ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 14/28-31/554

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
Дочірнього підприємства "Тепломереж" Відкритого акціонерного товариства "Київенергоремонт"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 року

у справі господарського суду
м. Києва

за позовом
ДП “Тепломережа” ВАТ “Київенергоремонт”

до
Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт “Укрмонтажспецбуд”

про
стягнення 195 813,66 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Козлова О.М.,

- відповідача:
Гомон Г.Р.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2005 року ДП “Тепломережа” ВАТ “Київенергоремонт” звернулось до господарського суду з позовом до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт “Укрмонтажспецбуд” про стягнення 172897,64 грн. боргу за виконані роботи, 15820,13 грн. –пені, 2600,57, грн. –3% річних, 4495,32 грн. –збитків від інфляції.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду м. Києва від 18.12.2006 року позов задоволено.  Стягнуто на користь позивача 172 897,64 грн. боргу,  11 164,24 грн. санкцій та пені, 10887,17 грн. витрат по сплаті державного мита та 118.00 грн.  витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 року рішення місцевого господарського суду від 18.12.2006 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ДП “Тепломережа” ВАТ “Київенергоремонт” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 року  скасувати, рішення господарського суду м. Києва від 18.12.2006 року з даної справи залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що апеляційним судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 06.02.2004 року між Українською державною корпорацією “Укрмонтажспецбуд” (підрядник) та ДП “Тепломережа” ВАТ “Київенергоремонт” (субпідрядник) було укладено контракт № 40 на виконання будівельно-монтажних робіт по об’єкту: “Універсальний торгівельний центр на перетині вул. Маршала Малиновського та проспекту Оболонський в м. Києві”.

Відповідно до умов контракту, субпідрядник зобов’язується виконати на свій ризик і своїми силами та здати підряднику роботи, які відповідають вимогам проектно-кошторисної документації, у встановлений контрактом строк, а підрядник зобов’язується прийняти та оплатити ці роботи.

Договірна вартість робіт визначається розрахунком договірної ціни згідно з додатком 1, що є невід’ємною частиною контракту та складає 535310,40 грн. Договірна ціна є динамічною та визначається згідно з ДБН1.1-1-200. (п.п.2.1, 22 контракту).

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та сплатити виконану роботу.

Судами попередніх інстанцій встановлено що згідно п.2.4 додаткової угоди № 1 від 26.02.2004 року до контракту № 40 від 06.02.2004 року на виконання будівельно-монтажних робіт по об’єкту: Універсальний торгівельний центр на перетині вул. Маршала Малиновського та проспекту Оболонський в м. Києві” розрахунки здійснюються щомісячно, після отримання коштів від замовника, протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт по формі КБ-2в, КБ-3, які розглядаються і підписуються повноважними представниками замовника та підрядника в 3-х денний термін.

Судова колегія погоджується з висновком апеляційного суду, що   згідно  зазначеного контракту та додатку до нього, єдиною підставою для оплати за виконані роботи можуть бути лише акти КБ-2 і КБ-3, підписані та скріплені печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, відповідних актів  позивач не надав, навіть підписаних в односторонньому порядку.

Посилання позивача на копії довідок форми КБ- 3 за листопад-грудень 2004 обгрунтовано апеляційним судом не взяті до уваги, оскільки вони складені відповідно до договору  № 23-02 (доп.5) від 10.11.2004, а не контракту № 40 від 06.02.2004  (а.с.28-45 т.2).

За таких обставин, оскаржувана постанова апеляційного суду прийнята відповідно до вимог процесуального та матеріального права, є обґрунтованою і законною, а доводи скаржника не спростовують висновки суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 , 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 у справі  № 14/28-31/554  залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                  Н. Кочерова

Судді                                                                                     В. Рибак

М. Черкащенко