КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                           № 7/48

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Головня М.А. – за дорученням,

від відповідача - не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Мир"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007

у справі № 7/48

за позовом                               Державного комітету України з державного матеріального резерву

до                                                   ВАТ "Мир"

про                                                  стягнення 12 772,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007 усправі №7/48 позов Державного комітету України з державного матеріального резерву до ВАТ „Мир” про стягнення 12 772,79 грн. задоволено повністю.

Присуджено стягнути з ВАТ „Мир” на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 12 772,79 грн. боргу, в доход Державного бюджету 127,73 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 161, 162 Цивільного кодексу Української РСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Не погодившись з рішенням суду, ВАТ „Мир” звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007 у справі №7/48 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, так як вважає оскаржуване рішення неправомірним.

20.06.2007 від представника відповідача, через канцелярію суду, надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи, в зв’язку з участю представника відповідача в інших судових засіданнях призначених на 03.07.2007.

Розглянувши вищезазначене клопотання колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

В матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія встановила наступне:

На виконання постанови Кабінету Міністрів України  від 10.12.1998 р. №1953 „Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально –технічними та фінансовими ресурсами в 1999 році” (далі - Постанова № 1953) між Державним комітетом України по матеріальних резервах (Комітет), правонаступником якого є позивач та Відкритим акціонерним товариством “Мир” (відповідачем) укладено договір №25-2/386 від 29.01.1999 далі – Договір) на поставку  відповідачу із держрезерву автобензину та дизельного палива на загальну суму 22 950 грн.

Відповідно до пункту 2.2 Договору „Підприємство” поставляє, а „Комітет” приймає до державного резерву через Зберігача сільгосппродукцію згідно з узгодженою номенклатурою на суму вартості отриманих з державного резерву нафтопродуктів, в термін до 1 жовтня 1999 року.

Відповідно до пункту 2.3 Договору при обґрунтованій неможливості виконання зобов’язань згідно з п.п. 2.2 даного договору по поставці сільгосппродукції до державного резерву, „Підприємство” зобов’язується, у встановленому порядку, сплатити Комітету, в термін до 1 жовтня 1999 року включно, вартість відпущених іх держрезерву нафтопродуктів в діючих цінах, які склалися для даного виду продукції на внутрішньому ринку України на момент сплати, але не нижче чим на момент відпуску.

Відповідно до пункту 4.2 Договору „Підприємство” в термін до 1 жовтня 1999 року включно поставляє до державного резерву на суму отриманих нафтопродуктів сільгосппродукцію за цінами включаючи ПДВ, які склалися на неї на біржовому ринку на момент закладення, або узгодженими з Комітетом – на продукцію, яка не реалізується на біржі, з обов’язковим наданням налогової накладної, при цьому транспортні витрати по доставці до зберігача несе „Підприємство”.

Відповідно до статей 161, 162 Цивільного кодексу Української РСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

На виконання умов договору та Постанови № 1953 Державний комітет України по матеріальних резервах передав відповідачу за нарядами №№38, 39, 41, а відповідач одержав 5 тонн автобензину та 16,286 тонн дизпалива на загальну суму 12 772,7 грн., що підтверджується актом звірки проведення розрахунків за отримані  матеріальні цінності державного резерву станом на 01.12.1999, підписаним сторонами договору, а також Чернігівською облдержадміністрацією та Хлібоприймальним підприємством.

Відповідач порушив умови договору – не поставив в передбачений договором строк до державного резерву сільгосппродукцію через зберігача, не сплатив також і вартість одержаного бензину та дизпалива шляхом перерахування грошових коштів Державному комітету України по матеріальних резервах або після його реорганізації  позивачу.

Докази виконання умов договору відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Сума 12772,79 грн. боргу відповідача  реструктуризована не була.

На дату набрання чинності  Цивільним кодексом України та на дату внесених до статті 268 цього кодексу змін щодо непоширення позовної давності на вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, стосовно виконання зобов’язань, що випливають із Закону України ”Про державний матеріальний резерв”, строк позовної давності в розумінні статей 71 та 83 Цивільного кодексу УРСР пропущено.

Позивачем було заявлено клопотання про  поновлення строку позовної давності, посилаючись на не однократну його реорганізацію в результаті чого ускладнення проведення контролю за виконанням договорів боржниками, веденням претензійно–позовної роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропущення строку позовної давності з врахуванням чого строк позовної давності було поновлено.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007 у справі №7/48 відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ВАТ „Мир” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Чернігівської області від 19.04.2007 у справі №7/48 – без змін.

Матеріали справи №7/48 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді

05.07.07 (відправлено)