ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  16/1596а

"07" червня 2007 р.,  14 год.
25 хв.                                               м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі
головуючого - судді Спаських Н.М.

при секретарі: Волна С.В.  за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2  -за довіреностями ;

відповідача:  Кондратюк
І.М.  - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  в м. Черкаси справу за
позовом  суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської
області  про стягнення  моральної шкоди  та
визнання  вимоги  і
рішення  недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено позов про
визнання вимоги  управління  Пенсійного
фонду  України  в  м.
Сміла  про  сплату
боргу  в  сумі 9 009,51
грн.  від 03  березня
2007 року  та рішення  НОМЕР_1
від 03  березня 2007  року
про  застосування   фінансових
санкцій та  нарахування  пені  недійсними
і про стягнення   моральної  шкоди в
сумі  10 000,00 грн. Представник
позивача в судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному об'ємі і просить
задовольнити їх з підстав неправомірності дій відповідача про прийняттю
спірних вимоги та рішення.

Відповідач проти позову заперечив з
мотивів, що вимога та рішення відповідають вимогам чинного законодавства, а
стягнення моральної шкоди до органів Пенсійного фонду України не може бути
застосовано.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що
позов підлягає до  часткового задоволення
, виходячи з наступного:

У відповідності до Указу Президента України
" Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва від
03.07.1998 року ( далі Указ), суб'єкт підприємницької діяльності - фізична
особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов'язку нарахування,
відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов'язаних з
виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових
відносинах, включаючи членів його сім'ї.

Відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного
фонду України - 42 відсотки;

У відповідності до п. 6 Указу суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових платежів): в
т.ч. збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З 01 січня 2004 року набув чинності
Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"
від 09.07.2003 року № 1058 ( далі Закон № 1058). Закон визначає порядок сплати страхових
внесків до Пенсійного Фонду України.

У відповідності до ст. 11 Закону
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають члени
колективних та орендних підприємств, сільськогосподарських кооперативів та
фермерських господарств, у тому числі тих, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) та  фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до ст. 14 Закону №
1058 страхувальниками є роботодавці-фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб
на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством.

Згідно ст. 15,17 Закону № 1058платниками страхових внесків до солідарної
системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, які зобов'язані
подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку
та за формою, встановленими Пенсійним фондом, а також нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У відповідності до п. 3,4 ст. 18
Закону № 1058 страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України в порядку, встановленому цим
Законом.  Страхові внески не
включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають
систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Таким чином, з вищевикладених положень
Закону № 1058 вбачається, що суб'єкти підприємницької діяльності-фізичні особи,
які обрали спрощену систему оподаткування, повинні нараховувати та сплачувати
страхові внески до Пенсійного Фонду України в установленому цим Законом
порядку.

Статтею 101 Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік" визначено, що розмір внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначається положеннями
Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування".

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було проведено перевірку позивача на предмет своєчасності,
достовірності, повноти  нарахування,
обчислення, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за період з 01.04.2005 року по 29.09.2006 року, за результатами
якої складено акт НОМЕР_2 від 05.10.2006 року.

У відповідності до висновків,
викладених у акті, відповідач не нараховував внески до Пенсійного Фонду в
розмірі 32-31.8 % від фонду оплати праці за період що перевірявся, розмір яких
склав 10 496,31 грн.

На сплату цієї суми донарахованих
страхових внесків в порядку ст. 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058 від 09.07.2003
року позивачу було виставлено вимогу НОМЕР_3 від 05.10.2006 року ( копія
корінця до неї знаходиться у справі).

Позивач оскаржив дану вимогу,
пред'явивши позов про визнання її недійсною у справі № 16/5252. В задоволенні
позову було відмовлено. Справа в даний час знаходиться в апеляційній інстанції
на перегляді.

За даними діловодства суду, позов
підприємця ОСОБА_1. по справі № 16/5252 про визнання недійсною вимоги
НОМЕР_3від 05.10.2006 року було зареєстровано судом 20.10.2006 року. Постанову
по справі № 16/5252 прийнято  19.12.2006
року.

Апеляційну скаргу на постанову по
справі № 16/5252 позивач подав лише 29 березня 2007 року.

Таким чином, у відповідності до
ст. 186,254 КАС України постанова по справі № 16/5252 набрала законної сили
30.12.2006 року.

За доводами представника відповідача
по справі, що також підтверджується і даними особового рахунку позивача, 10
496,31 грн. донарахованого збору за результатами перевірки було виставлено як борг
по особовому рахунку позивача лише з 02.02.2007 року, тобто навіть пізніше ніж
постанова суду по справі № 16/5252 набула законної сили. Дана обставина сама по
собі не порушує прав платника.

Станом на сьогоднішній день постанова
по справі № 16/5252 не скасована і вимога НОМЕР_3 від 05.10.2006 року про
сплату 10 496,31 грн. не визнана недійсною і підлягає до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що
03.03.2007 року відповідач виставив вимогу НОМЕР_3 про сплату позивачем
заборгованості по страхових внесках у сумі 9 009,51 грн. Період нарахування
цієї недоїмки та її розрахунок у вимозі відсутній.

За доводами відповідача, що також
підтверджується і даними особового рахунку
позивача, недоїмка у сумі 9 009,51 безсумнівно включає в себе якусь
частину з 10 496,31 грн. боргу по донарахованих внесках та заборгованість
поточну за січень 2007 року, яка підлягає до сплати у лютому, оскільки позивач
проводив часткові платежі в лютому 2007 року та подавав звітність, а до
постановки на облік боргу в сумі 10 496,31 грн. не мав боргів перед Пенсійним
Фондом за даними цього ж особового рахунку.

Доводи позивача про те, що в акті
звірки між сторонам ( а.с. 56) немає заборгованостів сумі 10 496,31 до уваги не
приймаються, оскільки це суперечить первинним документам по справі.

Оскільки у відповідності до ст. 106
КАС України вимога є виконавчим документом, то суд вважає, що відповідач не має
права видавати кілька виконавчих документів на стягнення однієї і тієї ж самої
суми боргу, хоч і в зменшеній сумі, при тому що вимога про сплату 10 496,31
грн. не визнана не чинною.

Право виставляти вимоги щомісяця на
одну і ту ж саму суму Законом № 1058 не передбачено, оскільки платник постійно
знаходитиметься під загрозою пред'явлення до примусового виконання вимог на
одну і ту ж суму кожного місяця.

Крім того, недоїмка в сумі 9009,51
грн. по оскаржуваній вимозі даними особового рахунку не підтверджується. Там є
інші суми, а ніж 9 009,51 грн. недоїмки. Розрахунок цієї недоїмки відповідач
суду не надав. Математичним відніманням сум по особовому рахунку її визначити
неможиво.

З цих підстав суд вважає, що вимоги
позивача про визнання недійсною вимоги НОМЕР_3 від 03.03.2007 року про сплату 9
009,51 грн. недоїмки зі страхових внесків підлягають до повного задоволення.

В частині визнання недійсним рішення
НОМЕР_1 від 03.03.2007 року про нарахування позивачу 90,25 грн. штрафу та 10,83
грн. пені вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного:

У відповідності до п. 9 ст. 106
Закону № 1058,  за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками
або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від
строку затримки платежу в розмірі: 10 відсотків своєчасно не сплачених
зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів
включно. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка
зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 13 ст. 106 Закону №
1058  про нарахування пені та накладення
штрафів, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох
робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи
організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Відповідачем надано розрахунок штрафу
та пені по рішенню НОМЕР_1 ( а.с. 49), з якого вбачається, що ці санкції
нараховано на сплачені позивачем до Пенсійного фонду 902,52 грн. згідно
платіжного доручення НОМЕР_4 від 14.02.2007 року з призначенням платежу -
відрахування за січень 2007 року 32,2%

У відповідності до п. 5 ст. 106
Закону № 1058, за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від
державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх
виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та
фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

З особового рахунку позивача
вбачається, що на час сплати 902,52 грн. 14 лютого 2007 року у позивача не було
ніякої іншої заборгованості крім занесеної в особовий рахунок з 02.02.2007 року
недоїмки по донарахованих страхових внесках 10 496,31 грн. Тому відповідач
правомірно направив   902,52 грн. на її
погашення, тим більше що вимога про стягнення 10 496,31 грн. не була скасована
і постанова по справі № 16/5252 набула законної сили.

Як було вказано вище, п. 9 ст. 106
Закону № 1058 вказує, що штраф накладається на своєчасно не сплачені суми боргу
в залежності від строку затримки. Частково сплачені платежі з про строчкою є
саме цими своєчасно не сплаченими сумами, а тому штраф розраховується від
кожної суми часткової проплати боржником в залежності від днів затримки.

З цих підстав доводи представника
відповідача про те, що  штраф по рішенню
НОМЕР_1 від 03.03.2007 року повинен нараховуватися на всю суму недоїмки 10
496,31 грн. одномоментно суперечать положенням Закону № 1058 ( оскільки в
такому випадку невідомо з якої події слід
застосовувати у розрахунках
кількість днів прострочення платежу).

Розрахунок штрафу та пені по рішенню
НОМЕР_1 від 03.03.2007 року є правильним ( а.с. 49) -  902,52 х 10% = 90,25 грн. штраф

902,52 х 0,1%  х 12 днів = 10,83 грн. пені.

Таким чином, з огляду на те, що
902,52 грн. сплачених позивачем коштів правомірно були зараховані у сплату 10
496,31 грн. донарахованої заборгованості по страхових внесках, яка повинна була
бути сплачена після набуття постановою по справі № 16/5252 від 19.12.2006 року
законної сили, то рішення НОМЕР_1 від 03.03.2007 року є правомірним і не
підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ст. 105 КАС
України, адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання
не чинним рішення відповідача, суб'єкта владних повноважень.

Суд вважає, що вимоги позивача про
визнання недійсними вимоги та рішення відповідача від 03.03.2007 року є
фактично вимогами про визнання їх нечинними.

Вимога позивача про стягнення 10
000,00 грн. моральних збитків до задоволення не підлягає, оскільки такий вид
відповідальності органів Пенсійного Фонду України у відносинах з пенсійного
забезпечення не передбачений Законом № 1058. У відповідності до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інститут моральної (немайнової) шкоди
в чинному законодавстві міститься лише в ЦК України. У відповідності до п. 2
ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або
іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до
податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.

Все вищевказане не суперечить ст. 56
Конституції, якою передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні
ними своїх повноважень, на яку посилається позивач для обґрунтування своїх
позовних вимог.

Таким чином, вимогу до підприємця
ОСОБА_1 по сплату 9 009,51 грн. недоїмки зі страхових внесків НОМЕР_3 від
03.03.2007 року слід визнати нечинною, а в задоволенні решти позовних вимог у
позові відмовити повністю.

На підставі статті 89, 94 КАС
України, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно задоволеним позовним
вимогам на користь позивача з Державного бюджету України 1,70 грн.

При подачі позову позивач зайво
сплатив 581,60 грн. ( 585,-3,40) судового збору, але заяву про повернення збору
подав лише на суму 500.00 грн., а тому згідно п. 2 ст. 89 КАС України
поверненню з бюджету підлягають 500,00 грн.

Керуючись статтями 49, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Вимогу до підприємця ОСОБА_1 по
сплату боргу в сумі 9 009,51 грн. недоїмки зі страхових внесків НОМЕР_3 від
03.03.2007 року визнати нечинною.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити повністю.

Стягнути з державного бюджету на
користь приватного підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, АДРЕСА_1
-- 1,70 грн. на відшкодування судового збору.

Повернути приватному підприємцю
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, АДРЕСА_1 з Державного бюджету України
-- 500,00 грн. судового збору в зв'язку із зайвою сплатою.

Постанова набуває чинності після
закінчення строку на її оскарження. Оскарження проводиться в  порядку ст.. 186 КАС  України до Київського апеляційного
адміністративного  суду.

СУДДЯ
Н.М. Спаських