ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №

Суд в складі:

Судді  Моргуленко Т.Є., при секретарі судового засідання Соловйовій К.М., розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2;

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Світоч”, Миколаївська область, Баштанській район, с. Новопавловка, вул. Леніна, 32;

про стягнення штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів у сумі 7483 грн. 31 коп.

за участю представників:

від позивача: Савчук О.О., дов. №03-6/7 від 09.01.07 р.;

від відповідача: Чикина Д.В., директор;

Представник відповідача у судове засідання з’явився. Надав заперечення по суті позову, в яких він позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки ним створено 1 робоче місце для інваліда у 2007 році.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд, -

встановив

На підставі ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 3, 5, 14 “Положення про робоче місце інваліда  і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. №314 (надалі - Положення), відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Світоч”, Миколаївська область, Баштанській район, с. Новопавлівка, повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, що на підприємстві відповідача складає 5 (п’ять) робочих місць на 2006 р. і ввести їх в дію шляхом працевлаштування на них інваліда.

З наданого відповідачем “Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р.” (форма №10-П1) вбачається, що в 2006 р. на підприємстві працювали чотири інваліда. Тобто відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та не створив одне таке робоче місце.

Згідно п 14 Положення, підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

За даними Головного управління праці та соціального захисту населення Миколаївської облдержадміністрації, Миколаївського обласного центру зайнятості, відповідач не звертався з проханням направити йому інвалідів для працевлаштування, в той час як п. 5 Положення саме на відповідача покладено обов’язок розробляти заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно п. 3 Положення створеним вважається робоче місце інваліда, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Державного нагляду за охороною праці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Норми ч. 8 ст. 69 та ч. 1 ст. 177 Господарського кодексу України зобов’язують суб’єктів господарювання за рахунок своїх коштів створювати зазначену відповідно до Закону кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, спеціальні робочі місця для осіб з обмеженою працездатністю. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється Законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 3 “Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1767 від 28 грудня 2001 р., у разі, якщо кількість працюючих інвалідів менша від встановленої нормативом, передбаченим ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, підприємства щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Середньорічна заробітна плата на підприємстві відповідача у 2006 році складала 7420 грн. 87 коп., тому  позивач, на підставі ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, нарахував і просить стягнути з відповідача 7420 грн. 87 коп. штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів (7420 грн. 87 коп. середньорічна заробітна плата  * 1 нестворене робоче місце для інвалідів = 7420 грн. 87 коп.).

Штрафні санкції, згідно “Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітнім. Відповідач суму штрафних санкцій у розмірі 7420 грн. 87 коп. у встановлений законом строк добровільно не сплатив, отже зазначена сума підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 62 грн. 44 коп. пені, яка нарахована відповідачу відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 2 “Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”.

Представник відповідача 21 червня 2007 р. надав письмові заперечення по суті позову. Позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, оскільки ним були здійснені всі заходи для працевлаштування на його підприємстві у 2007 р. інваліда.

Заперечення відповідача не приймають судом, оскільки, позивачем подано позов про стягнення з відповідача штрафних сакцій за нестворене робоче місце для інваліда у 2006 році. А відповідачем створено робоче місце лише  у 2007 р., що підтверджується Звітом про наявність вакансій станом на 21.02.07 р., поданий відповідачем до Баштанського районного центру зайнятості, та Витягом з наказу №3 від 15.03.2007 р. про прийняття на роботу інваліда Коломійця О.Ф.

Таким чином норматив по створенню робочих місць для інвалідів у кількості 1 (одного) місця відповідачем у 2006 році не виконано.

За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства  України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Світоч”, Миколаївська область, Баштанській район, с. Новопавловка, вул. Леніна, 32, () 7420 грн. 87 коп. штрафних санкцій за одне нестворене робоче місце для інваліда та 62 грн. 44 коп. пені на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. №2, (, р/р 0006, одержувач: держбюджет Центрального району 50070000, МФО 826013, банк одержувача: ГУДКУ в Миколаївській області, призначення платежу: *;101;-; код платника; платежі до Фонду інвалідів за нестворені робочі місця за 2006 р.).

Видати виконавчий лист.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виконавчий лист у відповідності зі ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України видається за заявою позивача після набрання законної сили рішенням господарського суду.