ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2007 р.                                                            Справа № 15/282-06

вх. № 10353

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя   Прохоров С.А.

суддя                         Жельне С.Ч.

суддя                         Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Рудяк Т.О.

за участю представників сторін:

позивача - Порошина Л.Г. за дов.  відповідача - Нестеренко Д.М.

розглянувши справу за позовом ТОВ фірма "Атон", м. Х-в

до  ВАТ "Турбоатом" м. Х-в

про стягнення 1 440 000,00 грн. та визнання недійсними корегування податкових накладних

ВСТАНОВИЛА:

Позивач після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1149120,00 грн. прямих збитків, 290880,00 грн. упущеної вигоди, визнати недійсним корегування до податкових накладних № 21/104 від 31.05.2006 року, 22/517 від 31.05.2006 року, 23/1161 від 31.05.2006 року, 31/49 від 30.06.2006 року та 32/517 від 30.06.2006 року та реалізацію роторів ексгаустерів потужністю 7500 м. куб/хв в кількості 10 штук зарахувати у погашення заборгованності  за рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2006 року по справі № 35/668-05 та по справі № 35/669-05, а також судові витрати покласти на відповідача.

13.06.2007 року відповідач надав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог позивача заперечує в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позивачем позовних вимог заперечує в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи документи, встановив наступне.

Між Позивачем та Відповідачем були укладені договори № 09 - 1534 від 30.08.2002 р. та № 09 - 1887 від 29.06.2004 р., на підставі яких Відповідач виготовив ротори ексгаустери 7500 м. куб. в кількості 18 штук (надалі - Ротори) та передав їх Позивачу, однак Позивач розрахувався за вказані ротори частково, заборгованість Позивача перед Відповідачем за вказані ротори становить 1 739 009, 29 грн., що складається з заборгованості з оплати Роторів в розмірі - 1 714 933, 71 грн., штрафу в розмірі - 6 624, 00 грн., держмита в розмірі - 17 215, 58 грн. та витрат на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу в розмірі - 236, 00 грн. Наявність вказаної заборгованості не заперечується Позивачем, про що свідчить текст заяви «про зміну позовних вимог».

Виготовлені за вказаними договорами ротори Позивач передав на відповідальне зберігання Відповідачу згідно з умовами договору відповідального зберігання № 23/04/Х від 01.09.2004 р. Вказане також підтверджується актами приймання - передачі від 01.09.2004 р., 20.10.2004 р., 08.10.2004 р., 20.12.2004 р. до вказаного договору зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) одним із видів речових прав на чуже майно є право володіння.

Володільцем чужого майна, як це вказано в ч. 1 ст. 397 ЦК України є особа, яка фактично тримає його у себе. В цій же статті в ч. 3 зазначено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно зі ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, ВАТ «Турбоатом» на підставі договору відповідального зберігання. № 23/04/Х від 01.09.2004 р., укладеного з Позивачем, правомірно володіло роторами, які фактично згідно з вказаними вище актами приймання - передачі перебували у Відповідача.

Факт правомірності перебування роторів у володінні Відповідача підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 29.08.2005 р. по справі № 37/302 -05, а також постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2005 р. по цій же справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі також - ГПК України) факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки сторонами в справі № 37/302 - 05 були ВАТ «Турбоатом» та ТОВ фірма «Атон», то факт правомірності перебування роторів у володінні Відповідача згідно з договором відповідального зберігання № 23/04/Х від 01.09.2004 р. не має доводитись знову під час розгляду цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

В ч. 2 цієї ж статті зазначено, що притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося раніше Відповідач правомірно володів роторами на підставі договору відповідального зберігання № 23/04/Х від 01.09.2004 р.

Враховуючи наявність заборгованості Позивача перед Відповідачем за договорами № 09 - 1534 від 30.08.2002 р. та № 09 - 1887 від 29.06.2004 р. Відповідач, керуючись ст. 594 ЦК України, скористався наданим йому законом правом притримання роторів до виконання Позивачем зобов'язання щодо їх оплати згідно з умовами вищевказаних договорів.

Правомірності дій Відповідача щодо притримання роторів підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 29.08.2005 р. по справі № 37/302 - 05, а також постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2005 р. по цій же справі.

У зв'язку з цим вказані факти, виходячи з приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України не мають доводитись знову під час розгляду цієї справи.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить право притримання рухомого майна згідно з параграфом 7 глави 49 ЦК України, в який включено і ст. 594.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач (ВАТ «Турбоатом») мав право на власний розсуд обрати один із передбачених вказаним законом способів позасудового звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких є такий спосіб як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Отже Відповідач, враховуючи наявність заборгованості Позивача за ротори, правомірно скористався наданим йому законом правом їх притримання та згідно з вимогами Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернув на них стягнення, як на предмет забезпечувального обтяження, в один із способів передбачених вказаним законом.

Правомірність звернення Відповідачем стягнення на ротори в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не заперечується Позивачем, що підтверджується обґрунтуванням його позовних вимог, викладених в заяви «про зміну позовних вимог».

Однак, Позивач стверджує, що неправомірність дій Відповідача полягає в тому, що Ротори були продані Відповідачем за низькою ціною, що призвело до завдання йому збитків у розмірі 1 440 000, 00 грн., з яких прямі збитки - 1 149 120, 00 грн. та упущена вигода-290 880,00 грн.

Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» так само як і будь - якими іншими актами законодавства України не встановлено обов'язку обтяжувача при зверненні стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом його продажу будь-якій особі - покупцю встановлювати такі ціни, які б задовольняли Позивача (боржника). Вказані ціни встановлюються за домовленістю між обтяжувачем (Відповідачем) і будь - якою особою - покупцем.

Таким чином, Відповідач при зверненні стягнення на предмет забезпечувального обтяження діяв виключно в межах прав, наданих йому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Враховуючи те, що Відповідач діяв виключно в межах прав наданих йому Цивільним кодексом України (право притримання) та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (право на реалізацію предмета забезпечувального обтяження), на думку ВАТ «Турбоатом» підстави вважати його дії протиправними та такими, що порушують цивільні права Позивача, відсутні.

Як вважає Позивач Відповідачем в результаті його неправомірних дій були завдані Позивачу прямі збитки в розмірі 1 149 120, 00 грн. та збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 290 880, 00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а

також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Це означає, що на Позивача покладено обов'язок не лише підрахувати розмір заподіяних йому збитків, але й підтвердити їх документально.

В матеріалах справи не міститься жодного доказу, наданого Позивачем на підтвердження його доводів про завдання йому Відповідачем прямих збитків. Навпаки, матеріалами справи підтверджується і доводиться самим Позивачем те, що ним не було здійснено розрахунків з Відповідачем за ротори.

Згідно з ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Будь - які заходи щодо отримання доходів від реалізації роторів Позивачем не вживалися, доказів вжиття таких заходів суду не надано.

За таких обставин, Позивач не має права вимагати від Відповідача відшкодування завданих йому збитків, оскільки останні не могли виникнути в результаті законних дій Відповідача, і не підтверджуються самим Позивачем.

Відносно доводів Позивача щодо порушення Відповідачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість» та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом ДПА України 30.05.1997 р. № 165, з якими Позивач пов'язує допущене Відповідачем порушення права власності Позивача на ротори, то вказані доводи не приймаються судом до уваги через наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Аналіз норм діючого законодавства України не містять в собі положень, які б встановлювали, що податкова накладна є підставою для набуття права власності на майно.

А тому, не має законних підстав вважати, що податкова накладна є тією підставою, у зв'язку з якою набувається право власності, а порушення порядку її заповнення, складання чи коригування є порушенням права власності Позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Тобто суд вважає за необхідне витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу залишити на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України; ст.ст. 22, 328, 395, 398, 594 Цивільного кодексу України; ст. 35 Господарського кодексу України, - колегія суддів

ВИРІШИЛА:

В задоволення позову відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 2706.2007 року.

Головуючий суддя                                                                     Прохоров С.А.

суддя                                                                                            Жельне С.Ч.

суддя                                                                                            Хотенець П.В.