідно до чинного законодавства.

Порядок, наслідки та форма зміни умов договору передбачені ст.ст. 652-654 ЦК України, ст. 188 ГК України, однак позивач не використав свого права, передбаченого цими нормами.

Суд встановив, що позивач не спрямовував на адресу відповідача пропозиції змінити умови договору в частині розміру орендної плати, не звертався до суду із позовом про зміну в судовому порядку умов договору в цій частині, у зв’язку з чим на думку суду у відповідача були відсутні підстави сплачувати орендну плату у розмірі більшому ніж передбаченому договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач саме відповідно до договору сплачував орендні платежі та у встановлені договором строки.

Викладені обставини спростовують доводи позивача, щодо правомірності його вимог про стягнення заборгованості з відповідача у сумі 25704,39 грн., оскільки такий обов’язок не передбачений договором оренди, який у свою чергу є обов’язковим для виконання сторонами, що його уклали.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 ст. 261 ЦК України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна  давність  застосовується судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вказано раніше позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі, що на його думку виникла станом на 01.10.2003р. – 7508,27 грн.; недоотримана орендна плата за період з 01.10.2003р. по 30.12.2003р. – 1140,56 грн.

Так, враховуючи положення наведених норм, строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення вказаних сум, сплив – 26.12.2006р. - три роки з наступного дня після дати складення акту КРО, також сплив строк позовної давності для стягнення частки суми, що нарахована позивачем у період з 01.01.2004р. по 01.03.2007р. – оскільки позовна заява надійшла до суду лише 02.04.2007р.

Позивач не звертався до суду із клопотанням про відновлення строку позовної давності, відповідач у свою чергу наполягає на застосуванні строку позовної давності, у зв’язку з чим, суд вважає що ці обставини також є підставою для відмови у позові в частині стягнення.

Що ж до вимоги про розірвання договору оренди та зобов’язання відповідача повернути об’єкт оренд, суд вважає, що ці вимоги також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 5.6 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 764 ЦК України передбачає, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Враховуючи те, що спірний договір з 12.12.2002р. (перша дата закінчення договору) постійно продовжувався, суд встановив, що чергова дата припинення договору була 31.12.2006р.

Однак будь-які докази того, що позивач відповідно до п. 5.6 договору, спрямував на адресу відповідача заперечення про подальше користування останнім об’єктом оренди, на протязі місяця після закінчення строку дії договору.

Викладена обставина підтверджує, що термін спірного договору продовжений ще на один рік та дії до 31.12.2007р.

Таким чином, відповідач правомірно на підставі договору оренди користується об’єктом оренди, що спростовує вимогу позивача про зобов’язання відповідача повернути об’єкт оренди.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Стаття 783 ЦК України передбачає право наймодавця вимагати розірвання договору найму у наступних випадках:

1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі  невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Викладені вище обставини свідчать про відсутність жодної з підстав, передбачених вказаними нормами.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені відповідно до ст.85 ГПК України 31.05.2007р.

Рішення оформлено та підписано 06.06.2007р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.82–85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.