ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"01" серпня 2007 р.                                                                  Справа №  18/71

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Сокола Ф.Г.

за участю представників сторін:

позивача: Шевчук С.М. (дов. № 414 від 02.11.2005р.);

відповідача: Оніщук В.П. (дов. № 436/10-32 від 11.01.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  Закритого акціонерного товариства „Рівне – Борошно”

до відповідача Державної податкової інспекції у місті Рівне

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 березня 2005 року № /3/23-624.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство „Рівне –Борошно” (надалі –Позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення від 10 грудня 2004 року № /2.

Ухвалою господарського суду Рівненської області (суддя Гудак А.В.) від 18 березня 2005 року (том 1, а.с. 96) у справі № 18/71 замінено первісного відповідача Дубенську ОДПІ на належного відповідача –Рівненську об’єднану державну податкову інспекцію, з підстав вказаних у даній ухвалі.

31 березня 2007 року Позивач подав до суду клопотання (том 1, а.с. 105-108) про зміну предмета та підстав позову у справі № 18/71. В даному клопотанні Позивач просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Рівненської об’єднаної державної податкової інспекції від 29 березня 2005 року № /3/23-624 (том 1, а.с. 109) з підстав вказаних у клопотанні.

В той же час, Рівненська об’єднана державна податкова інспекція 30 березня 2005 року подала апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду від 18 березня 2005 року (том 1, а.с. 96).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 1 квітня 2005 року (том 1, а.с. 112) у даній справі провадження по справі зупинено до вирішення її в апеляційній інстанції.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду (том 1, а.с. 125-126) від 8 червня 2005 року: ухвалу господарського суду Рівненської області від 18 березня 2005 року (том 1, а.с. 96) у справі № 18/71 залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення; провадження по розгляду апеляційної скарги припинено.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 1 липня 2005 року (том 1, а.с. 128) у справі № 18/71 провадження у даній справі поновлено. Справу призначено до слухання в судовому засіданні на 8 липня 2005 року.

8 липня 2005 року Рівненська об’єднана державна податкова інспекція подала клопотання про зупинення розгляду справи № 18/71 (том 1, а.с. 130) до вирішення у Вищому господарському суді України касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного господарського суду                           (том 1, а.с. 125-126) від 8 червня 2005 року в даній справі.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 8 липня 2005 року (том 1, а.с. 134) у даній справі провадження по справі зупинено до вирішення її в касаційній інстанції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 2 листопада 2005 року (том 1,                       а.с. 140-141) касаційну скаргу Рівненської ОДПІ зі справою № 18/71 господарського суду Рівненської області передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Під час касаційного розгляду до суду надійшла заява (том 1, а.с. 156) Державної податкової інспекції у місті Рівне (надалі –Відповідач) з проханням здійснити заміну, як сторони по справі, Рівненської об’єднаної державної податкової інспекції на Відповідача.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 травня 2007 року (том 1,               а.с. 161-162) у даній справі: здійснено процесуальне правонаступництво Рівненської ОДПІ на Відповідача; касаційну скаргу Відповідача залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду (том 1, а.с. 125-126) від 8 червня 2005 року –без змін.

Розпорядженням Голови господарського суду Рівненської області (том 2, а.с. 1) в зв’язку з тимчасовою втратою працездатності суддею Гудак А.В., справу передано на розгляд судді Василишину А.Р..

Ухвалою господарського суду від 16 червня 2007 року (том 2, а.с. 2) у справі № 18/71 провадження у даній справі поновлено.

Позивач у клопотанні про обґрунтування позовних вимог (том 2, а.с. 12-16), та представник Позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 березня 2005 року № /3/23-624 (том 1,           а.с. 109) з підстав вказаних у даному клопотанні.

Відповідач у запереченні (том 2; а.с.7) та представник Відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовні вимоги про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 березня 2005 року № /3/23-624 (том 1, а.с. 109) з підстав вказаних у даному запереченні.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, та оцінивши наявні в матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Позивач є платником податків, зборів та обов’язкових платежів.

Працівниками податкового органу – Дубенської об’єднаної державної податкової інспекції проведено планову документальну перевірку з питань дотримання податкового та валютного законодавства Відповідачем за період з 1 січня 2003 року по 31 березня 2004 року.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення Позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, про що складено акт                    № 70/23/31435947  від 31 серпня 2004 року (том 1, а.с. 14-46).

Дубенською об’єднаною державною податковою інспекцією 10 грудня 2004 року на підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення за № /2 (том 1, а.с. 94), в якому, відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 та підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, за завищення Позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 66 958 грн., та у зв’язку з тим, що заявлені до відшкодування суми ПДВ на момент перевірки відшкодовано Позивачу в розмірі 66 958 грн., до Позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 20 088 грн..

В порядку, визначеному пунктом 5.2 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” Позивач оскаржував рішення податкового органу.

За наслідками адміністративного оскарження Рівненською ОДПІ (правонаступником якої є Відповідач) 29 березня 2005 року прийнято податкове повідомлення-рішення за                                          № /3/23-624 (том 1, а.с. 109), в якому, відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Позивачу визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в загальній сумі 80 349 грн., з яких: 66 958 грн. основного платежу та 13 391 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” платник податків має право на віднесення сум, сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту саме по даті першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). При цьому Закон визначив, що податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту.

З акту перевірки (том 1, а.с. 26-27) вбачається, що податковий орган відобразив, що у Позивача на момент перевірки були наявні податкові накладні та платіжні доручення про сплату Позивачем коштів постачальникам (ТОВ „Хлібодар”, ЗАТ „Транс-Кор”, ТОВ СГП „Прогрес”, ВАТ „Хорольський механічний завод”) в якості попередньої оплати за товар, чим підтвердив факт настання для платника податків першої події, яка з огляду на підпункт 7.5.1 пункту 7.5 та підпункт 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” вказує на те, що платник податків має право та підстави на віднесення сум, сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту саме по даті першої події.

Стосовно ж доводів податкового органу про формування податкового кредиту лише на дату отримання товарів, то вони є необґрунтованими, оскільки Закон України „Про податок на додану вартість” не містить норм, які б обмежували право платника податку на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту (по даті здійснення першої з подій –списання коштів з банківського рахунку платника) в залежності від того чи отриманий платником податку товар (послуги) за які проведено оплату в цьому ж звітному періоді.

Що ж до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” на який посилається Відповідач, то вказаний підпункт не регулює питання визначення дати, на яку у платника податків виникає право на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту.

Дане питання регулюється виключно нормами ппідпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Суть застосування підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” полягає в тому, що законодавець обмежив право платника податків на віднесення до складу податкового кредиту сплачених сум ПДВ за товари (роботи, послуги), що не пов’язані з виробничою діяльністю підприємства та відповідно з валовими витратами.

У даному випадку –основним видом діяльності Позивача є борошномельна та круп’яна промисловість, що підтверджено залученими до матеріалів справи статутними документами (том 1, а.с. 69-83) та довідкою статистики Позивача (том 1, а.с. 68), а тому придбані у вищевказаних постачальників товарно-матеріальні цінності (пшениця, обладнання) у відповідності до пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” пов’язані з виробничою діяльністю Позивача, і, відповідно вартість таких товарів (робіт, послуг) відноситься до складу валових витрат підприємства та основних фондів, що підлягають амортизації, а  сума сплаченого за ці товари ПДВ відноситься до складу податкового кредиту. Не віднесення Позивачем до валових витрат вартості придбаних товарів та обладнання у звітному періоді їх придбання не позбавляє Позивача здійснити таке віднесення в майбутньому, оскільки Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” дозволяє таке включення протягом 1095 календарних днів.

Підпунктом 4.2.2 (б) пункту 4.2 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та статтею 2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” на податковий орган  покладено обов’язок правильно встановити об’єкт оподаткування та враховувати під час перевірки, як суми занижених так і суми завищених податкових зобов’язань, валових витрат. З огляду на вказане податковий орган,  виявивши, що платник податків не відніс до валових витрат вартість придбаного товару (пшениці та обладнання), чим занизив їх розмір, зобов’язаний був включити вартість товару до складу валових витрат, а не відсторновувати правомірно сформований платником податків податковий кредит.

Право Позивача на формування податкового кредиту по даті здійснення першої події (списання коштів в оплату товарів) підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними та накладними на отримання товару (том 1, а.с. 51-67). Докази наявні в матеріалах справи підтверджують включення отриманої від Позивача суми ПДВ у складі ціни за товар і обладнання до складу податкового зобов’язання звітного періоду та відображення їх в книзі обліку продажу товарів і в декларації.

Що ж до нарахованої штрафної (фінансової) санкції за оскаржуваним рішенням, то пунктом 1.5 статті 1 та підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17  Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено, що штрафна санкція може бути нараховано платнику податків лише від суми донарахованого податку та виключно за порушення платником податків норм  податкового законодавства.

В даному ж випадку Позивачем не було порушено норм закону при визначенні податкового кредиту, а тому застосування до платника податків штрафних санкцій в розмірі 13 391 грн. є  неправомірним.

За таких обставин господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 29 березня 2005 року №/3/23-624 підлягають до задоволення.

Керуючись статтями  87, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити.

2. Податкове повідомлення-рішення, яке виніс податковий орган – Рівненська об'єднана державна податкова інспекція від 29 березня 2005 року за №/3/23-624 –визнати нечинним у повному обсязі з моменту його прийняття.

3. Присудити на користь Закритого акціонерного товариства „Рівне – Борошно”, 33000, Рівненська область, м. Рівне, вул. Біла, 35, , з державного бюджету України витрати по сплаті державного мита (судового збору) в сумі 3 грн. 40 коп..

4.  Видати виконавчий лист за заявою стягувача після набрання постановою законної сили.

5. Копії постанови направити сторонам у справі.

6. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови оформлено та підписано 08.08.2007р.

Суддя                                                           Василишин А.Р.