ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.
№ 4/2200-10/325

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м.Києві  касаційну  скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГАЛСОФТ-СЕРВІС”

на  постанову
Львівського апеляційного  господарського суду від 04.04.2007 року

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Експо-центр ”Метеор”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГАЛСОФТ-СЕРВІС”

про
стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 7466 грн., пені в сумі 1062,92 грн., інфляційних сум 373,97 грн. і 3% річних в сумі 170,07 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором № 184М/05 від 27.09.2005 року з оплати за надані послуги.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач за первісним позовом звернувся до господарського суду з зустрічною позовною заявою до позивача за первісним позовом про стягнення збитків у сумі 7795 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором № 184М/05 від 27.09.2005 року з перевезення належного йому токарного станка, якому внаслідок падіння під час перевезення завдано пошкодження.

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2006 року первісний позов задоволено, а в зустрічному позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2007 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач за первісним позовом вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та прийняти нове рішення.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що оскаржені судові рішення відповідають закону і просить залишити їх без змін.

Дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами було укладено договір № 184М/05 від 27.09.2005 року, за умовами якого позивач за первісним позовом зобов’язався надати послуги з участі у виставці з наданням обладнаної площі, а відповідач за первісним позовом зобов’язався оплатити за надані послуги.

За п.п.5.5, 5.6  зазначеного договору відповідач за первісним позовом зобов’язався здійснити до 05.09.2005 року передоплату в сумі 5000 грн., і до 28.10.2005 року  1000 грн., до 28.11.2005 року 2000 грн., до 25.12.2005 року 5379 грн. пунктом 6.1 цього договору передбачено, що надання послуг фіксується в акті приймання –здачі наданих послуг.

Згідно п.8.3 договору за порушення строку оплати визначених п.п 5.5 і 5.6 цієї угоди відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючій на момент прострочки, за кожен календарний день такої прострочки.

Додатком № 1 до договору визначено перелік додаткового виставочного обладнання та послуг.

Актом наданих послуг від 14.10.2005 року складеним та підписаним обома сторонами встановлено обсяг і вартість наданих послуг у сумі 13466 грн.

За актом звірки розрахунків від 14.10.2005 року складеного та підписаного обома сторонами станом на 14.10.2005 року заборгованість відповідача за первісним позовом становить 8466 грн.

Пунктами 3.1, 3.2 договору визначено період і режим роботи виставки з 11 по 14.10.2005 року, і зокрема, 14.10.2005 року визначено час виїзду учасника з 16 годин до 22 годин.

За п.8.10 договору організатор не несе відповідальності за кражі, втрати, пошкодження майна учасника , якщо таке трапилося в робочий час виставки.

Предметом даного судового розгляду є вимоги за первісним позовом про стягнення з відповідача заборгованості, пені, інфляційних сум і 3% річних у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором з оплати за надані послуги та зустрічними вимогами про стягнення з відповідача збитків з підстав неналежного виконання зобов’язання за цим договором під час надання послуг.

Судами обох інстанцій встановлено, що позивачем за первісним позовом були надані послуги за укладеним договором, загальною вартістю 13466 грн., які відповідачем було частково сплачено з порушенням строків оплати визначених договором, і на час вирішення спору в суді його заборгованість становила 7466 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, про задоволення первісного позову в частині вимог про стягнення заборгованості з урахуванням інфляційних сум та 3% річних грунтується на матеріалах справи і вимогах закону.

У той же час, висновок судів про задоволення первісного позову в частині стягнення пені за період прострочення оплати з 25.12.2005 року по 24.09.2006 року зроблено без врахування вимог ч.6 ст.232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Разом з тим, обгрунтовуючи відмову в зустрічному позові суди, не звернули уваги на те, що його підставою є договір, і помилково застосували до спірних договірних відносин ст.1166 ЦК України, яка регулює позадоговірні відносини щодо відшкодування шкоди.

Водночас, судами не було враховано вимог ч.1 ст.906 ЦК України, згідно якої збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом, та не було з’ясовано умов договору щодо прав і обов’язків та відповідальності сторін щодо предмету зустрічного позову та цим обставинам не було надано правової оцінки.

До того ж, судам слід було мати на увазі положення ст. ст. 22, 623 ЦК України, які регулюють відшкодування  збитків, завданих порушенням зобов’язання.

За таких обставин, оскаржені судові рішення в частині первісного позову про стягнення пені та зустрічного позову про стягнення збитків не можна визнати законними й обгрунтованими, і тому вони в цій частині підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а в решті постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції є законними, і підлягають в зазначений частині залишенню без змін.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ГАЛСОФТ-СЕРВІС” задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2007 року та рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2006 року в частині первісного позову про стягнення пені в сумі 1062,92 грн. і зустрічного позову про стягнення збитків та судових витрат скасувати, і справу № 4/2200-10/325 в зазначеній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

В решті постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2007 року та рішення господарського суду Львівської області від 28.11.2006 року залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                    В.Перепічай

Судді                                                                                                     І.Вовк

П.Гончарук

тс