ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.05.07                                                                                               Справа №3/216-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

за участю представників

позивача: Лебедюк Ю.А., дов. № 363/10 від 29.12.2006 р.

відповідача: Автонагов І.В., дов. № 08/31-2523 від 27.12.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»”, м. Київ

на рішення господарського суду Херсонської області від 23.01.2007 р.

у справі № 3/216-06

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»”, м. Київ

04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Херсонгаз”, м. Херсон

73036, м. Херсон, вул. Поповича, 3

про стягнення 3.379.590,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, (далі - позивач) звернулася в господарський суд Херсонської області з позовом до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Херсонгаз”, м. Херсон, (далі – відповідач) про стягнення 3.379.590,14 грн., які складаються з 2.767.626,43 грн. основного боргу за договором № 06/04-1427 на постачання природного газу від 24.12.2004 р., 252.922,31 грн. пені, 275.137,89 грн. втрат від інфляції, 83.903,51 грн. – 3% річних.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.01.2007 р. у справі                 № 3/216-06 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване наступним. Правовідносини між сторонами врегульовані договором № 06/04-1427 на постачання природного газу від 24.12.2004 р., відповідно до умов якого за період з січня по грудень 2005 р. позивач передавав у власність відповідачу природний газ, що підтверджується актами прийому-передачі. Договором передбачений обов’язок відповідача оплачувати тільки фактично спожитий газ. Позивачем не доведено обов’язок відповідача за договором сплачувати вартість комерційних втрат газу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду, Дочірня компанія «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, (позивач у справі) звернулась до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Херсонської області від 23.01.2007 р. у справі № 3/216-06 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідач стає власником природного газу у відповідних територіальних пунктах, а всі можливі втрати відбуваються саме з власністю відповідача. Отже відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачеві вартість цих втрат.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.03.2007 р. апеляційна скарга позивача прийнята до розгляду, який призначено в судовому засіданні на 12.04.2007 р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1155 від 12.04.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого –         Коробки Н.Д., суддів: Радченко О.П., Юхименка О.В.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Відповідач зазначає, що згідно з умовами договору на постачання природного газу відповідач проводить розрахунок за фактично спожитий газ і несе відповідальність за несвоєчасну оплату спожитого газу. Відповідач вважає, що за спожитий в 2005 р. населенням природний газ він повністю розрахувався з позивачем. Сума позову, на думку відповідача, є втратами природного газу, які виникли незалежно від експлуатаційно-господарської діяльності відповідача.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 24.05.2007 р., у зв’язку з необхідністю витребувати у сторін додаткові докази у справі.

Розпорядженням Першого заступника Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1609 від 23.05.2007 р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого – Коробки Н.Д., суддів: Кричмаржевського В.А.,           Яценко О.М.

Представники позивача і відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічної фіксації та за їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови Запорізького апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

24.12.2004 р. між позивачем та відповідачем укладений договір № 06/04-1427 на постачання природного газу, доповнений додатковими угодами: № 1 від 25.01.2005 р.,   № 2 від 14.10.2005 р., № 3 від 01.11.2005 р., № 4 від 31.12.2005 р. (далі – Договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу в січні 2005 р. природний газ з урахуванням можливих обсягів розбалансування газу (відтоків/притоків), надалі - газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору.

Газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для подальшої реалізації населенню та включає в себе можливі обсяги розбалансування газу (відтоків/притоків). Використання газу відповідачем для інших потреб не є предметом Договору (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору позивач передає відповідачу в 2005 р. газ в обсязі, з урахуванням можливих обсягів розбалансування газу (відтоків/притоків), до   349.191,295 тис. куб м.

На підставі розділу 3 Договору приймання-передача газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці, оформлюється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається обсяг фактично переданого газу. В акті приймання-передачі газу окремим рядком визначається обсяг притоків або відтоків газу. При цьому відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, відповідач зобов'язується надати позивачу два примірники акту приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до п. 3.1 Договору позивач передає відповідачу газ (отриманий як рентна плата за транзитне транспортування російського природного газу) в загальному потоці газу на газовимірювальних станціях (ГВС), що знаходяться на кордоні України в пунктах приймання-передачі газу в газотранспортну систему ДК «Укратрансгаз», або (газ видобутий на території України) в пунктах виміру газу (ПВГ), які знаходяться в місцях приймання-передачі газу з промислу в газотранспортну систему.

Згідно з п. 5.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

При цьому, в платіжних дорученнях відповідач повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання, призначення платежу. За наявності заборгованості у відповідача за даним Договором позивач зараховує кошти, що надійшли від відповідача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по даному Договору незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п. 5.3 Договору).

Згідно з п. 9.6 Договору, сторони домовились, що строк позовної давності по даному Договору встановлюється тривалістю у 3 роки .

Договір набирає чинності з 01.01.2005 р. і діє в частині поставки газу до 31.12.2005 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення         (п. 10.1 Договору).

Позивач на виконання умов Договору протягом січня – грудня 2005 р. поставив відповідачу газ 349.191,295 тис. куб. м. на загальну суму 36.575.251,95 грн., що підтверджується двосторонніми актами прийому-передачі газу за вказаний період (а.с. 22 – 36, т. 1).

Відповідач свої зобов’язання за Договором щодо оплати отриманого газу виконав частково, сплативши 33.807.625,52 грн., внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 2.767.626,43 грн.

Стягнення з відповідача на користь позивача 3.379.590,14 грн., які складаються з 2.767.626,43 грн. основного боргу за Договором, 252.922,31 грн. пені, 275.137,89 грн. втрат від інфляції, 83.903,51 грн. – 3% річних стало предметом спору у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в     ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором  поставки  продавець  (постачальник), який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов'язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до п.п. 5.3.2. п. 5.3. розділу 5 Порядку доступу до газотранспортної системи, затвердженого наказом НАК "Нафтогаз України" від 26.03.01 р. № 19 (далі - Порядок), облік газу, спожитого населенням, здійснюється газорозподільними підприємствами на підставі даних лічильників, а за відсутності лічильників - на підставі норм споживання природного газу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Норми споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 619 від 08.06.96 р.

В актах передачі-приймання природного газу складених представниками позивача та відповідача (а.с. 22-36, т. 1), у загальному обсязі переданого природного газу, який позивачем передано, а відповідачем прийнято відповідно до умов Договору,   враховані   відтоки (притоки)   газу.

В загальному обсязі природного газу, що протранспортований та переданий Херсонським ЛВУМГ в розподільчі мережі відповідача за 2005 рік, відповідно до актів приймання-передачі природного газу, складених представниками газотранспортного підприємства Херсонського ЛВУМГ та відповідачем (а.с. 83-94, т. 1), також враховані відтоки (притоки)   газу.

Різниця між обсягами газу, що подається до газорозподільної мережі газорозподільному підприємству для споживачів, і обсягами газу, що фактично спожито споживачами природного газу, включає виробничо-технологічні витрати, власні потреби, нормовані втрати та відтоки газу, некомпенсовані притоками газу (понаднормовані втрати природного газу).

Як вже зазначалось вище, умовами Договору сторони передбачили, що позивач передає відповідачу в 2005 р. газ в обсязі, з урахуванням можливих обсягів розбалансування газу (відтоків/притоків) (п. 2.1 Договору), також п. 3.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачу газ в загальному потоці газу на газовимірювальних станціях (ГВС), що знаходяться на кордоні України в пунктах приймання-передачі газу в газотранспортну систему ДК «Укратрансгаз», або (газ видобутий на території України) в пунктах виміру газу (ПВГ), які знаходяться в місцях приймання-передачі газу з промислу в газотранспортну систему.

Вищевказані обсяги втрат відповідачем не оскаржуються і визначені як різниця між обсягами надходження газу до газорозподільної мережі та сумою обсягів реалізації природного газу населенню, а оскільки весь обсяг природного газу придбано у позивача оплатно, то і обсяг цих втрат повинен бути компенсований відповідачем.

Отже, відповідач стає власником природного газу у відповідних територіальних пунктах, а всі можливі втрати відбуваються саме з власністю відповідача.

Прийнявши поставлений позивачем природний газ у кількості, яка зазначена в актах приймання-передачі з урахуванням втрат внаслідок відтоків газу, відповідач, як покупець за Договором, в силу ст.ст. 11, 323, 334, 525, 526, 712, 668 ЦК України набув як право власності на вказану продукцію, так і риск її випадкової загибелі (знищення), а відтак, зобов'язаний здійснити оплату вказаної продукції за встановленими цінами.

Такі висновки суду підтверджуються, зокрема, постановами Вищого господарського суду України від 27.01.2005 р. у справі № 33/98-04, від 17.02.2005 р. у справі № 9/4190, від 16.03.2006 р. у справі № 15/83-05, постановами Верховного суду України від 26.12.2006 р., від 06.02.2007 р., від 13.03.2007 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 2.767.626,43 грн. є законними, заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6.2 Договору в разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 5.1 Договору, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Неустойка нараховується позивачем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом (п. 6.3 Договору).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у   цьому   Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової  суми  (неустойка,  штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним  правил  здійснення  господарської  діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних  санкцій  за  прострочення  виконання зобов'язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Отже, враховуючи умови Договору, колегія суддів вважає обґрунтованим заявлення до стягнення позивачем пені в сумі 252.922,31 грн. за період: з 02.02.2006 р. по 02.08.2006 р. Але внаслідок арифметичної помилки в розрахунку позивача, пеня підлягає задоволенню частково в сумі 252.574,35 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції за період з лютого 2005 р. по червень 2006 р. та 3% річних за період з 11.02.2005 р. по 02.08.2006 р. в сумі 275.137,89 грн. та 83.903,51 грн. відповідно обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України»”, м. Київ, підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Херсонської області від 23.01.2007 р. у справі № 3/216-06 - скасуванню через неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід віднести на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України , Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»”, м. Київ, задовольнити.

Рішення господарського суду Херсонської області від 23.01.2007 р. у справі                 № 3/216-06 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Херсонгаз”, м. Херсон, на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»”, м. Київ, 2.767.626,43 грн. основного боргу, 252.574,35 грн. пені, 275.137,89 грн. втрат від інфляції, 83.903,51 грн. – 3% річних, 25.497,45 грн. державного мита, 117,99 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Херсонгаз”, м. Херсон, на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»”, м. Київ, 12.748,73 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу відповідних наказів із зазначенням необхідних реквізитів доручити господарському суду Херсонської області.