ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.02.07                                                                                       Справа №26/286/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

За участю представників:

позивача: Правдивий В.І., довіреність №623 від 25.11.2006року;

відповідача: Галич Н.А., довіреність №1601 від 20.12.2006року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “УМС-БОТ” м. Київ

на рішення господарського суду  Запорізької області  від 19.10.2006р. по справі №26/286/06

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “УМС-БОТ” м. Київ

до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю “НВП Ріст”, м. Запоріжжя

про стягнення суми

встановив:

Рішенням  господарського суду Запорізької області від 19.10.2006р. у справі №26/286/06 (суддя Зубкова Т.П.) у позові  Товариства з обмеженою відповідальністю “УМС-БОТ” м. Київ відмовлено в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що договір на який посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог є неукладеним, а тому стягнення штрафу за невиконання господарських зобов’язань, які виникли за цим договором є безпідставним.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю “УМС-БОТ,” м. Київ  звернулось з апеляційною скаргою.

Заявник вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення було не в повному обсязі з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Зокрема зазначає, що правочин між сторонами відбувся, так як одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, відповідач не заперечив проти умов договору №2/02/12 від 01.02.2006року (надалі - Договір) та продовжив господарські відносини з позивачем, прийнявши його умови. Так як відповідач порушив господарські зобов’язання передбачені п.6.3 Договору, позивач має право застосувати штрафні санкції, розмір яких визначається у Договорі.

За вказаних обставин  заявник просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.10.2006року по справі 26/286/06.

Апеляційна скарга ТОВ “УМС-БОТ” м. Київ прийнята до розгляду та призначена слуханням на 01.02.2007р.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду від 31.01.2007р. за № 231 розгляд справи передано колегії суддів у складі: головуючий – Коробка Н.Д. (доповідач), суддів : Юхименко О.В., Яценко О.М.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує з наступних підстав: договір поставки №2/02/12 уповноваженою особою ТОВ «НВП Ріст» підписаний не був, тому відповідач вважає його неукладеним, а умови щодо порядку оплати та розміру пені за порушення умов виконання договору – не узгодженими. Крім того, на день направлення позивачем позовної заяви заборгованість відповідача за отриманий товар була відсутня. Що стосується стягнення штрафних санкцій, відповідач зазначає, що згідно ст.611 ЦК України штраф повинен бути встановлений виключно законом або договором, а відповідно ст. 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Так як проект договору, який передбачав розмір та порядок виплати штрафних санкцій, відповідачем не погоджений та є неукладеним – застосування штрафу є безпідставним. На підставі зазначеного, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За клопотанням представника позивача запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме програмно-апаратного комплексу “Діловодство суду”.

За згодою представників сторін засідання суду апеляційної інстанції закінчено 01.02.2007р. оголошенням вступної та резолютивної частин постанови.

Відповідно до ст.99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення  в апеляційному порядку, користується правами наданими суду  першої інстанції.

Згідно зі ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи  апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить підстав передбачених ст.104 ГПК України для зміни чи скасування судового акту, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між ТОВ «УМС-БОТ», м. Київ та ТОВ «НВП «Ріст», м. Запоріжжя виникли на підставі усної домовленості. ТОВ «НВП «Ріст» (відповідач) здійснював усні замовлення на покупку партії товарів певного асортименту, ТОВ «УМС-БОТ» (позивач) здійснював їх постачання, після чого відповідач оплачував поставлений товар.

Позивач в період з березня по червень 2006року передав товар відповідачеві на загальну суму 449080,55грн., про що свідчать видаткові накладні № РН-0000177 від 22.03.2006р., №РН-0000194 від 27.03.2006р., №РН-0000318 від 10.04.2006р., №РН-0000602 від 09.06.2006р., №РН-0000611 від 09.06.2006р. В свою чергу відповідач у повному обсязі оплатив отриманий товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 1762 від 10.05.2006, №1767 від 10.05.2006р., №1832 від 15.05.2006р., №2906 від 11.07.2006р., №2984 від 17.07.2006р., №3188 від 24.07.2006р.

Отже заборгованість відповідача за отриманий товар відсутня.

Що стосується несвоєчасної оплати товару, апеляційний суд зазначає наступне: відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо  строк  (термін)  виконання  боржником  обов'язку невстановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від  дня  пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З цієї норми випливає, що відповідач повинен в 7-денний строк після отримання претензії  оплатити заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, вимогу щодо погашення заборгованості у сумі 168336,18грн. №620 від 04.05.2006р. отримано відповідачем 10.05.2006р., після чого 15.05.2006р. заборгованість була погашена. Наступного разу позивачем після поставки товару на суму 280 744,38грн., була направлена претензія № б/н від 17.07.2006, яка отримана відповідачем 25.07.2006р., однак відповідач вже до 24.07.2006р. оплатив партію товару в повному обсязі.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня),  яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідач, належним чином виконував свої зобов’язання щодо сплати товару, сплачуючи у 7-денний строк з моменту отримання від позивача відповідної вимоги про оплату, тому підстав для стягнення штрафних санкцій не існує.

Посилання позивача, на те, що штрафні санкції виникли за договором №2/02/12 спростовується наступним:

Договір поставки № 2/02/12 від 01.02.2006р. не було підписано відповідачем, а отже між сторонами не узгоджено порядок оплати та розміру штрафних санкцій за порушення умов виконання договору

Згідно ч.2 ст. 180 ГК України,  Господарський   договір  вважається  укладеним,  якщо  між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а  також  умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.8 ст.181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних  умов господарського  договору,  такий  договір  вважається  неукладеним (таким,  що не відбувся).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що договір № 2/02/12 є неукладеним, а як наслідок не несе за собою ніяких зобов’язань, вимога позивача сплатити штраф , передбачений договором №2/02/12 необґрунтована.

Враховуючи  зазначене  та з огляду на відповідність  висновків, викладених  у рішенні господарського  суду  Запорізької області, обставинам  справи та чинному  законодавству, колегія суддів дійшла висновку про не обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “УМС- БОТ” м. Київ  щодо скасування рішення господарського суду.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.101, п.1.ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “УМС-БОТ” м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від  19.10.2006р. у справі №26/286/06 – залишити без змін.