ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.06.2007
Справа № 31/147-07

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецової
І.Л.,

суддів: Швеця В.В. (доповідача), Чимбар
Л.О.

при секретарі судового засідання:
Гайдук Ю.А.

за участю представників:

позивача: Руденко В.В. представник,
а.с. - 90, довіреність №б/н  від 09.10.06;

відповідача: ОСОБА_2представник,
довіреність НОМЕР_1  від 07.03.06;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Слален”, м.
Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23 квітня
2007 року у справі №31/147-07

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю “Слален”, м. Київ

до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.  Дніпропетровськ

про стягнення збитків.

В С Т А Н О В
И В:

Позивач,
товариство з обмеженою відповідальністю “Слален”, місто Київ, звернувся до
господарського суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнень до
позовної заяви стягнути з відповідача приватного підприємця ОСОБА_1, місто
Дніпропетровськ збитків у вигляді нестриманого доходу у сумі 53 183 гривень.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач не міг передати новому орендарю в оренду
спірного не житлового приміщення розташованого по АДРЕСА_1 загальною площею
237,7 кв. м., яке було зайняте у цей період відповідачем, та отримати вказану
суму у вигляді орендної плати.

Рішенням
господарського суду у справі №31/147-07 від 23 квітня 2007 року (суддя Мороз
В.Ф.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи
спірне рішення господарський суд виходив з того, що заявлена позивачем до
стягнення сума не може бути визначена як збитки у вигляді не отриманого доходу
позивача, що завдані діями відповідача.

Оскільки
фактичне звільнення позивачем орендованого приміщення 24 листопада 2006 року за
необхідністю не породжує негативного наслідку у вигляді неотримання позивачем
коштів у сумі 53183 гривень та безпосередньо не призводить до заподіяння шкоди,
а грошові кошти у сумі 53 183 гривень не є доходом, які позивач міг би реально
одержати за вказаних обставин.

Позивач
не погодившись з рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає,
що воно винесено з порушенням закону.

Господарський
суд при винесенні рішення неповно з'ясував усі обставини справи, тому
неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Позивач
просить спірне рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги посилаючись на
те, що суд, фактично визнавши реальну затримку повернення відповідачем не жилих
приміщень, що були предметом договору оренди не визнав, причинно-наслідкового
зв'язку та вини відповідача.

Внаслідок
чого, позивач не зміг скористатися укладеним договором оренди з новим орендарем
та отримати від нього орендну плату у розмірі, передбаченої договором.

На
апеляційну скаргу відповідач надав відзив, в якому посилається на те, що
висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і не обгрунтовані, тому
просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши
апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволенні апеляційної
скарги відмовити, рішення місцевого господарського суду Дніпропетровської
області залишити без змін.

Відмовляючи
в задоволенні апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським
судом у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору оренди не
житлового приміщення НОМЕР_2 від 23 листопада 2005 pоку, позивачем передано в
користування відповідачу строком до 31 жовтня 2006 року не житлове приміщення
площею 237,7 кв. м., розташоване по АДРЕСА_1 зі сплатою орендної плати у сумі
2014 гривень, та податку на додану вартість у сумі 402,8 гривень.

Вказаний
договір був припинений у зв'язку з закінченням строку його дії та не був
продовжений сторонами на новий термін.

У
відповідності до акту приймання-передачі об'єкту нерухомості від 24 листопада
2006 pоку, складеного сторонами, не житлове приміщення за вищевказаною адресою
орендарем, орендодавцю.

Крім
того, відповідно до договору оренди на спірне не житлового приміщення НОМЕР_3
від 25 жовтня 2006 pоку, позивач зобов'язався передати в оренду ТОВ фірмі
“Плюс-Плюс” зі сплатою орендної плати у сумі 53183 гривень на місяць спірне не
житлове приміщення.

Тобто,
спірне приміщення, що знаходилося на момент укладання нового договору оренди в
оренді відповідача за вищевказаним договором.

24
листопада 2006 року відповідач по справі звільнив спірне приміщення.

Позивачем
заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків у вигляді нестриманого
доходу у розмірі місячної орендної плати, тобто 53183 гривень, що обумовлено
новим договором оренди укладеним з ТОВ фірмою “Плюс-Плюс” у зв'язку з фактичним
звільненням відповідачем орендованого приміщення 24 листопада 2006 року за
затримку звільнення.

Господарський
суд відмовляючи у позовних вимогах послався на статтю 22 ЦК України, яка
визначає загальні способи відшкодування майнової шкоди.

Особа,
якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на
їх відшкодування.

Збитками,
зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин,
якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою
для відповідальності за спричинену шкоду є правопорушення, що складається з
чотирьох елементів (склад): шкода, протиправна поведінка особи, що спричинила
шкоду, причинний зв'язок між ними та вина.

Враховуючи
вищенаведене господарський суд зробив висновок, що заявлена позивачем до
стягнення сума не може бути визначена як збитки у вигляді не отриманого доходу
позивача, оскільки фактичне звільнення позивачем спірного орендованого
приміщення не породжує негативного наслідку у вигляді неотримання позивачем
53183 гривень та безпосередньо не призводить до заподіяння шкоди, а заявлена до
відшкодування сума не є доходом, яку позивач міг би реально одержати за
наведених обставин.

Судова
колегія погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні
позовних вимог оскільки у судовому засіданні було встановлено, що в діях
відповідача не має вини, оскільки, після спливу дії договору оренди відповідач
не отримував від позивача ні яких листів про зміну, розірвання та припинення
орендних відносин.

Відповідач
звертався до орендодавця, в порядку передбаченому статтею 777 ЦК України з
листами про продовження договірних відносин на що відповідач не отримував
відповіді від позивача на свої листи про продовження орендних відносин.

Відповідач
бажав скористатися правом на подальше продовження договору в порядку
передбаченому статтями 284, 285 ГК України, та не мав фактичної можливості
своєчасно передати приміщення орендодавцеві, оскільки, позивач не направляв до
відповідача своїх представників для прийому-передачі орендованого приміщення.

Крім
того, відповідно до статті 785 ЦК України відповідач сплатив орендну плату за
спірний період в подвійному розмірі позивачу, але позивач прийняв тільки
половину платні.

Судова
колегія вважає, що збитки, упущена вигода та інше, повинні бути реальними.

В
договорі НОМЕР_3 р. від 25 жовтня 2006 року укладеного з ТОВ “Плюс-Плюс” не
було встановлено строку або терміну передачі приміщення для орендного
використання.

Таким
чином, посилання позивача судова колегія вважає надуманими і безпідставними,
оскільки, сторони за вищевказаним договором не встановили строк з якого позивач
повинен був передати приміщення в оренду ТОВ “Плюс-Плюс”, а відповідно і ТОВ
“Плюс-Плюс” не мало правових підстав (обов'язку) для оплати орендної платні по
вказаному договору на користь позивача.

Відповідно
до частини статті 151 ЦК України зобов'язання виникають з договору або інших
підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно
до частини другої статті 4 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають: з
угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів; в результаті
відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки,
літератури і мистецтва, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само
внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без
достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій,
з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Проаналізувавши
вказані норми зобов'язання можуть виникнути лише у тому випадку, якщо угода, з
якої вони виникають, укладена на підставі закону або йому не суперечить.

В
даному випадку договір між позивачем та відповідачем було укладено з порушенням
вимог законодавства про право орендаря відповідача по справі на першочергове
укладання договору оренди майна яке воно орендувало.

Таким
чином, укладання договору НОМЕР_3. від 25 жовтня 2006 року між позивачем та ТОВ
“Плюс-Плюс” суперечить вимогам статті 777 ЦК України, що в свою чергу вказує на
відсутність вини з боку відповідача.

З
урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, рішення
залишити без змін .

На
підставі наведеного та керуючись статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Слален”, місто Київ залишити
без задоволення.

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2007 року у справі
№31/147-07 залишити без змін.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого Господарського суду України.

Головуючий                                                                      І.Л. Кузнецова

Судді:
В.В. Швець

Л.О. Чимбар