СУД
СУД
У Х В А Л А

27.08.07                                                                                 Справа № 13/183.

За позовом Закритого акціонерного товариства “Перевальський м’ясопереробний завод” м. Перевальськ Луганської області

до міського комунального підприємства “Покоління” м. Луганськ

про стягнення 95494 грн. 19 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Буймирська О.В.

Від позивача
Не прибув

Від відповідача
Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості в сумі 91 493 грн. 00 коп., пені в сумі 1333 грн. 73 коп., та 17 % річних за користування грошима в сумі 2667 грн. 46 коп.

25 травня 2007 року господарський суд Луганської області розов задовольнив частково, стягнув з міського комунального підприємства “Покоління” на користь Закритого акціонерного товариства “Перевальський м’ясопереробний завод” заборгованість в сумі 71 493 грн. 00 коп., державне мито у сумі –954 грн. 94 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., провадження в частині стягнення 20 000 грн. 00 коп. припинив, в решті вимог відмовив.

Рішення суду набрало законної сили, та 12.06.2007 р. судом був виданий наказ.

03 серпня 2007 року від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців зі сплатою щомісячно по 12 094 грн. 32 коп.

Відповідач обґрунтовує необхідність надання йому розстрочення виконання рішення знаходженням у скрутному фінансовому становищі, наявністю заборгованості перед ним у бюджету в сумі 194 000 грн.

Позивач проти надання розстрочення виконання рішення суду заперечує, посилаючись на те, що відповідач, вже довгий строк не виконує свої зобов’язання, тяжкий фінансовий стан, не є підставою для розстрочення виконання рішення, в наслідок неналежного виконання відповідачем зобов’язань позивач несе втрати.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про відхилення заяви виходячи з наступних підстав.

Згідно частини першої ст.121 Господарського  процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання  рішення  або  роблять  його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця,  за  поданням  прокурора  чи його заступника або за своєю ініціативою господарський   суд,  який  видав  виконавчий  документ,  у  десятиденний  строк розглядає  це  питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника   і   у  виняткових  випадках,  залежно  від  обставин  справи,  може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок   їх  виконання.

Як зазначається у абзаці першому п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про  практику  розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових  осіб  державної  виконавчої  служби та звернень учасників виконавчого провадження  від 26.12.2003 року №14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони  про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу  й  порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121  ГПК  України  їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання  рішення  (хвороба боржника або членів його сім’ї, відсутність у нього майна,  яке  за  рішенням  суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Майновий  стан  боржника  і  наявність у нього дебіторської заборгованості перед іншими  кредиторами  не  може розглядатись, з урахуванням черговості задоволення вимог стягувачів, визначеної Законом України "Про виконавче провадження", тією винятковою обставиною,  що  надає  право  на  відстрочку  виконання  грошового зобов’язання.

Крім того відповідно до ч. 1  ст.  9  Конституції  України  частиною  національного законодавства України є Конвенція  про  захист  прав  і  основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною   Радою   України  (Закон  України  від  17.07.97  №  475/97-ВР)  /далі Конвенція/.

Юрисдикція  Європейського  суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення  та застосування    Конвенції.

Необхідно прийняти до уваги, що  п. 1 ст. 6 §  1  Конвенції  гарантує  кожному  право  на  звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати  до  суду  позов  з  цивільно-правових  питань.  Однак  це  право  було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке   має   обов'язкову   силу,  не  виконувалося  на  шкоду  одній  із  сторін.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у  спорі,  а  саме:  справедливий,  публічний  і  швидкий розгляд, та, водночас, передбачає  виконання  судових  рішень,  оскільки  якщо  вбачати  у ст. 6 тільки проголошення  доступу  до  судового органу та права на судове провадження, то це могло  б  породжувати  ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як  складова частина "суду" ("Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р. § 40).

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій   Конвенції,  порушуються,  має  ефективний  засіб  захисту  у  відповідному національному  органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній  якості.

Відповідно до ст. 124  Конституції  України  судові  рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на  всій території України.

Відповідно  до ч. 1 ст.  45  Господарського  процесуального  кодексу  України господарські суди  здійснюють  правосуддя  шляхом  прийняття  обов'язкових  до виконання  на  усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень,  ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідачем з моменту набрання сили рішенням суду не приймав заходів з його виконання, не здійснив часткове погашення стягнутої суми.

З врахуванням зазначеного, відсутністю виняткового випадку, суд відмовляє в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. 86, 121 Господарського  процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько