ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

13.09.2007
Справа №2-2/5727-2007

За позовом: Державного підприємства «Енергоринок» (01032, м. Київ, вул. Комінтерну, 27)

До відповідача: ВАТ «Крименерго» (95034, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6)

Про стягнення 90 378 250грн.01коп.

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача :   Саква – кер.ю/к, доруч у справі

Від відповідача :  Сіроткіна – нач.юр.відд., доруч у справі

Суть спору:

Позивач - Державне підприємство «Енергоринок»   звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача - ВАТ «Крименерго» про стягнення 90 378 250грн.01коп., з яких 56 902 325грн.90коп. сума основного боргу, 19 937 791грн.24коп. інфляційні, 4 796 941грн.64коп. пеня, 4 758 028грн.42коп. річні, 3 983 162грн.81коп. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 31.7.2002р. між сторонами було укладено договір №1119/01, відповідно до якого позивач продавав відповідачу електричну енергію, але внаслідок невиконання відповідачем у повному об’ємі своїх забов’язань, за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 56 902 325грн.90коп. На суму боргу відповідачу було нараховане 19 937 791грн.24коп. інфляційних, 4 796 941грн.64коп. пені, 4 758 028грн.42коп. річних та 3 983 162грн.81коп. штрафу

Відповідач позов не визнав, при цьому пояснив, що відповідно до Закону України «Про засобі, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»  дозволяється проведення реструктуризації  кредиторської та дебіторської  заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості  до двох років. Строк дії процедури погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу  діє до 01.01.2008р.

Також відповідач не визнав позовні вимоги у частині вимог щодо стягнення штрафних санкцій, за мотивами, що викладені у відзиві на позов.

06 вересня 2007 року  у судовому засіданні оголошена перерва до 13 вересня 2007 року. Після перерви судове засідання продовжено за участю тих же представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив:

31 липня 2002 року між Державним підприємством «Енергоринок» та Відкритим акціонерним товариством «Крименерго» був укладений договір № 1119/01, відповідно до п. 1.1  якого ДП «Енергоринок»  (позивач  у справі) взяв на себе зобов’язання продати, а ВАТ «Крименерго» (відповідач у справі) купити  електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору.

Як підтверджується матеріали справи, у виконання умов договору відповідач купував у позивача електричну енергію в період з липня 2003 року по грудень 2004р.,  про що свідчать відповідні акти купівлі-продажу електричної енергії.

Пунктом 5.4 Договору  передбачено, що остаточний розрахунок за куплену у ДП «Енргоринок»  електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється відповідачем до 14-го числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідно до рахунку-фактури.

Однак, у порушення умов договору, відповідач не в повному обсязі виконував свої зобов’язання,  внаслідок чого,  за період з 01.07.2003р. по 31.12.2004р. станом на 01.03.2007р. за ним склалась заборгованість у розмірі 56 902 325грн.90коп.

09.08.2006р. між сторонами укладений  Договір про збільшення позовної давності, відповідно до умов якого ВАТ «Крименерго» підтверджує свою заборгованість перед ДП «Енергоринок» за куповану електроенергію в період з липня 2003 року по грудень 2004року включно за договором від 31.07.2002р. № 1119/01, що станом на 01.08.2006р. складає 67 055 907грн.03коп.; за домовленістю сторін та у відповідності зі ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність щодо зобов’язання по оплаті за куповану  відповідачем у позивача електроенергію згідно договору № 1119/01, встановлюється у  чотири роки, тобто  з урахуванням загального строку спливає з липня 2007 року по грудень 2008 включно.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення.  Зобов'язанням є  правовідношення,  в  якому  одна  сторона (боржник)   зобов'язана   вчинити   на   користь   другої  сторони (кредитора) певну дію (передати  майно,  виконати  роботу,  надати послугу,  сплатити  гроші  тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав,  встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.  526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до  звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним|виробленого,справленого| належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України на відповідачеві покладений обов'язок доведення виконання зобов'язань, або необґрунтованості позовних вимог, тоді як він такі в суд не представив.

Таким чином, вимоги позивача, щодо  стягнення суми основного боргу у розмірі 56 902 325грн. 90коп. є  обґрунтованими, підтверджується матеріалами справи,  та підлягають  задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 19 937 791грн.24коп. інфляційних нарахувань, 4 796 941грн.64коп. – пені, 4 758 028грн.42коп. – 3% річних та 3  983 162грн. 81коп. – штрафу.

Суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині вимог про стягнення 3% річних та суми інфляційних нарахувань, з огляду на наступне:

Вимоги про стягнення 19 937 791грн.24коп. інфляції  та 4 758 028грн. 42коп. підлягає задоволенню тому, що відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором або законом.

Щодо стягнення пені у розмірі 4 796 941грн. 64коп. та штрафу у розмірі 3 983 162грн. 81коп.,  то в даної частині позову належить відмовити з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які  боржник   повинен  передати  кредиторові  у  разі  порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею  є  неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов'язання  за  кожен   день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі.

У відповідності з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань, якщо інше не встановлено законом  або договором, припиняється через шість місяців зі дня,  коли зобов’язання повинно було бути виконано.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Як убачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.07.2003р. по 01.01.2005р.

Таким чином, оскільки  позивач звернувся до суду з позовом у березні 2007 року, ним пропущений встановлений ст. 258 Цивільного кодексу України однорічний строк позовної давності, у зв’язку з чим, в даної частині позову належить відмовити.

Також не підлягають задоволенню  вимоги позивача щодо стягнення  штрафу у розмірі 7%  від суми вартості наданий послуг.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на ст. 231 Цивільного кодексу України у відповідності з якою прострочення строків виконання зобов’язання понад тридцять днів, якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд критично оцінює вказані доводи позивача, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України  виконання   зобов'язання (основного зобов'язання)  забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст. 547 Цивільного кодексу правочин щодо забезпечення виконання    зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення  виконання   зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як убачається з Договору № 1119/01 від 31.07.2002р. сторони письмово не домовилися про стягнення, у разі неналежного виконання  умов договору,  штрафу.

Більш того, п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, на який посилається позивач, визначає розмір неустойки, а не обов’язок його сплаті.

Таким чином, в цієї частині позову належить відмовити.

Витрати по оплаті держмита, інформаційно-технічних послуг судового процесу відносяться на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

За згодою представника позивача в судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення оформлений та підписаний  18.9.2007р

З урахуванням викладеного,  керуючись ст.ст. 49,75,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2.  Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Крименерго», м. Сімферополь, вул. Київська, 74/б (пр 0163 в Кримському центральному відділенні Промінвестбанку України, МФО 324430, ) на користь Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ, вул. Комінтерну, 27 (пр 1 в ГОУ ВАТ «Ощадбанк України», МФО 300465, ) 56 902 325грн.90коп основного боргу, 19 937 791грн. 25коп. – інфляції, 4 758 028,42грн. – 3% річних, 23 022,71грн.   держмита, 106,53грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

3. В решті частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.