ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"31" липня 2007 р.                                                           Справа № 13/288-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом "Скадовський райкоопзаготпром" Скадовського районного споживчого товариства

до Державної податкової інспекції у Скадовському районі,

за участю представників:

позивача – Довбиш Г.В.,

відповідача –Шолудько Є.С., Авраменко Т.Ф.,

про визнання нечинним рішення № /0 від  29 травня 2007 р. про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на незаконності прийнятого рішення з тих підстав, що відповідачем  не враховано положення статті 1 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а також статті 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, відповідно до яких реалізація власних основних фондів не є розрахунковою операцією, яка підлягає фіксуванню та проведенню через реєстратор розрахункових операцій.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність прийнятого рішення, оскільки, на думку відповідача, при перевірці було виявлено реалізацію товару без застосування реєстратора розрахункових операцій, що є порушенням положень статті 3 названого  Закону.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, що відбулися 17 та 31 липня поточного року. За результатами розгляд справи судом оголошено вступну та резолютивну частину даної постанови.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до визначення наданого у пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного судочинства України. А тому, враховуючи суб’єктний склад оспорюваних правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір підвідомчий господарським  судам України.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що в період з 7 по 14 травня 2007 року працівниками Державної податкової інспекції у Скадовському районі проведено комплексну позапланову документальну перевірку з питань дотримання госпрозрахунковим відособленим підрозділом „Заготівельник” Скадовського Райкоопзаготпрому Скадовського районного споживчого товариства вимог податкового та валютного законодавства, за результатами якої складено відповідний акт перевірки  № 165/23/26185132  від 17 травня 2007 року (а.с. 22-42). За змістом даного акту податковим органом серед іншого було перевірено виконання позивачем положень Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (пункт 3.3.6. акту перевірки).

Під час проведення перевірки податковою інспекцією встановлено факт  реалізації суб’єктом господарської діяльності іншому суб’єкту основних засобів –пресу згідно до накладної № 118 від 1 грудня 2006 року на суму 1500 грн, за реалізацію якого відповідно до касового ордеру № 68 від 19 грудня 2006 року в касу підприємства надійшла готівка в сумі 1500 грн. При цьому податковим органом зроблено висновок про допущене підприємством порушення  пункту 1 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а саме не проведення готівкового розрахунку через реєстратор розрахункових операцій.

За результатами проведеної перевірки податковою інспекцією 29 травня 2007 року прийнято рішення № /0 про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 7500 грн (а.с. 43).

Основні засади функціонування та діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов’язану із здійсненням контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.  Крім того, за пунктом 2 частини 1 статті 11  даного Закону здійснення такого контролю віднесено до прав органів державної податкової  служби.

Безпосередньо правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (надалі Закон № 265/95-ВР).

Так, статтями 15 та 16 цього Закону встановлено, що контроль за додержанням суб’єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. Контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином, на підставі викладених правових позицій слідує висновок про наявність у податкових органів права на проведення перевірок, які можуть носити плановий або позаплановий характер, щодо контролю за додержанням суб’єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги).

Випадки застосування реєстраторів розрахункових операцій передбачено статтею 1 Закону № 265/95-ВР. Так, реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Поряд з цим статтею 2 Закону № 265/95-ВР надано визначення реєстратора розрахункових операцій, яким є пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. При цьому розрахунковою операцією являється приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

За статтею 3 названого Закону визначено порядок розрахунків  суб’єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Зокрема, за пунктами 1 та 2 цієї статті такі суб’єкти зобов’язані серед іншого проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок, а також видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

З викладених правових позицій слідує висновок, що застосування реєстратора розрахункових операцій пов’язане зі здійсненням суб’єктом господарювання саме господарської функції щодо продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Проте, в даному випадку здійснена позивачем реалізація основних засобів не є господарською функцією щодо продажу товарів у сфері торгівлі, оскільки основні фонди відповідно до статті 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” не є продуктом власного виробництва з метою подальшої реалізації.

Аналогічне сприйняття правових норм викладене в листі Державної податкової адміністрації України від 18 листопада 2004 року № 10413/6/23-2119 „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій при продажу основних фондів.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин спірне рішення не відповідає діючому законодавству, оскільки прийняте без врахування вказаних вище норм, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пункту 1 частини 2 статті 162 КАС України, відповідно до якої у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним такого рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що позовні вимоги підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3,40 грн державного мита підлягає  відшкодуванню з державного бюджету.

На підставі  зазначених правових норм та керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати нечинним рішення Державної податкової інспекції у Скадовському районі № /0 від  29 травня 2007 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 7500 грн до „Скадовського райкоопзаготпром” Скадовського районного споживчого товариства.

Стягнути з державного бюджету на користь „Скадовського райкоопзаготпрому” Скадовського районного споживчого товариства (розташованого за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул.. Леніна, 50, розрахунковий рахунок невідомий) компенсації по сплаті державного мита в розмірі 3,40 грн.

Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не подана у 20-денний строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –2  серпня 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін