ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2007
Справа №2-15/3-2007

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково – виробнича упроваджувальна комерційна фірма “ЕСКО”, (03036, м. Київ, Аеропорт  “Київ” (Жуляни))

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Міжнародна Авіакомпанія “Крим” (95491 АР Крим  м. Сімферополь, Аеропорт “Центральний”)

Про стягнення 68432,06 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А.Іщенко

представники:

Від позивача – Бірюк І.В. головний бухгалтер, довіреність № 1-11/01/07 від 30.01.07 р., у справі

Від відповідача – Пучкін А.В. представник, довіреність № 141 від 10.01.07 р., у справі

Обставини справи: ТОВ “Науково – виробнича упроваджувальна комерційна фірма “ЕСКО”  звернулось до господарського суду АР Крим із позовом до ТОВ „Міжнародна Авіакомпанія “Крим”   про стягнення 68432,06 грн., а також судових витрат.

Представник позивача позивні вимоги підтримав, мотивуючи тим, що 18.12.03 р. між сторонами укладено контракт № 23/04-Р-197 на заправку повітряних суден в КП МА “Київ” (Жуляни).

Відповідно до умов зазначеного контракту позивач виконав свої зобов’язання щодо заправки повітряних суден відповідача необхідним обсягом пального, та надав можливість заправки повітряних суден з відстрочкою платежу.

Відповідач зобов’язання за контрактом  № 23/04-Р-197 від 18.12.03 р. виконав не в повному обсязі, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

12 березня 2007 року до господарського суду АР Крим від позивача надійшла заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України,  в якій він просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 48000,00 грн., суму пені у розмірі 9326,00 грн.,  штраф 7 % у розмірі  3 640,00 та   витрати на оплату державного мита та витрати по сплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві вважає не обґрунтованими позивні  вимоги позивача.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачем  не представлений акт  звірки розрахунків на суму позивних вимог, що робить неможливим визначення періоду утворення заборгованості.

Крім того,  відповідач також вважає необґрунтованим вимоги позивача щодо стягнення пені. Так як заборгованість виникла у 2004 році, відповідно пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином позивачем пропущений строк для стягнення пені.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представників сторін,  суд –

встановив:

18 грудня 2003 року між ТОВ “Науково – виробнича упроваджувальна комерційна фірма “ЕСКО”  (фірма - позивач) та ТОВ “Крим” (замовник - відповідач) був укладений|ув'язнений| контракт  № 23/04-Р-197 на заправку повітряних суден в КП МА “Київ” (Жуляни) (а.с. 4-6)

Відповідно  пункту 1 зазначеного контракту позивач зобов’язався забезпечити повітряні судна відповідача необхідним об’ємом пального.

Згідно пункту 2.1.7 контракту  № 23/04-Р-197  позивач зобов’язався проводити заправку повітряних суден  на підставі пред’явленої відповідачем  вимоги, оформленої по формі, узгодженої сторонами.

Відповідач в свою чергу  зобов’язався згідно пункту 2.2.2 контракту   № 23/04-Р-197 проводити передплату вартості пального, необхідного на одну заправку повітряних суден.

Відповідно до умов контракту № 23/04-Р-197   позивач виконав свої зобов’язання щодо забезпечення повітряних суден відповідача необхідним об’ємом пального в повному обсязі,  про що свідчать накладні, та вимоги, додані до позовної заяви

Крім того надав можливість заправки повітряних суден з відстрочкою платежу.  Таким чином, позивач обов’язки за контрактом виконав у повному обсязі.

Відповідач зобов’язання за контрактом  № 23/04-Р-197 від 18.12.03 р. виконав не в повному обсязі.

Представником позивача до матеріалів справи був наданий Акт звірки розрахунків за період з 01.06.04 р. по 10.12.05 р. Станом на 10.12.05 р. за відповідачем склалась заборгованість у розмірі 62260,18 грн. (а.с. 9)

Представником позивача також до матеріалів справи наданий лист № 14-241 від 23.06.06 р., згідно якого відповідач  просив вибачення за затримку погашення заборгованості у розмірі 52000,00 грн. та просить затвердити графік погашення заборгованості, згідно якого зобов’язується погасити:

до 01 серпня 2006 року 10000,00 грн.,

до 01 вересня 2006 року 10000,00 грн.,

до 0 1жовтня 2006 року 15000,00 грн.,

до 01 грудня 2006 року 17000,00 грн. (а.с. 10).

Відповідачем вказана сума заборгованості не була сплачена в добровільному порядку, що і послужило підставою для звернення ТОВ “Науково – виробнича упроваджувальна комерційна фірма “ЕСКО”  з позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості в примусовому порядку   з  нарахуванням штрафних санкцій.

12 березня 2007 року до господарського суду АР Крим від позивача надійшла заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України,  в якій  просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 48000,00 грн., суму пені у розмірі 9326,00 грн.,  штраф 7 % у розмірі  3 640,00 та   витрати на оплату державного мита та витрати по сплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суд вважає за можливе прийняти зміну предмету позову позивача, оскільки це не суперечить законодавству, не порушує чиї – небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів оплати заборгованості за контрактом № 23/04-Р-197.

Беручи до уваги, що судом під час розгляду спору наявність заборгованості  ТОВ МА “Крим” за контрактом № 23/04-Р-197 від 18.12.03 р. встановлена та належним чином підтверджена у розмірі  48000,00 грн., тому  вона підлягає стягненню.

Крім того, позивачем заявлена позовна вимога також про стягнення пені за період з 07.05.06 р. по 06.11.06 р.   у розмірі  9326,00 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до  пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняються через шість місяців від дня, коли  зобов’язання мало бути  виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України для окремих  видів вимог законом може встановлюватися  спеціальна позовна давність. Так, скорочена позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення  неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою  сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України).

Представником відповідача такої заяви не зроблено, таким чином суд не може застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов’язання.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 07.05.06 р. по 06.11.06 р.   у розмірі  9326,00 грн. підлягають залишенню без розгляду на підставах пункту 5 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не були виконані вимоги суду, викладені в ухвалах господарського суду від 16.01.2007 р., 29.01.2007р., 13.02.2007 р. та від 27.02.2007 р., та не був наданий обґрунтований розрахунок пені з урахуванням норм чинного законодавства.

Пунктом 5 статті 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено,  якщо позивач  без  поважних  причин  не   подав    витребувані господарським  судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник  позивача  не  з'явився  на   виклик у  засідання господарського  суду  і  його  нез'явлення  перешкоджає  вирішенню спору по суті, позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

Вимога позивача щодо   стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3640,00 грн. (7 % від суми боргу) на підставі  статі 231 Господарського кодексу України задоволенню не підлягає.

Приписами пункту 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов’язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: 1) за порушення умов зобов’язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); 2) за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Слід зазначити, що згідно Довідки № 4729 з Єдиного Державного Реєстру Підприємств та Організацій України   Товариство з обмеженою відповідальністю науково – виробнича упроваджувальна комерційна фірма “ЄСКО” ЛТД належить до приватної форми власності  (а.с. 31), згідно Довідки № 05.3-06-19/1850  з Єдиного Державного Реєстру Підприємств та Організацій України   Товариство з обмеженою відповідальністю „Міжнародна Авіакомпанія „Крим” також має приватну форму власності. (а.с. 17).

Таким чином, позивач необґрунтовано вимагає стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3640,00 грн. (7 % від суми боргу) відповідно до статі 231 Господарського кодексу України.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення оформлене відповідно до статті 84  Господарського процесуального кодексу України|   і підписано  26 березня 2007 року.

Керуючись статтями  33, 49, 75, пунктом 5 статті 81, 82-85  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Крим” (95491 АР Крим  м. Сімферополь, Аеропорт “Центральний” р/р 4234 в філії “Кримське центральне відділення Промінвестбанку” МФО 324430 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково – виробнича упроваджувальна комерційна фірма “ЕСКО”, (03036 м. Київ Аеропорт  “Київ” (Жуляни) р/р 0121 В Залізничному відділенні Київської міської філії АКБ “Укрсоцбанк” МФО 322012 ) 48000,00  грн. заборгованості ,   575,68 грн. державного мита,  92,90  грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення пені у розмірі  9326,00 грн. позов залишити без розгляду.

4.          В іншій частині позову відмовити.

5.          Наказ видати після набрання судовим рішенням| законної чинності.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.