ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2007                                                                                             Справа № 14/114

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач),

Суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.;

при секретарі судового засідання: Чоха Є.О.,

за участю представників сторін:

від відповідача: Дьорко А.М., довіреність №254  від 10.01.07,  представник;

представник позивача у судове засідання не з’явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Метида”, м. Олександрія, на  постанову господарського суду Кіровоградської області від 18.01.07р. у справі    №14/114;

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Метида”, м.Олександрія Кіровоградської області;

до Олександрійської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Олександрія;

про  визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Метида”, звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 24.02.2006 року та № /0 від 24.02.2006 року.

Постановою господарського суду Кіровоградської області від 18.01.2007 року у справі № 14/114 (суддя Колодій С.Б.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Олександрійської об’єднаної державної податкової інспекції від 24.02.2006 року № /0 в частині нарахування податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 7666,68 грн. основного платежу та 3833,34 грн. штрафних санкцій. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 1,70 грн. витрат по сплаті державного мита.

Постанова суду мотивована тим, що:

-30.09.2005 року відповідно до платіжних доручень №23 та №24 позивачу від суб’єкта підприємницької діяльності Гаврилюк І.Б. як попередня оплата по договору комісії від 15.09.2004 року перераховані кошти за цукровий буряк в сумі 10 140,00 грн. та 200 000,00 грн. без ПДВ;

-26.09.2005 року відповідно до платіжного доручення №26 позивачу від суб’єкта підприємницької діяльності Іліка М.В. як попередня оплата по договору комісії від 23.09.2005 року перераховані кошти в оплату за борошно в сумі 130 000,00 грн., в тому числі ПДВ ;

-23.09.2005 року відповідно до платіжного доручення №20 та 26.09.2005 року відповідно до платіжного доручення №21 позивачу від суб’єкта підприємницької діяльності Білик Л.В. як попередня оплата по договору комісії від 23.09.2005 року перераховані кошти в сумі 50 000,00 грн. та 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ.

Будь-які дії щодо виконання договорів комісії позивач не виконував, а в день надходження грошових коштів використав їх на власні господарські потреби. До складу валового доходу у 3 кварталі 2005 року зазначені суми позивач не включив. Тому висновок ДПІ про порушенні позивачем вимог п.п.4.1.1 п.4.1 ст..4, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” є правомірним.

Обґрунтованим суд вважав висновок податкового органу про заниження позивачем оподаткованого прибутку за 3 квартал 2005 року на 300 000,00 грн. за рахунок не включення до валового доходу звітного періоду поворотної фінансової допомоги, отриманої від фізичної особи.

Оскільки оприбутковані підприємством кошти на загальну суму 280 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 46 666,68 грн., які надійшли позивачу на виконання вищезгаданих договорів комісії використані позивачем не на виконання договорів комісії, а на власні потреби, то суд вважав правомірним висновок відповідача про заниження позивачем у вересні 2005 року податку на додану вартість на 46 666,68 грн.

Суд вважав недоведеним, спростованим доказами позивача, факт заниження позивачем податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 4 333,34 грн. по господарській операції з СТОВ ім. Шевченко та податку на додану вартість в сумі 3 333,34 грн. по господарській операції з ТОВ “Тіньки”. Визнав недійсним податкове повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ №/0 від 24.02.2006 року в частині донарахування податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 7 666,68 грн. основного платежу та 3 833,34 грн. штрафних санкцій.

Не погодившись з постановою суду, позивач, товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма “Метида”, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення господарським судом п.п.4.1.6 п.4.4 ст.4, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати зазначену постанову в частині нарахування податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 222981,96 грн., визначеного податковим повідомленням-рішенням № /0 від 24.02.2006 року та податковим повідомленням-рішенням № /0 від 24.02.2006 року про нарахування податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 69999,98 грн., прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач вважає доводи скаржника безпідставними, необґрунтованими, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції –без змін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Господарським судом при розгляді позову було встановлено, що Олександрійською ОДПІ проведено перевірку ТОВ „Фірма „Метида" щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 р. по 30.09.2005 p., про що складено акт перевірки від 15.02.2006 р. №51/23-00-23096764.

Документальною перевіркою встановлено порушення вимог підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", пунктів 1.6, 3.1 Порядку складання декларації з податку на прибуток, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2ООЗ р. за №143 та зареєстрованого в Мін'юсті України 08.04.2003 р. за №271/7592, а саме заниження оподатковуваного прибутку в 3 кварталі 2005 р. на 443473,30 грн. за рахунок не включення до складу валового доходу попередньої оплати, отриманої від покупців, а також порушення вимог підпункту 1.22.2 пункту 1,22 статті 1, підпункт 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", а саме заниження оподаткованого прибутку за 3 квартал 2005 р. на 300 000,00 грн. за рахунок не включення до валового доходу фінансової допомоги, отриманої від фізичної особи.

Акт перевірки від 15.02.2006 р. став підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 24.02.2006 р. №/0 про визначення суми податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 222 981,96 грн., в тому числі 185 818,30 грн. основного платежу та 37 163,66 грн. штрафних (фінансових) санкцій та № /0 від 24.02.2006 року про визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 81500,10 грн., в тому числі 54333,40 грн. основного платежу та 27166,70 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Платіжними дорученнями №23 та №24 від 30.09.2005 року на рахунок позивача перераховано 10 140,00 грн. та 200 000,00 грн. без ПДВ на виконання договору комісії з СПД Гаврилюк І.Б.

Платіжним дорученням №26 від 26.09.2005 року позивачу від СПД Іліка М.В. перераховані кошти в сумі 130 000,00 грн., в тому числі ПДВ, на виконання договору комісії від 23.09.2005 року.

Платіжними дорученнями №20 від 23.09.2005 року та №21 від 26.09.2005 року позивачу від СПД Білик Л.В. перераховано 50 000,00 грн. та 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ, на виконання договору комісії від 23.09.2005 року.

Зазначені кошти  оприбутковані позивачем на балансовому рахунку 685 “Розрахунки з іншими кредиторами”. Однак дій щодо виконання вищезгаданих договорів комісії позивач не вчиняв, використав грошові кошти на власні господарські потреби.

Доводи скаржника стосовно відсутності претензій до нього від комітентів не є доказом правомірності дій позивача.

Колегія суддів не може погодитися з доводами скаржника  щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п.п.7.9.1 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Норми підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" передбачають перелік доходів з інших джерел, які повинні включатися до валового доходу, в той же час слід зазначити, що цей перелік не є вичерпним, що дає підстави вважати, що кошти, які переховані платнику податків згідно договору комісії, але не використані за призначенням та направленні на власні господарські потреби повинні включатися до валового доходу платника податку.

Відсутність будь-яких переконливих доказів, що підтверджують отримання, оприбуткування та використання коштів позивачем на виконання договорів комісії та наявність факту їх оприбуткування на рахунку 685 “розрахунки з іншими кредиторами”, а також факту використання їх у власній господарської діяльності, як власного майна, перерахування коштів від контрагентів з урахуванням податку на додану вартість підтверджують правомірність висновку податкового органу щодо заниження позивачем оподатковуваного прибутку в третьому кварталі 2005 року на 443 473,30 грн. за рахунок не включення до складу валового доходу попередньої оплати за товар, що надійшла від приватних підприємців Гаврилюк Ї.Б. , Білик Л.В., Іліка MB.

Стосовно доводів скаржника про неправомірність висновку суду щодо порушення позивачем п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” колегія вважає необхідним зазначити наступне:

Відповідно до підпункту 1.22.2 пункту 1.22 статті 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або інших видів компенсацій як оплати за користування такими коштами.

Згідно підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" валовий дохід включає в себе доходи з інших джерел, в тому числі сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж встановлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу (її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги (її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2005 року між громадянином Гаврилюком І.Б. та ГОВ „Фірма „Метида" в особі директора Гиляки С.В. укладено договір поворотної фінансової допомоги (позики) на суму 300 000,00 грн., згідно меморіальних ордерів №18 від 06.07.2005 р. на суму 75000,00 грн., №19 від 06.07.2005 р. на суму 71 000,00 грн., №20 від 06.07.2005р. на суму 79 000,00 грн., №21 від 06.07.2005 р. на суму 75 000,00 грн. Гаврилюк І.Б. вніс на поточний рахунок ТОВ „Фірма „Метида" готівкові кошти на загальну суму 300 000,00 грн. з призначенням платежу „поворотна фінансова допомога". Станом на 01.10.2005 року позивач не повернув Гаврилюку І.Б. фінансову допомогу.

Посилання позивача на укладання з СПД Гаврилюком І.Б. договору уступки вимоги від 15.07 2005 року та підписання протоколу про зарахування однорідних грошових вимог віл 15.07.2005 р. не можна прийняти, як доказ погашення заборгованості ТОВ „Фірма „Метида" СПД Гаврилюку І.Б.

По-перше, за своєю природою перехід права первісного кредитора (ТОВ „Фірма „Метида") новому кредитору (СПД Гаврилюк І.Б.) у зобов'язаннях ПП Гиляки С.В. по договору купівлі-продажу від 11.07.2005 р. не свідчить про виникнення у СПД Гаврилюка І.Б. зобов'язання перед ТОВ „Фірма „Метида" у сумі 300 000,00 грн., оскільки відступлення права вимоги за своєю суттю є безоплатним.

По-друге, згідно статті 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Відповідно до пункту 4.1 договору поворотної фінансової допомоги від 05.07.2005 р. ТОВ „Фірма „Метида" повинна повернути грошові кошти Гаврилюку І.Б. до 30 09.2005 p., отже на час підписання протоколу про зарахування взаємних вимог від 15.07.2005 р. строк виконання зобов’язання позивача перед Гаврилюком І.Б. не настав.

По-третє, договір поворотної фінансової допомоги від 05.07.2005 p., як і перерахування коштів позивачу здійснено фізичною особою Гаврилюком І Б., тоді як договір уступки вимоги від 15.07.2005 р. та протокол про зарахування взаємних вимог позивачем укладено з суб'єктом підприємницької діяльності - приватним підприємцем Гаврилюком І.Б.

За таких обставин, є правомірним висновок Олександрійської ОДПІ та суду першої інстанції про заниження позивачем оподаткованого прибутку за ІІІ квартал 2005 року на 300000,00 грн. за рахунок не включення до валового доходу звітного періоду поворотної фінансової допомоги, отриманої від фізичної особи.

Суперечать матеріалам справи і доводи скаржника стосовно неправомірності висновків суду про заниження ТОВ “Фірма “Метида” у вересні 2005 року податку на додану вартість у сумі 46 666,68 грн.

Згідно підпункту 7.3,1  пункту 7.3  статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість" датою виникнення податкових зобов'язань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата зарахування коштів від покупця {замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, а в разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

З матеріалів справи вбачається, що на поточний банківський рахунок позивача надійшли кошти на загальну суму 280 000,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 46 666,68 грн., що підтверджують платіжні доручення №21 від 26.09.2005 р. в сумі 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 16666,67 грн., №20 від 23.09.2005 р. в сумі 50 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 8333,34 грн., №26 від 26.09.2005 р. в сумі 130 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 21 666,67 грн. з призначенням платежу “передоплата за товар згідно договорів комісії”.

Як вже зазначалося, кошти, що надійшли позивачу за товар на виконання договорів комісії не використовувалися, оприбутковані підприємством на балансовий рахунок 685 „Розрахунки з іншими кредиторами" та використані на власні господарські потреби. Згідно платіжних доручень в вартість товару включена сума податку на додану вартість, яка підлягала перерахуванню до державного бюджету, отже є правомірним висновок Олександрійської ОДПІ та суду першої інстанції про заниження позивачем в вересні 2005 року податку на додану вартість на 46 666,68 грн.

Оскільки висновки господарського суду, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, постанову слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 200, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма “Метида” залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Кіровоградської області  від 18.01.07р. у справі    №14/114  залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця безпосередньо  до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                       Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                              І.А. Сизько

Суддя                                                                              І.В. Тищик

Підписано в повному обсязі 25.06.2007 року.