Господарський суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2007 р.                                                                                Справа № 03/795

Господарський суд Черкаської області, в складі: головуючого - судді Єфіменко В. В.,

з секретарем Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача: Свердлик І.В. за довіреністю,

від 1 відповідача:  Гуртовий С.М. за довіреністю,

від 2 відповідача:  Олененко О.В. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси справу за позовом Дочірнього підприємства “Кюне і Нагель”, смт.Гостомель Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська універсальна база –2001”, м.Черкаси, до Товариства з обмеженою відповідальністю “Автотранспортне підприємство”, м.Черкаси

про стягнення  18 201 грн.60 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідачів 18 201 грн.60 коп. збитків, завданих псуванням вантажу (промерзання) в період перевезення за маршрутом “м. Донецьк - м.Черкаси” в січні місяці 2006 р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити мотивуючи тим, що при розвантаженні вантажу, згідно заявки –договору від 18.01.2006 р. № 21-7898-601-038, в присутності водія та представника вантажоодержувача (ТОВ “Моноліт”) було виявлено зіпсований (мерзлий) товар - пиво.

Відповідачі у відзивах на позов та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними посилаючись на те, що водій акта від 27.01.2006 р. не підписував, а товарно-транспортна накладна не містить відомостей щодо псування ватажу.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

18.01.200 р. між позивачем та 1 відповідачем було  укладено заявку-договір за № 21-7898-601-038, у відповідності з якою перевізник (1 відповідач) зобов’язався належним чином виконати перевезення вантажу автомобільним транспортом, а замовник (позивач) зобов’язався сплатити за виконане перевезення встановлену плату.

19.01.2006 р. на виконання вищезазначеної заявки-договору автомобільним транспортним засобом відповідача д/н 06560 МЕ, під керуванням водія Вакуленко А.Н., було прийнято до перевезення за маршрутом “м.Донецьк - м.Черкаси” вантаж від ЗАТ “Сармат”, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 19.01.2006 р.

22.01.2006 р. розвантажив вантаж вантажоодержувач ТОВ “Моноліт”.

Вантажоодержувач (ТОВ “Моноліт”) 30.01.2006 р. відмовився від прийняття зіпсованого вантажу та повернув його на склад вантажовідправника (ЗАТ “Сармат”), що підтверджується актом від 30.01.2006 р.  та актом про повернення у виробництво готової продукції із експедиції від 30.01.2006 р.

ЗАТ “Сармат” було пред’явлено претензію позивачу від 07.02.2006 р. (№ 12-39) на суму 38 188 грн.80 коп.

В результаті позасудових переговорів між уповноваженими особами ЗАТ “Сармат” та позивача було досягнуто згоди про зменшення суми претензії з 38 188 грн.80 коп. на 20 008 грн. 80 коп., про що було підписано Угоду про реструктуризацію боргу за № КН-87 СР від 24.04.2006 р.

Судом встановлено, що на підставі накладної №164013 та товарно- транспортної накладної від 19.01.2006р. відповідачем отримано продукцію від вантажовідправника - ЗАТ „Сармат", а саме:

1.    Пиво ГП. СарматЖигулівське ПЕТ 1 л. - 1440 шт.;

2.    Пиво ГП. Сармат Світле, КЕГ 50л. - 9000 л.;

3.    Пиво ГП. Сармат Світле, ПЕТ 1л. - 6480 шт.

Перевезення вантажу здійснювалось на підставі договору перевезення № 01/01-06 від 01.01.2006р. укладеного між відповідачами.

Через сильні снігопади, заноси та затори на дорогах, продукцію доставлено до вантажоодержувача 22.01.2006 року. Запізнення доставки продукції сталось внаслідок того, що автомобіль, що належить другому відповідачу  вимушений був знаходитись у відстої в районі Павловського мосту обласного центру в період часу з 19.01.06 по 21.01.06р. Це факт підтверджуються листом Управління державтоінспекції УМВС України в Дніпропетровській області № 14/4761 від 20.07.2006р., листом Головного управління міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Дніпропетровській області № 4001/16 від 14.07.2006р., дослідженим у судовому засіданні.

П. 1 ст. 917 ЦК України передбачено, що відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Доказів про те, що транспортний засіб не відповідав необхідним вимогам, позивачем до суду не подано.

Автомобіль, наданий другим відповідачем,  відповідав вимогам позивача

22.01.2006р. вантажоодержувач - ТОВ „Моноліт" отримав продукцію та прийняв її на склад, про що свідчить підпис та печатка в товарно-транспортній накладній від 19.01.2006р. Зауважень щодо якості товару вантажоодержувачем в цій накладній не зазначено.

П. 3 ст. 310 ГК України передбачено, що  якщо одержувач не затребував вантаж, що прибув, в установлений строк або відмовився його прийняти, перевізник має право залишити вантаж у себе на зберігання за рахунок і на ризик вантажовідправника, письмово повідомивши його про це.

Суд приймає до уваги, що розвантаження продукції проводилась працівниками вантажоодержувача при температурі повітря - 20 °С, що підтверджується дослідженою в засіданні довідкою Черкаського обласного центру з гідрометеорології № 03-14/69 від 23.02.2006р.

Відповідно до ДСТУ 3888-99 температура зберігання даного виду продукції, становить від +5 до +20°С.

Дотримання вимог зберігання продукції підтверджується штампом на накладній № 164013 від 19.01.2006р.

Відповідно до п.9 Положення про поставку товарів народного споживання, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 р. № 888 (далі - Положення), підприємство-вантажоодержувач зобов’язане створити умови для правильного та своєчасного прийняття продукції, при яких повинно забезпечуватись збереження та запобігання від псування продукції.

Акт претензії не відповідає вимогам чинного законодавства, так як акт складено без участі представника перевізника. Представник перевізника не викликався, експертизу продукції не проведено. Акт складений за участю комірника, карщика та вантажників вантажоодержувача.

Відповідно до вимог п.22 Інструкції “Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю”, затвердженої 25.04.1966 р. № П-7, для участі в прийманні продукції повинні виділятись особи компетентні в питаннях виявлення якості продукції. Матеріально відповідальні, підлеглі особи, а також особи, що здійснюють зберігання, облік, приймання та відпуск продукції, не повинні виділятись для складання акту.

П. 2 ст. 313 ГК України визначає, що перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини.

П. 1 ст. 314 ГК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, а тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 49,  82-84 ГПК України суд,

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 діб.

Суддя                                                                                                     В.В. Єфіменко