ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 р.
№ 46/618-06

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Самусенко С.С.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

заступника військового прокурора Центрального регіону України

на постанову
від 22.05.2007 р. Харківського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 46/618-06

за позовом
заступника військового прокурора Центрального регіону України
в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України

до
Акціонерного комерційного
інноваційного банку “УкрСиббанк”

третя особа
ТОВ “Єрмак-нафтопродукт”

про
стягнення 383625 грн.

за участю представників:

від прокуратури
-  не з’явились

від позивача
-  Гордієнко В.І.

від відповідача
-  Дудник С.М.

від третьої особи
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2006 р. заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі –Міністерство) звернувся в господарський суд Харківської області з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку “УкрСиббанк” (надалі –Банк) про стягнення 383625 грн.

В обґрунтування пред’явленого позову прокурор посилався на невиконання відповідачем грошового зобов’язання за банківською гарантією № 001/050506/ЦРД у зв’язку із порушенням ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” зобов’язання з постачання паливно-мастильних матеріалів за договором поставки № 251/4/1/06/9 від 05.05.2006 р.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та посилався на те, що ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” повернуло оригінал банківської гарантії Банку, що є підставою для звільнення гаранту від зобов’язання за гарантією. Також, відповідач вказував на те, що Міністерство не виконало свого зобов’язання за договором поставки та не надало доказів порушення зобов’язань третьою особою.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.03.2007 р. (судді: Ільїн О.В., Черленяк М.І., Тихий П.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2007 р. (судді: Демченко В.О., Такмаков Ю.В., Барбашова С.В.), в задоволенні позову відмовлено.

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, мотивуючи подання порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційного подання, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі  вимоги процесуального  законодавства  і  всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 ГПК України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на  всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прийняті у справі рішення та постанова вказаним вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 05.05.2006 р. між Міністерством (замовник) та ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” (постачальник) укладено договір № 251/4/1/06/9 про поставку для державних потреб пально-мастильних матеріалів, для техніки спеціального призначення за кошти Державного бюджету України (надалі –Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов’язався поставити у строк до 31.05.2006 р. автомобільний бензин у кількості 660 тон для потреб замовника на загальну суму 2557500 грн.

На виконання умов, визначених розділом 8 Договору (забезпечення виконання договору), Банком надано банківську гарантію № 001/050506/ЦРД (принципал –ТОВ “Єрмак-нафтопродукт”, бенефіціар –Міністерство), відповідно до якої відповідач зобов’язався виплатити на користь Міністерства будь-яку суму, що не перевищує 383625 грн. при одержанні письмової вимоги, що принципал не виконав свої зобов’язання (за умови належного виконання бенефіціаром своїх зобов’язань) щодо поставки паливно-мастильних матеріалів згідно з умовами Договору.

У зв’язку із невиконанням ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” зобов’язань з поставки паливно-мастильних матеріалів за Договором, Міністерство 12.08.2006 р. звернулось до Банку з вимогою про перерахування грошових коштів в сумі 383625 грн. за банківською гарантією № 001/050506/ЦРД.

Листом від 22.08.2006 р. Банк відмовив у виплаті грошових коштів з посиланням на анулювання гарантії через її повернення до Банку.

Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 562 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов'язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов'язання.

В силу ч. 1 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Приймаючи рішення та постанову про відмову в позові суди виходили з того, що зобов'язання гаранта перед кредитором припинилося за наслідком надсилання ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” листа № 29 від 29.05.2006 р. про анулювання банківської гарантії, до якого додано оригінал банківської гарантії № 001/050506/ЦРД. Крім цього, суди вказали на те, що невиконання ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” зобов’язання з поставки за Договором відбулося через невиконання Міністерством зобов’язання по наданню третій особі повідомлення про наявність коштів для оплати продукції, як це передбачено пунктом 2.1 Договору.

Вказані висновки слід визнати необґрунтованими, виходячи із наступного.

В матеріалах справи відсутній договір № 001/050506/ЦРД від 05.05.2006 р. про надання гарантії та формування і використання забезпечувальних коштів, на існування якого посилались суди при прийнятті оскаржуваних рішень.

В силу положень ч. 1 ст. 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі, зокрема, відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Пунктом 4 глави 4 розділу ІІ Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 639 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 41/10321 (надалі –Положення), банк-гарант (резидент) списує з позабалансового обліку гарантію, якщо бенефіціар відмовився від своїх прав за гарантією шляхом повернення до банку-гаранта оригіналу гарантії або шляхом подання банку-гаранту (резиденту) письмового підтвердження або повідомлення про звільнення банку-гаранта від зобов'язань за гарантією.

Таким чином, у такому випадку першочерговою умовою для припинення зобов’язання гаранта є відмова кредитора від своїх прав за гарантією, а повернення гарантії гаранту або подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією –є засобами реалізації цієї відмови. При цьому, виходячи із наведених положень законодавства, повернути гаранту оригінал гарантії має кредитор.

Судами не встановлені обставини відмови кредитора від своїх прав за гарантією.

Припущення судів про можливість повернення гарантії позивачем третій особі, яка в свою чергу повернула оригінал гарантії Банку, не ґрунтується на досліджених в судовому процесі доказах та матеріалах справи.

В матеріалах справи відсутній лист № 29 від 29.05.2006 р. про анулювання банківської гарантії, на існування якого посилалися суди при прийнятті оскаржуваних рішень.

Крім цього, в силу пункту 1 глави 5 розділу ІІ Положення (Дострокове припинення дії гарантії, наданої банком-гарантом (резидентом) якщо принципал подав заяву до банку-гаранта (резидента) про дострокове припинення гарантії, то банк-гарант (резидент) має надіслати авізуючому банку або банку бенефіціара, або безпосередньо бенефіціару відповідний запит для одержання згоди від бенефіціара на дострокове припинення гарантії.

В банківській гарантії зазначено про те, що Банк зобов’язався безвідклично виплатити грошові кошти.

Судами не врахована норма пункту 6 розділу І Положення, згідно якої якщо в гарантії немає прямого застереження про її відкличність, вона є безвідкличною, а також не надано оцінки відносинам сторін з огляду визначення безвідкличної гарантії –як гарантії, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром (пункт 2 розділу І Положення).

Посилання судів на порушення Міністерством пункту 2.1 Договору щодо неповідомлення ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” про наявність коштів для оплати продукції слід визнати необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до пункту 2.3 Договору (розділ 2 “Порядок постачання”) постачання продукції передбачалось проводити одержувачам (військові частини –склади та бази пального) згідно з рознарядками Міністерства, які передбачалось надавати ТОВ “Єрмак-нафтопродукт” при наявності коштів на оплату продукції.

Проте, судами не проаналізовані спірні відносини сторін з урахуванням того, що в матеріалах справи (а. с. 12-13) містяться рознарядки Міноборони (додатки до Договору).

Також, судами в процесі розгляду справи не надано юридичної оцінки посиланням прокурора про передачу не оригіналу гарантії, а її кольорової фотокопії. Матеріали справи містять примірник банківської гарантії №001/050506/ЦРД (а. с. 72), який не був оцінений судами.

Неповне дослідження фактичних обставин та неналежне з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін унеможливлює правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Викладене свідчить про те, що судами при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як наслідок, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають ст. ст. 84, 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або  вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над  іншими, збирати  нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв’язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушили і неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання заступника військового прокурора Центрального регіону України задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.03.2007 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2007 р. у справі № 46/618-06 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          С. Самусенко

М. Черкащенко