КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2007                                                                                           № 38/51

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.03.2007

у справі № 38/51 (Власов Ю.Л.)

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Одеський завод сільськогосподарськогомашинобудування"

до                                                   ВАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 44100,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.03.2007р. позов ВАТ „Одеський завод сільськогосподарського машинобудування”  до ВАТ „Украгролізінг” про стягнення 44 100 грн. задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його  скасувати,  посилаючись на  те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права та неповно з’ясував обставини які мають значення для справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог, викладених у апеляційній скарзі заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу XII Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, в зв’язку з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, 19.04.05р. між сторонами укладено договір поставки № 05-447, відповідно до умов якого позивач зобов’язався передати машинне устаткування, обладнання, іншу техніку (товар) щодо якої немає обмежень надання її в лізинг включеної Міністерством аграрної політики України до переліку сільськогосподарської техніки і обладнання для агропромислового комплексу, закупівля якої фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідач зобов’язався прийняти товар і сплатити його вартість на умовах договору.

Згідно п.2.2. договору номенклатура, ціна та кількість товару встановлюються додатками до договору «Специфікація товару, що поставляється згідно договору (поставка) від 19.04.2005р. №05-447» - (далі специфікація).

Пунктом 2.4., 2.5. договору встановлено, що товар передається на підставі акта приймання-передачі між позивачем та відповідачем, лізингоодержувачем. Ціна договору 512742,00 грн. і може змінюватись при зміні об’ємів поставки та ціни товару.

Відповідно п. 7.3., 7.4. договору ціна товару встановлюється специфікацією. Перший платіж в розмірі 50 % вартості товару проводиться в місячний строк з моменту укладання специфікації, остаточний розрахунок за поставлену партію товару проводиться в місячний строк після укладання трьохстороннього акту.

Так, згідно специфікації товару, що поставляється за договором від 19.04.05р. позивач повинен був поставити відповідачу товар на загальну суму 512742,00 грн.

На виконання умов договору, позивач 18.01.2006р. поставив відповідачу сільськогосподарську техніку на загальну суму 44100,00 грн., а відповідач одержав вказану техніку, що підтверджується матеріалами справи.

18.01.2006р. сторонами та лізингоодержувачем був складений та підписаний акт №9 приймання-передачі сільськогосподарської техніки, згідно якого позивач передав, а лізингоодержувач, що діє на умовах договору фінансового лізингу, укладеного з відповідачем, прийняв сільськогосподарську техніку на загальну суму 44100,00 грн.

Власником техніки, переданої по цьому акту є Відповідач.

Однак, відповідач за вказаний товар не розрахувався і таким чином його заборгованість перед позивачем становить 44100,00 грн.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язання, крім випадків, передбачених законом.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про те, що укладений між сторонами договір поставки є недійсним з підстав укладання його з порушенням Закону України „Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти”.

Так, відповідно ст.1 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти”, в редакції станом на час укладання сторонами договору, замовник - розпорядник державних коштів, який здійснює закупівлю в порядку, визначеному цим Законом, при цьому замовником вважається суб'єкт, тендерний комітет який проводить процедуру закупівлі та який одночасно укладає з переможцем договір про закупівлю. Розпорядники державних коштів - органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інші органи, установи, організації, визначені Конституцією України та законодавством України, а також установи чи організації, створені в установленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття  ними зобов'язань та здійснення платежів. Державні кошти - кошти Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, державні кредитні ресурси, а також кошти Національного банку України, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, які спрямовуються на придбання товарів, робіт і послуг, що забезпечують діяльність цих органів.

Згідно ст.2 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт та послуг за державні кошти”, в редакції станом на час укладання сторонами договору, цей Закон застосовується до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує суму, еквівалентну 5 тисячам євро, а робіт - 20 тисячам євро.

Таким чином, норми вказаного закону, на час укладання сторонами вказаного договору, були обов'язковими до застосування установами чи організаціями, створені в установленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноваженими на отримання державних коштів, у випадку здійснення ними закупівлі товарів за державні кошти.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 14.03.2007 у справі № 38/51 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Украгролізінг” - без задоволення.

2.          Матеріали справи № 38/51 повернути, доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін  В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна  Л.О.

Синиця  О.Ф.

19.07.07 (відправлено)