ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"10" вересня 2007 р.
Справа № 02/85-64А.

від 10.09.2007р.                                                    справа № 02/85-64А Господарський суд Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при секретарі судового засідання Федоренко І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Ліщук А.В., довіреність (№ 06/10-1Б від 23.04.2007р.)

від відповідача: Сопронюк Р.І., довіреність 8/972 від 25.07.2007р.

Розглянув справу

за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства “Маневицький лісгосп”

про стягнення 34922 грн. 36 коп.

Відповідно до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС України.

В судовому засіданні сторонам роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.49, 50 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС України та про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступило.

Суть спору: Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить суд стягнути з Державного підприємства “Маневицький лісгосп” 34922,36 грн., з яких 34024,76грн. за непрацевлаштування в 2006 році 4-х інвалідів згідно визначеного ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі Закону) нормативу та 897,60 грн. пені згідно п. 2 ст. 20 даного закону.

При цьому позивач посилається на те, що статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (подальшому –Закону) передбачений норматив працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Згідно поданого відповідачем звіту Ф 10-ПІ середня облікова чисельність працюючих за 2006 рік становила 452 чоловіка, отже норматив для працевлаштування інвалідів згідно ст. 19 Закону становить 18 чоловік (1 інвалід, що фінансується за рахунок державного бюджету), однак у 2006 році відповідачем було працевлаштовано 13 інвалідів.

Відповідно до п. 4 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів передбачено, що штрафні санкції сплачуються підприємством самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітнім.

Відповідач у відзиві на позов вимоги позивача відхиляє з тих підстав, що п.10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування обов’язок щодо працевлаштування інвалідів покладено на державні органи, на підприємство покладено обов’язок повідомляти державну службу зайнятості про наявність вільних робочих місць, що і було зроблено при подачі звітів про наявність вакансій до Маневицького районного центру зайнятості, також 24.05.2005р. було направлено лист про наявність 5-ти вакансій, тому просить суд звільнити підприємство від сплати штрафу.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про те, що вимога позивача обґрунтована, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991р. з подальшими змінами та доповненнями, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Механізм сплати штрафних санкцій, передбачених ст. 20 Закону, визначено Порядком сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. № 1767 (далі –Порядок), відповідно до п. 4 якого підприємства сплачують штрафні санкції самостійно в доход державного бюджету не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним. Суми штрафних санкцій визначаються в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом (п. 5 Порядку).

Щодо твердження відповідача про безпідставність позову в зв’язку з прийняттям заходів по працевлаштуванню інвалідів, то зазначене не береться до уваги, оскільки ні Закон України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ні Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, не ставлять сплату штрафу підприємствами в залежності від причин, з яких не працевлаштовано інвалідів.

Крім того, штрафні санкції за нестворені робочі місця для інвалідів відповідно до п. 3 ст. 9 Бюджетного кодексу України відносяться до неоподаткованих надходжень доходів Державного бюджету України і за змістом пункту 11 Порядку у разі їх несплати підприємствами в установлений термін –стягуються в примусовому порядку.

Згідно із звітом ДП “Маневицький лісгосп” за формою державної статистичної звітності № 10-ПІ поштова-річна „Звіт про зайнятість інвалідів” на підприємстві відповідача у 2006 році середньо облікова чисельність штатних працівників становила 452 особи, отже, норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів становить 18 осіб; кількість працевлаштованих інвалідів на підприємстві відповідача у звітному періоді –13 осіб; річний фонд заробітної плати на підприємстві – 3844800 грн., середньорічна заробітна плата – 8506,19 грн.

Згідно розрахунку Фонду, розмір штрафу за непрацевлаштування інвалідів становить 34024,76грн., сума пені - 897,60 грн.

Враховуючи те, що підприємство не виконало вимоги ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Порядку, в добровільному порядку не сплатило адміністративно-господарські санкції та пеню, вимога позивача підставна, підтверджується матеріалами справи і підлягає до задоволення в повній сумі.

Керуючись Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні ст.ст.158. 160-162 КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства “Маневицький лісгосп” (Волинська область, смт. Маневичі, вул. Карла Маркса, 31, , р/р 9001 в КБ «Приватбанк», МФО 303440) в доход Державного бюджету України (Держбюджет Маневицького району 50070000, номер рахунку 0287, ідентифікаційний код 21740422, банк ГУДКУ у Волинській області, МФО 803014) 34922 грн. 36 коп.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

На постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без попереднього подання заяви.

Суддя                                                                                          С.В.Костюк

Дата виготовлення повного тексту

постанови 20.09.2007р.

Суддя