ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.02.07                                                                                       Справа №7/295/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

за участю представників

позивача: нез’явився

відповідача: Колоянов В.А., дов. б/н від 10.01.2006 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “КРОНОС-ІНВЕСТ”, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2006 р.

у справі № 7/295/06

за позовом Приватного підприємства “АВРОРА  КО”, м. Київ

03115, м. Київ, проспект Перемоги, 136, кім. 34

до Товариства з обмеженою відповідальністю “КРОНОС-ІНВЕСТ”, м. Запоріжжя

69000, м. Запоріжжя, вул. Правди, 53, кв. 229

про стягнення  18.435,02 грн.

Встановив:

19.10.2006 р. Приватне підприємство “АВРОРА  КО”, м. Київ, (далі - позивач), звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “КРОНОС-ІНВЕСТ”, м. Запоріжжя, (далі - відповідач), про стягнення 18.435,02 грн., які складаються з 17.537,03 грн. основного боргу за договором    № 105 від 30.03.2006 р., 672,38 грн. пені за неналежне виконання умов договору та    225,61 грн. – 3% річних (з урахуванням уточнень позовних вимог, прийнятих судом першої інстанції, спір розглянуто про стягнення 18.435,02 грн.).

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 11.12.2006 р. у справі № 7/295/06 (суддя Кутіщева Н.С.) позов задовольнив в повному обсязі, з відповідача на користь позивача стягнуто 17.537,03 грн. основного боргу,    672,38 грн. пені, 225,61 грн. – 3% річних, 184,35 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано наступним.

Правовідносини між сторонами врегульовані договором № 105 від 30.03.2006 р., згідно з умовами яких позивач зобов’язався поставити, а відповідач – оплатити й прийняти продукцію. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 146.380,89 грн. Відповідач свої зобов’язання за договором в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі    17.537,03 грн.

Керуючись ст. ст. 173, 193, 230, 231 ГК України, ст. ст. 530, 625, 629 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості, пені та 3% річних.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від   11.12.2006 р. у справі № 7/295/06 прийнято з порушенням норм матеріального права, просить рішення змінити, у позові відмовити. Відповідач зазначає, що між сторонами існувало два договори, крім договору № 105 від 30.03.2006 р., існує також договір            № 21/03-3(06) від 21.03.2006 р. і оплата здійснювалась відповідачем саме за договором    № 21/03-3(06) від 21.03.2006 р.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2007 р. у даній справі апеляційна скарга відповідача прийнята до розгляду, та призначена на 15.02.2007 р.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Позивач зазначає, що жодного належного доказу укладення між сторонами договору № 21/03-3(06) від 21.03.2006 р. відповідачем не надано.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 434 від 14.02.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючого – Коробки Н.Д. (доповідач), суддів: Кричмаржевського В.А., Юхименка О.В.

Представник відповідача підтримав в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Позивач надіслав Запорізькому апеляційному господарському суду письмове клопотання від 02.02.2007 р. про відкладення розгляду справи, у зв’язку з неможливістю забезпечити явку представника. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням представника відповідача судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за його згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. ст. 99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

30.03.2006 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 105 (далі - Договір) (а.с. 8 - 10), згідно з умовами якого позивач зобов’язався передати товар в кількості та асортименті, замовленому відповідачем, а відповідач – оплатити його та прийняти.

Кількість, асортимент та ціна товару, який постачається, фіксується у видатковій накладній, яка формується у відповідності із замовленням відповідача (п. 2.1 Договору).

Відпуск товару проводиться за умови оплати протягом 23 календарних днів з моменту отримання товару відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача (п. 4.1 Договору).

При отриманні продукції за частковою передплатою залишкова сума боргу сплачується відповідачем протягом десяти банківських днів після її отримання (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 8.3 Договору він (договір) вступає в силу з моменту його укладення та діє до його розірвання з ініціативи однієї із сторін.

Позивач на виконання умов Договору за період квітень – липень 2006 р. відвантажив відповідачу товар на загальну суму 146.380,89 грн., що підтверджується видатковими накладними: № РБА-000118 від 18.04.2006 р. на суму 112.208,88 грн.,  № РБА-000158 від 11.05.2006 р. на суму 14.235,17 грн., № РБА-000248 від 10.07.2006 р. на суму         13.808,06 грн., № РБА-000175 від 11.07.2006 р. на суму 6.128,78 грн. та довіреностями на отримання цінностей (а.с. 11 - 18).

Відповідач свої зобов’язання за Договором щодо оплати отриманого товару виконав частково, сплативши 111.145,71 грн. та повернувши частково товар на суму 17.698,15 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 17.537,03 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача 18.435,02 грн., які складаються з 17.537,03 грн. основного боргу за Договором, 672,38 грн. пені за неналежне виконання умов Договору та 225,61 грн. – 3% річних, стало предметом спору у суді першої інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, правовідносини сторін врегульовані Договором, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за  договором  купівлі-продажу  одна  сторона  (продавець)передає або зобов'язується  передати  майно  (товар)  у  власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в ст. 193 Господарського кодексу України.

Доказів оплати відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 17.537,03 грн. основного  боргу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у   цьому   Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6.1 Договору в разі прострочення термінів оплати відповідач сплачує пеню позивачу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки від суми простроченої оплати відповідно до Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 672,38 грн. заявлені обґрунтовано та підлягають стягненню.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі    225,61 грн. підлягають задоволенню.

Твердження скаржника щодо існування між сторонами крім Договору також договору № 21/03-3(06) від 21.03.2006 р. і що оплата здійснювалась відповідачем саме за договором № 21/03-3(06) від 21.03.2006 р., не приймається колегією суддів до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів укладення договору № 21/03-3(06) від   21.03.2006 р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів порушень або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції не вбачає, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати згідно зі ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “КРОНОС-ІНВЕСТ”, м. Запоріжжя, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2006 р. у справі №7/295/06 залишити без змін.