ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"21" вересня 2007 р.
Справа №  4/283

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,за  участю секретаря судового засідання  Волоткевича  А.В. розглянув справу    № 4/ 283

за позовом: Прокурора Новомиргородського району в інтересах держави в особі держави в особі якої виступає Новоукраїнський міжрайонний відділ з контролю за використанням та охороною земель в Новомиргородському районі, м. Новомиргород

до відповідача 1:Новомиргородської міської ради, м. Новомиргород

відповідача 2: фізичної особи - підприємця Снігур Вадима Олександровича, м. Новомиргород

про визнання недійсним попереднього договору

час прийняття   10 год 50 хв.

Представники сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача 1 - Снігур В.О., особисто;

від відповідача 2 - Конончук О.М. , довіреність № 302  від 03.04.07;

від прокуратури - Федунець З.О., посвідчення №347;

Прокурор  Новомиргородського  району  звернувся  до  суду  в інтересах  держави  в  особі Новоукраїнського міжрайонного відділу з контролю за використанням земельних ресурсів з адміністративним позовом, у якому  просить визнати недійсним  договір

Відповідач  відзиву на позовну заяву не надіслав, позовні вимоги  не  заперечив. В судовому засіданні  прокурор повністю підтримав позовні вимоги та вважає, що підстави для   закриття провадження у справі відсутні, оскільки   укладання   між  відповідачами  договору, яким припинено дію оскаржуваного договору  не є підставою для  закриття провадження у справі, наполягає на   розгляді справи по суті  заявлених позовних вимог та  прийнятті  рішення по суті.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників  відповідачів  та  прокурора,  дослідивши усі обставини справи, господарський  суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги прокурор  обґрунтував наступним.

Згідно ст. 121 Конституції України та ст. 2 ГПК України прокуратура забезпечує  представництво держави у суді із зазначенням органу уповноваженого державою здійснити відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру" підставою представництва  інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів унаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються між ними або з державою.

Згідно із вимогами ч.і ст. 13 та ч.і ст. 14 Конституції України земля, її надра,водні та  інші природні ресурси , які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством., що знаходиться під особливою охороною держави.

Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористанні в народному господарстві в даний період земля ,надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ (ст.5 Закону України „ Про охорону навколишнього природного середовища").

Згідно із ст. 15 Земельного Кодексу України до повноважень центрального орган  виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин належи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до положення про Державний комітет України по земельних ресурсах  затвердженого Указом Президента України від 14.08.00 № 970-2000, Державний  комітет  України по земельних ресурсах є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого  спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.З зазначеного  Положення основними завданнями Держкомзему України є здійснення державного контролю  за використанням та охоронною земель. Держкомзем України відповідно до покладених  на  нього завдань здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за додержанням   земельного законодавства , в тому числі встановленого порядку вилучення і надання   земельних ділянок, режиму використання земельних ділянок і землекористувачами

(п. 4 Положення ).

Новоукраїнський міжрайонний відділ з контролю за використанням та охороною земель Новомиргородському районі Управління з контролю за використанням та охороною земель у Кіровоградській області, є територіальним органом Державної інспекції з контролю за використанням та охоронною земель, яка діє в складі Деркомзему. Основними завданнями його є здійснення контролю за використанням та охоронною земель. Організовує і здійснює контроль за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, а також іноземними юридичними особами вимог земельного законодавства України, контроль за наданням, використанням і охоронною земель, дотримання встановленого порядку набуття, реалізації права на землю.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особі  набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державно або комунальної власності, за рішенням органів виконавчої влади або місцевої самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землі громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок ] власність або надання їх у користування.

Земельним кодексом України передбачено право власності на земельні ділянки, праві постійного користування та право на оренду.

Відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності та праві  постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником  чи користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користуванні земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати д використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на місцевості) одержанні документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, забороняється.

Право на тимчасове користування земельною ділянкою Земельним кодексом України Право на тимчасове користування земельною ділянкою Земельним кодексом України   передбачено. Так, статтею 126 Земельного кодексу України визначено документи я посвідчують право на земельну ділянку. Право власності на земельну ділянку і прав постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Прав оренди земельних ділянок оформляється договором, який реєструється відповідно до Закону,

передбачено. Так, статтею 126 Земельного кодексу України визначено документи я посвідчують право на земельну ділянку. Право власності на земельну ділянку і прав постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Прав оренди земельних ділянок оформляється договором, який реєструється відповідно до Закону,

Інших документів, що посвідчують право на земельну ділянку Земельним кодексом  України не передбачено, а значить укладення будь - яких інших документів, які б надавали право користування землею є протиправним, та суперечить вимогам ст . 203 Цивільної кодексу України.

При проведенні прокурорської перевірки  встановлено, що  в супереч вищевикладених вимог земельного законодавства міським головою Новомиргородської міської ради та фізичною особою - підприємцем Снігуром В.О. укладено  попередній договір від 25.09.06. № 123. Відповідно до умов вищезазначеного договору  орендодавець ( Новомиргородська міська рада ) надає, а орендар ( фізична особа підприємець Снігур В.О. ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2700 кв. м, без визначення мети  оренди в договорі.

Земельним кодексом України  визначено  порядок надання у постійне користування та передачі в оренду земельних ділянок. Але вказаним договором , виходячи із вивчення його умов порушено такий порядок. Тобто має місце не просто формальна назва договору, а повне ігнорування вимог закону при його укладенні.

Так, статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 2 оскаржуваного договору визначено умови і строки передачі земельної ділянки в оренду, а саме за умови виконання  відповідачем 2. умов п.2 вищезазначеного  розпорядження голови міської ради ( яке  в договорі взагалі  не зазначено) та п.З договору ( сплата орендної плати за час фактичного використання земельної ділянки), тобто він укладений, усупереч вимогам Закону України „Про оренду землі". Так, частинами 4 та 5 ст. 16 вказаного закону передбачено, що надання земельної ділянки без розроблення проекту відведення здійснюється лише у випадках, коли межі земельної ділянки визначені в натурі та без зміни їх цільового призначення.

При укладенні договору межі не визначені, цільове призначення не визначено, а особу, яка  в договорі зазначена як землекористувач зобов'язано укласти договір оренди зазначеної земельної ділянки у 3-денний термін після виготовлення проектної документації. Статтею 15 Закону України „ Про оренду землі" визначено істотні умови договору оренди землі і передбачено, що відсутність у договорі однієї з цих вимог, а також порушення ст.4 - 6. 11, 17, 19 цього закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України недійсним є, зокрема, правочин,  що не відповідає вимогам закону.

Таким чином, безпідставно, усупереч порядку, визначеному законом, без наявності розробленого проекту відведення та винесення меж в натурі, відповідачем 1 земельна ділянка була надана на праві користування відповідачу 2. В зв'язку з чим, цими діями були порушені вимоги розділу 4 Земельного кодексу України щодо набуття і реалізації права на землю та Закону України „Про оренду землі".

Представники відповідачів   позовні вимоги визнали повністю,  вважають їх обґрунтованими.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що вимоги  є обґрунтованими, а позов  підлягає до задоволення повністю.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

За приписом  ч. 1ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент  його вчинення  стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 93 Земельного Кодексу України, ст. 18 Закону України „Про оренду землі"  договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості щодо його всіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. Статтею 20 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у встановленому законом порядку. Даний договір не зареєстровано. Частиною 1 статті 5 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" систему органів державної реєстрації прав складають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які є місцевими органами державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему від 02.07.03. № 174, зареєстрованого в Міністерстві  юстиції України 25.07.03. № 641-7962, реєстрацію договорів оренди землі здійснюють реєстратори державного реєстру земель.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України право власності та праві  постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником  чи користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користуванні земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати д використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на місцевості) одержанні документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації, забороняється.

Господарським судом також приймається до уваги, що  відповідачами після звернення прокурора з позовом до суду вжито заходи для усунення порушень та укладено  угоду  від  15.08.2007 року   про розірвання  укладеного між ними попереднього договору оренди №123 від  25.09.2006 року, але вказана обставина не є перешкодою для розгляду справи по суті.

На  підставі  викладеного, керуючись ст.ст. 157,160,163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд –

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний  позов  задовольнити  повністю.

Попередній  договір №123 від  25.09.2006 року укладений між Новомиргородською міською радою м.Новомиргород  Кіровоградської області  вул. Леніна 227/7 та фізичною особою - підприємцем Снігуром  Вадимом Олександровичем  м. Новомиргород Кіровоградської  області  вул. Франка 10-а  визнати недійсним.

Сторони мають право оскаржити   в  апеляційному  порядку постанову в   порядку і строки  відповідно до ст.   186 Кодексу адміністративного судочинства  України.  Про  апеляційне  оскарження   рішення   суду     першої  інстанції спочатку   подається заява. Обґрунтування мотивів   оскарження і вимоги до суду апеляційної  інстанції викладаються в   апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та  апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через   суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою,   яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне     оскарження   постанови  суду   першої   інстанції  подається  протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному  обсязі відповідно до статті 160 цього Кодекс - з дня   складення  в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути  подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,   якщо скарга  подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи    апеляційна скарга, подані після закінчення  строків,   встановлених       цією   статтею,   залишаються   без   розгляду,   якщо   суд   апеляційної   інстанції  за  заявою   особи,   яка  їх   подала,   не   знайде   підстав  для  поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова   набирає   законної   сили   відповідно   до   ст.   254   Кодексу   адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає  законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,   встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,  встановлений цим Кодексом, постанова  суду  першої  інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо  його  не  скасовано,   набирає  законної сили   після   закінчення  апеляційного розгляду   справи.   Якщо   строк   апеляційного   оскарження   буде   поновлено,   то  вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова   виготовлена в повному обсязі   21  вересня   2007 року.

Суддя