ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.07.2007
Справа №2-16/7710-2007А

За позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю «Лаванда» (98640, м. Ялта, с.м.т. Гурзуф, вул.. Партизанська, 9, поштова адреса – 01030. м. Київ, вул.. Чапаєва, 4, оф. 12)

До відповідача  - Ради Міністрів АРК (95000, м. Сімферополь, пр. Кірова, 13)

Треті особи – 1). ТОВ «Антал – Крим» (98600, м. Ялта, с.м.т. «Отрадне», вул.. Дніпровська, 5); 2). Республіканській  комітет  по земельних ресурсах АРК (95038, м. Сімферополь, вул.. Кечкеметська, 114); 3). Ялтинська міська рада (98600, м. Ялта, пл.. Радянська, 1) ; 4). Гурзуфська селищна рада (98640, м. Ялта, с.м.т. Гурзуф, вул.. Подвойського, 9)

Про визнання  незаконною та скасування постанови.

Суддя Омельченко В.А.

Секретар судового засідання Н.С. Хлебнікова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача –  Акуленко О.А.., представник. Дов. б/н від 21.05.2007 року

Від відповідача – Шишмарьов А.Д., консультант, дов. №01-01/2972 від 16.10.2006 року

Від третіх осіб -  1). Демура О.В. – директор; Мартинюк О.М. представник, дов. б/н від 19.06.2007 року 2).Смишляєв М.М., нач. відділу дов. № 19/10-29 від 16.01.2006 року ; 3).Матвійцев О.П., гол. спеціаліст дов. № 02.9-2/710 від 11.11.2004 року ; 4).не з’явився

Суть  спору -  Позивач ТОВ «Лаванда» звернувся  до господарського суду АРК з позовною заявою   до  відповідача Ради Міністрів  АРК та  третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Антал – Крим», м. Ялта, с.м.т. Отрадне, Республіканського комітету  по земельних ресурсах  АРК, м. Сімферополь, Ялтинської  міської ради, м. Ялта  та Гурзуфської селищної ради, м. Ялта, с.м.т. Гурзуф  про визнання незаконною  та скасування постанови Ради Міністрів АРК  від 30.01.2007 року № 60 «Про погодження  місця розташування  гольф – клубу ТОВ «Антал – Крим».

Позовні вимоги мотивовані тим, що  постанова, що оскаржується  суперечить  нормам Земельного  кодексу України та грубо порушує  права  позивача, при цьому  вказує що земельна ділянка відносно якої  відповідачем  винесена постанова, протягом  багатьох років  використовувалась  позивачем  на підставі  договору  оренди, на ній  розміщено  багаторічні насадження, здійснені позивачем, і на дату  винесення постанови, що  оскаржується, земельна ділянка перебуває у стадії  оформлення  в оренду  саме позивачу. Також вказує  позивач, що відповідачем незаконно змінено  цільове призначення  земельної ділянки

Відповідач  проти задоволення позову заперечує, вважає, що у задоволенні  позовних вимог  необхідно відмовити.

Третя особа – Республіканський комітет  по земельних ресурсах  АРК вважає, що   постанова Ради Міністрів АРК  прийнята відповідно до  вимог  ст.. 123 Земельного  кодексу України  на підставі  матеріалів, передбачених  п. 15 ст. 151 Земельного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України  від 31.03.2004 року № 427, на  підставі чого  вважає, що  позовні вимоги  ТОВ «Агрофірма «Лаванда»  задоволенню не підлягають.

Третя особа – ТОВ «Антал – Крим»  проти  задоволення позову заперечує, вважає, що  постановою  Ради  Міністрів АРК  не порушено  будь – якого права  позивача, оскільки  позивач  сім років  знаходиться  в стадії оформлення  земельної ділянки, тим самим на думку  ТОВ «Антал – Крим»  вважає, що  позивач не  зміг реалізувати  свого права  на оформлення земельної ділянки.

Після  вияснення  усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 02.07.2007 року.

Після закінчення дебатів  сторін, суд  віддалявся  для  ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши  матеріали справи та дослідивши  письмові докази, а також заслухавши  представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Свої вимоги позивач мотивує тими обставинами, що зазначена земельна ділянка, щодо якої винесена оспорювана постанова, протягом багатьох років використовувалась позивачем на підставі договору оренди, на ній розміщено багаторічні насадження, вирощувані позивачем, і на дату винесення постанови земельна ділянка перебуває у стадії оформлення в оренду саме позивачу. Позивач також посилається на те, що вказаної постановою не тільки порушуються права позивача, але й безпідставно та незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки земельна ділянка, яка є предметом спору, має сільськогосподарське призначення, а постановою, що оскаржується, передбачається зміна її цільового призначення. Позивач стверджує, що землі сільськогосподарського призначення, якими є вказана земельна ділянка, не можуть надаватись для облаштування гольф-клубу, оскільки експлуатація гольф-клубу не передбачає виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності та інше. У позовній заяві позивач посилається на приписи статті 23 Земельного кодексу України, у тій частині, що землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. Визначення земель, придатних для потреб сільського господарства, провадиться на підставі даних державного земельного кадастру. Для потреб, не пов’язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості.

Крім того, позивач також посилається на те, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва встановлено, що розташоване на земельній ділянці майно перейшло у власність ТОВ «Агрофірма «Лаванда», а також те, що ТОВ «Агрофірма «Лаванда», яке фактично користувалось цією земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди та вирощувало свої насадження ефіроолійних культур, правомірно звернулось до уповноважених органів з проханням надати йому зазначену земельну ділянку у користування.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до  ст.. 124 Земельного кодексу  України  передача в оренду  земельних ділянок, що перебувають у державній   або  комунальній власності, здійснюється  на підставі рішення  відповідного   органу  виконавчої  влади  або органу  місцевого самоврядування  шляхом   укладання договору  оренди земельної ділянки.

Згідно до ст.. 18  Закону України «Про оренду землі»  договір  оренди  набирає  чинності  після його  державної  реєстрації.

Відповідно  до  ст.. 125 Земельного кодексу України  право власності та право постійного  користування  на земельну ділянку  виникає  після   одержання  її власником  або  користувачем  документа, що посвідчує  право власності  чи право  постійного користування  земельною ділянкою, та його  державної реєстрації.

Згідно до ст.. 126 Земельного кодексу України  право власності  на земельну ділянку  і право постійного  користування  земельною ділянкою  посвідчується  державними актами.

Доводи  позивача щодо використання  спірної земельної ділянки на підставі договору оренди, суд не приймає до уваги відповідно до ст..ст.70,86 КАС України. Згідно зі ст..8 Земельного кодексу України (1991 р.) орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів та власники землі. Так, позивачем не надано  рішення  компетентного органу  державної власності на надання йому  земельної ділянки в оренду  або користування,  ані  договір оренди на спірну земельну ділянку, ані державний акт.

В матеріалах справи наявна постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2006 р., якою розглянуто цивільну справу за адміністративним позовом Нестеренка Вадима Юрійовича до Республіканського комітету по земельних ресурсах Автономної Республіки Крим, за участю третіх осіб – Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лаванда» та Алуштинський ефіроолійний радгосп-завод про визнання бездіяльності неправомірною та зобов’язання вчинити відповідні дії, якою постановлено позов Нестеренка Вадима Юрійовича до Республіканського комітету по земельних ресурсах АРК задовольнити. Судом визнана неправомірною бездіяльність Республіканського комітету по земельних ресурсах АРК при розгляді заяви ТОВ «Агрофірма «Лаванда» про погодження місця розташування та складеного проекту відведення земельної ділянки площею 121,7 га земель сільськогосподарського призначення для вирощування ефіроолійних культур Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лаванда» відповідно до наданої землевпорядної документації. Судом зобов’язано Республіканський комітет по земельних ресурсах АРК погодити місце розташування земельної ділянки площею 121,7 га земель сільськогосподарського призначення для вирощування ефіроолійних культур Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лаванда» відповідно до наданої землевпорядної документації. Суд також зобов’язав Республіканський комітет по земельних ресурсах АРК погодити складений проект відведення земельної ділянки площею 121,7 га земель сільськогосподарського призначення для вирощування ефіроолійних культур Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Лаванда» відповідно до наданої землевпорядної документації та передати його у встановлені законодавством строки для затвердження Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Однак, при розгляді  Голосіївським  районним судом  м. Києва  справи  № 2-а-23/06 Рада Міністрів  АРК  не виступала  в якості  сторони  по справі  або в якості  третьої особи.

З цього вбачається, що на момент розгляду даної справи, постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2006 р. по справі №2а-23/06 не є доказом надходження земельної ділянки площею 120,9 га в оренді у ТОВ «Агрофірма «Лаванда», а також не є доказом оформлення ТОВ «Агрофірма «Лаванда» у встановленому порядку правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 30.10.2006 р. не має преюдиціальної сили для розгляду справи про скасування постанови   Ради Міністрів АРК.

Крім того, що стосується   посилань  позивача відносно того, що  відповідачем  безпідставно та незаконно змінено  цільове призначення  земельної ділянки сільськогосподарського призначення, то суд до уваги  його   не приймає, оскільки  приписами    п. 11  ст. 151  Земельного кодексу України  прямо передбачено  зобов’язання  Ради Міністрів АРК  розглядати надані   матеріали та  погоджувати  місце розташування  об’єкту   у разі надання  заінтересованою  юридичною особою  всіх матеріалів  передбачених  ст.. 151 Земельного кодексу України, якщо дані  матеріали  відповідають діючому законодавству.

Як вказує відповідач,   ТОВ  «Антал –Крим» були  представлені   всі документи   передбачені  ст.. 151   Земельного кодексу України.

Відповідно до  п. 2 ст. 20 Земельного кодексу України  зміна  цільового  призначення  земель провадиться органами виконавчої  влади  або  органами  місцевого  самоврядування,   які приймають  рішення про передачу цих земель у власність або надання  у користування,  вилучення (викуп) земель і  затверджують  проекти  землеустрою   або   приймають   рішення   про  створення  об'єктів  природоохоронного та історико-культурного призначення.

Так, згідно до ст.. 151 Земельного кодексу України  Рада Міністрів   АРК  приймає рішення  про  погодження  місця  розташування  об’єктів на даній земельній ділянці, відповідно до  ст.. 123,124 Земельного кодексу  України   надає  земельну ділянку  в оренду  юридичним особам  та до його  компетенції  відповідно до  п. 2  ст. 20  ЗК України  відноситься  повноваження  про зміну  цільового призначення  даної ділянки.

Згідно до ст.. 17  КАС України  встановлено, що компетенція  адміністративних судів поширюється   на спори  фізичних  чи юридичних осіб  із суб’єктом  владних повноважень щодо оскарження   його  рішень (нормативно – правих  актів  чи  правових  актів  індивідуальної дії), дій  чи бездіяльності.

Відповідно до  п. 1  роз’яснень президії  Вищого  арбітражного суду  України «Про деякі питання  практики  рішення  спорів, пов’язаних з визнанням  недійсним актів  державних  та інших органів»  від 26.01.2000 року № 02-5/35, акт державного чи іншого органу – це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і з характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються   на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт – це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру ( індивідуальних актів), то вони породжують права і обов’язки тільки у того суб’єкта ( чи визначеного ним и певного кола суб’єктів), якому вони адресовані.

Постанова  ради  Міністрів  АР, що оскаржується   не являється  нормативним  актом  в силу того, що  воно розповсюджується лише на ТОВ «Антал – Крим».  Індивідуальні акти  породжують  лише права  та обов’язки  тільки у  того  суб’єкта , якому  вони адресовані.

Відповідно  до п. 2  вищевказаного роз’яснення  Президії вищого арбітражного  суду України обов’язковою умовою  визнання   акту  недійсним  є порушення  даним  актом прав позивача. Якщо   в результаті  розгляду  справи  факту  такого порушення  не встановлено,  у господарського суду  відсутні правові  підстави для задоволення  позову.

Оскільки  постанова  Ради Міністрів АРК, що оскаржується  являється  індивідуальним актом,  який породжує права  та обов’язки лише  у ТОВ «Антал – Крим», стосується   лише узгодження   місця розташування    об’єкту та не тягне  за собою   виникнення  права  володіння,  або  права  користування  та розпорядження, а являється  лише  проміжним  етапом  у виникненні   яких – либонь   прав на земельну ділянку.

В порядку ст. 71 КАС України на позивачі лежить обов'язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу  своїх вимог.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошені в судовому засіданні  -02.07.2007р.

Постанова оформлена  та підписана відповідно до ст. 160 КАС України –09.07.2007 р.

На підставі викладеного, та керуючись ст.94, ст.160,162,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В позові відмовити

Постанова  може бути оскаржена  до Севастопольського апеляційного господарського суду через  господарський суд АР Крим шляхом  подачі заяви  про апеляційне оскарження постанови в  десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з  подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.