ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.07                                                                                      Справа №  15/365/06-26/432/06-25/87/07

за позовом – Концерну “Міські теплові мережі” , м. Запоріжжя, 69091, б-р Гвардійський, 137; 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79 а

до відповідача –  Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №10”, м. Запоріжжя, 69068, вул. 8-го Березня, 46

Суддя Дьоміна А.В.

Представники:

Позивача -  Сахарова О.О., дов. №1/20.19 від 03.01.06.

Відповідача –Бірюкова О.В., дов. №01/10-2 від 04.01.07.

Заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлену теплову енергію у вигляді гарячої води у сумі 33 314,36 грн.

В судове засідання, яке відбулось 24.04.2007. представниками сторін надано заяву про продовження строку розгляду справи до 23.05.2007. У засіданні 21.05.2007. надано заяву про продовження строку розгляду справи до 15.06.2007.

На підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду спору продовжено за клопотанням сторін.

Розпорядженням голови господарського суду Запорізької області №355 від 26.02.2007. справу №15/365/06-26/432/06 передано на розгляд судді Дьоміній А.В.

Ухвалою суду від 21.03.2007. справа №15/365/06-26/432/06  прийнята до провадження, присвоєно №15/365/06-26/432/06-25/87/07 та призначено судове засідання на 21.03.2007. Ухвалою від 21.03.2007. у зв’язку з неявкою відповідача, розгляд справи було відкладено до 05.04.2007.

На підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні, відкритому 05.04.20007. оголошувались перерви до 24.04.2007., 16.05.2007., 21.05.2007. У засіданні суду, 21.05.2007. оголошено перерву до 14.06.2007. для оголошення рішення в повному об’ємі.

16.05.2007. позивачем до суду надано пояснення до позовної заяви в яких уточнює суму боргу, а саме сума основного боргу за поставлену теплову енергію в гарячій воді складає 32  470,24грн.

Пояснення про уточнення розміру позовних вимог надані відповідно до положень ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не порушують нічиїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв’язку з чим приймаються судом.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача 32 470,24 грн. позивач посилається на договір №946 на постачання теплової енергії в гарячій воді, укладений між сторонами 01.01.2003., відповідно до якого позивач взяв зобов’язання постачати теплову енергію відповідачу в необхідних обсягах, а відповідач взяв обов’язок сплачувати за теплову енергію по встановленим тарифам в термін, що передбачені п.п. 6.2, 6.5 договору. Позивач вказує на те, що між ним та відповідачем не було узгоджено та підписано жодної додаткової угоди до договору №946 від 01.01.2003., якою було б змінено максимальні теплові навантаження на опалення та гаряче водопостачання, площі приміщень та інше. Таким чином, позивач вважає, що теплова енергія постачалась в порядку та об’ємах, передбачених вищевказаним договором. Відповідно і нарахування за поставлену теплову енергію позивач робив у порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідач проти позову заперечує частково, у відзиві на позовну заяву зазначає, що договором №946 від 01.01.2003. передбачено постачання теплової енергії на об’єкти споживача. Згідно з п.п. 3.2.3., 3.2.5. відповідачем постійно направляються позивачу дислокації займаних приміщень з усіма даними орендарів для укладення прямих договорів. Відповідач вважає, що в його обов’язки не входить контроль за укладенням договорів на постачання теплової енергії. Відповідач також зазначає, що позивач в позові вказує суму боргу нарахування оплати за теплову енергію на приміщення, які передані в оренду. Заборгованість відповідача перед позивачем за теплову енергію, за період з листопада 2003. по травень 2006. складає 8 727,28грн. В іншій частині позову відповідач просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2003. між Концерном “Міські теплові мережі” , м. Запоріжжя  і  Комунальним підприємством “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №10”, м. Запоріжжя  укладений договір №946 на постачання теплової енергії в гарячій воді, згідно якого відповідач зобов’язався сплачувати за теплову енергію по встановленим тарифам в термін, передбачений п. 6.5. договору.

Позивач в період з листопада 2003. по травень 2006. поставив відповідачу теплову енергію згідно актів на надання послуг. Поставка теплової енергії підтверджується щомісячними актами на надання послуг, рахунками, які позивач надав відповідачу після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п.6.5. договору відповідач зобов’язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальницької організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу...

Відповідач оплатив за поставлену теплову енергію частково у сумі 855,11грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 32 470,24грн.

Так, відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарським визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, розглянувши надані до суду документи, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Як вже зазначалося вище, договором №946 від 01.01.2003. передбачено постачання позивачем теплової енергії в гарячій воді відповідачу. Протоколом розбіжностей до договору №946 від 01.01.2003. виключені п.п.3.2.23, 10.06., якими передбачено –збір оплати відповідачем з орендарів за теплову енергію та оплата Споживачем (відповідачем) за приміщення, які орендує.

У відповідності до ст. 158 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов’язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. Якщо сторона, яка отримала протокол розбіжностей стосовно умов договору не передасть неврегульовані розбіжності, що залишились, на вирішення до суду у вказаний вище строк, то пропозиції іншої сторони вважаються прийнятими.

Отже, слід зробити висновок, що договір №936 від 01.01.2003. та протокол розбіжностей вважається укладеним в редакції відповідача.

Згідно п. 3.2.3. договору, відповідач зобов’язався повідомити Енергопостачальну організацію про всі об’єкти теплоспоживання підключені до теплоспоживання, займана площа орендарів, тощо, а також про квартири, які переведені у нежилий Фонд.

Враховуючи надані до суду документи, відповідач постійно направляв позивачу дислокації зайнятих нежилих приміщень, з вказівкою даних орендарів, для укладення прямих договорів. Чого, позивачем зроблено не було. Позивач в розрахунку суми боргу вказує нарахування оплати за теплову енергію на приміщення, що передані в оренду.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач не довів належним чином ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з вищенаведеного, у відповідача існує заборгованість за період з листопада 2003. по травень 2006. у сумі 8 727,28грн., що складає собою борг за теплову енергію в гарячій воді, на власні потреби.

У судовому засіданні представник позивача не заперечував проти цієї суми.

Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі відносяться на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44-49, 75, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №10”, м. Запоріжжя, 69068, вул. 8-го Березня, 46, на користь Концерну “Міські теплові мережі” , м. Запоріжжя, 69091, б-р Гвардійський, 137; 69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 79 а, , 8 727,28 грн. заборгованості за теплову енергію, 87,27грн. державного мита, 30,91грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                                                                        А.В. Дьоміна