ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.08.07                                                                                           Справа№ 18/188

Господарський суду Львівської області в особі головуючого-судді  Мартинюка В.Я.

розглянувши справу за позовом
Державного підприємства (надалі ДП) „Волинь вугілля” в особі відокремленого підрозділу „Волиньвуглезбудпостач”

до
Відкритого акціонерного товариства (надалі ВАТ) „Західенерго” в особі Бурштинської теплової електростанції

про
стягнення заборгованості

з участю представники:

від позивача –ххххх–провідний юрисконсульт (довіреність за №9.1-63 від 25.06.2007 року);

від відповідача –ххххх –юрисконсульт (довіреність за №31-2025 від 18.07.2007 року);

-ххххх. –представник (довіреність за №31-23 від 04.01.2007 року),

В С Т А Н О В И В :

що ДП „Волиньвугілля” в особі відокремленого підрозділу „Волиньвуглезбудпостач” звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ВАТ „Західенерго” в особі Бурштинської теплової електростанції 131488 грн. 04 коп. недоплачених коштів за відвантажену продукцію.

Підставами вимог, як зазначено в позовній заяві є отримання вугілля вищої якості, за що відповідач не розрахувався.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.

Структурний підрозділ відповідача у відзиві на позовну заяву за №119-172 від 20.07.2007 року вважає, що Бурштинська теплова електростанція не наділена повноваженнями виступати як відповідач у справі, оскільки не має статусу юридичної особи. Також у відзиві зазначено, що жодних порушень при прийнятті вугільної продукції та при розрахунках з боку відповідача не було.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з викладених міркувань, просять в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, суд встановив наступне.

20.12.2002 року між ДП „Волиньвуглезбудпостач” (постачальник) та Бурштинською тепловою електричною станцією від імені ВАТ „Західенерго” (покупець) було укладено договір поставки вугільної продукції за №В-02/2003.

Згідно умов даного договору постачальник зобов‘язувався поставити (передати у власність) покупцеві вугільну продукцію в асортименті, за цінами, в кількості і в строки, визначені цим згаданим договором, а покупець зобов‘язувався прийняти поставлену продукцію і оплатити її вартість в порядку і на умовах, встановлених договором.

У відповідності до даного договору позивачем було поставлено, як вбачається з Акту звірки кількості і якості вугілля, одержаного Бурштинською ТЕС від ВСП „Волиньвуглезбудпостач” з 01.01.2005 року по 25.03.2005 року, 9167,93 тон вугілля.

Даючи правову оцінку спору суд виходив з наступних обставин справи та норм чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст.3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Як передбачено ст.526 ЦК України та аналогічних положень ч.1 ст.193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, згідно п.6.2 згаданого договору, для визначення фактичної ціни та вартості продукції застосовуються якісні показники, узгоджені сторонами під час підписання актів звірки кількості і якості продукції.

Пунктом 5.7 цього договору, з врахуванням протоколу розбіжностей до договору №В-02/2003 від 20.12.2002 року передбачено, що двосторонні акти приймання-передачі вугілля по якості та кількості і акти звірки на місячні обсяги поставки складаються і підписуються до 5-го числа місяця наступного за звітним. При наявності всіх документів і не підписання без вагомих причин у встановлений термін акту звірки зі сторони БуТЕС, заборгованість за відвантажене вугілля приймається по даних постачальника. При не підписанні актів без вагомих причин зі сторони постачальника, оплата за відвантажене вугілля проводиться згідно показників БуТЕС.

Згідно п.6.4 цього ж договору, на підставі актів звірки кількості, якості і вартості продукції постачальник до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надсилає покупцю платіжну вимогу на узгоджену сторонами суму і податкову накладну.

При цьому, слід зазначити, що сторонами не заперечується факт поставки та факт оплати вугільної продукції.

Однак, позивач вважає, що вугільна продукція, поставлена на Бурштинську теплову електростанцію в лютому-березні 2005 року, була прийнята відповідачем з порушенням умов договору, внаслідок чого її якісні показники в односторонньому порядку були скореговані в гіршу сторону, а вартість відповідно зменшена на 131488 грн. 04 коп.

В матеріалах справи наявний Акт звірки кількості і якості вугілля, одержаного Бурштинською ТЕС від ВСП „Волиньвуглезбудпостач” з 01.01.2005 року по 25.03.2005 року, який підписаний представниками сторін, і з яким сторони, згідно наведених і погоджених умов договору, пов‘язують визначення фактичної ціни поставленої вугільної продукції.

Пунктом 6.3 цього ж договору, з врахуванням протоколу розбіжностей до договору №В-02/2003 від 20.12.2002 року, передбачено, що у випадку розбіжностей якісних характеристик продукції за даними постачальника і покупця, застосовуються фактичні значення показників кількості і якості продукції визначені відповідно до п.5.6 договору.

Посилання позивача на даний пункт договору судом не може братись до уваги, оскільки він стосується випадків, коли має місце розбіжність якісних характеристик продукції, а в матеріалах справи наявний Акт звірки кількості і якості вугілля, одержаного Бурштинською ТЕС від ВСП „Волиньвуглезбудпостач” з 01.01.2005 року по 25.03.2005 року, який свідчить про відсутність розбіжностей між сторонами щодо якісних характеристик продукції.

Слід також зазначити, що у відповідності до вимог ч.1 ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, в даному випадку, доведення обставин щодо поставки вугільної продукції вищої якості покладено на позивача у справі, однак, доказів в підтвердження таких обставин ДП „Волиньвугілля” суду представлено не було.

Щодо посилань структурного підрозділу  на те, що Бурштинська теплова електростанція немаючи статусу юридичної особи не наділена повноваженнями виступати як відповідач у справі, то суд такі до уваги не бере, оскільки, позивачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України визначено відповідача юридичну особу ВАТ „Західенерго”, а не його структурний підрозділ Бурштинську теплову електростанцію.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено обставин порушення відповідачем умов договору щодо прийняття вугільної продукції вищої якості та обставин самого прийняття вугілля згаданої якості, а відтак, і не доведено обставин зменшення вартості отриманого вугілля на 131488 грн. 04 коп.

Отже, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст.49 ГПК України судові витрати покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Суддя

Суддя