Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2007 р.                                                           Справа № 21/269-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Шевель О.В., судді Барбашова С.В. , Бухан А.І.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Середенка Р.В. –дов.,

відповідача –не з‘явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 2208Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 19 червня 2007 року по справі № 21/269-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Клімат», смт. Шевченкове, Харківської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат «Кулиничі», смт. Кулиничі, Харківського району, Харківської області

про  стягнення 71508,45 грн.

встановила:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Клімат», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат «Кулиничі», на свою користь суму заборгованості за товар та виконані роботи по договору № 10/06/06 від 10.06.2006 року у розмірі 70683,45 грн., 707 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 червня 2007 року по справі № 21/269-07 (суддя Пелипенко Н.М.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат «Кулиничі» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Клімат» 70683,45 грн. заборгованості, 706,83 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібокомбінат «Кулиничі», з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області по справі № 21/269-07 від 19 червня 2007 року, покласти на позивача витрати, пов’язані зі сплатою держмита за подання апеляційної скарги та інформаційно-технічних послуг. В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом неповно з‘ясовано обставини, які мають значення для справи,  оскільки, як вказує відповідач, акт звірки між позивачем та відповідачем у матеріалах справи відсутній. Крім того, відповідач посилається на те, що справу було розглянуто без його участі, чим позбавлено відповідача права надавати докази та пояснення.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Клімат», заперечує проти апеляційної скарги відповідача, вважає рішення господарського суду Харківської області по даній справі законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. Свої заперечення позивач обгрунтовує тим, що ним було надано суду двосторонній акт виконаних робіт, підписаний та скріплений печатками обох сторін. Разом з тим, відповідач, який про розгляд справи був повідомлений належним чином, у  судове засідання не з‘явився та не надав акту звірки. На думку позивача, відповідач своїми діями навмисно затягує судовий процес, не з’являючись у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду  з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на те, що відповідач неповністю виконав прийняті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого товару та виконаних робіт у відповідності до умов укладеного між сторонами договору поставки № 10/06/06 від 10.06.2006 року. Вимога про оплату відповідачем залишена без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий господарський суд посилався на підтвердженість позовних вимог матеріалами справи та відповідність їх нормам чинного законодавства.

Як встановлено із матеріалів справи, 10 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 10/06/06, у відповідності до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар згідно специфікації, а також провести пуско-налагоджувальні роботи поставленого товару, а відповідач в свою чергу зобов'язався прийняти товар та роботи та розрахуватися за нього на умовах, передбачених договором.

Умовами договору було передбачено, що поставка товару та виконання робіт здійснюється на протязі 45 календарних днів з моменту отримання поставщиком передоплати (п. 2.2 та п. 2.7).

Передоплата здійснюється у розмірі 50% від вартості товару та виконаних робіт на протязі 3-х банківських днів з моменту надання поставщиком рахунку-фактури. Залишкову суму вартості товару та виконаних робіт покупець сплачує по факту поставки товару на склад покупця і підписання сторонами видаткової накладної чи акту виконаних робіт (п.3.4, п. 3.5 договору).

Вартість товару за договором сторонами визначена у розмірі 128890,78 грн., вартість робіт – 41792,67 грн., всього – 170683,45 грн. (п.3.1 – 3.3 договору).

У відповідності до умов укладеного договору 27.06.2006 року платіжним дорученням № 4385 відповідачем на рахунок позивача перераховані грошові кошти у розмірі 100000 грн. (передбачена умовами договору передоплата).

Виконання позивачем своїх договірних зобов‘язань підтверджується доданими до матеріалів справи довіреністю на отримання товару від 30.11.2006 року, видатковою накладною № РН-0000015 від 30.09.2006 року на суму 97158,9 грн., а також двостороннім актом виконаних робіт від 24.11.2006 року на суму  41792,67 грн.

Також, позивачем до матеріалів справи додано довіреність на отримання товару від 27.11.2006 р. та накладну № РН – 0000025 від 27.11.2006 року на суму 31731,62 грн., в якій не зазначено у якості підстав поставки договір від 10.06.2006 р., однак, така накладна оформлена належним чином та містить підпис відповідача про отримання товару. Таким чином, колегія суддів вважає, що поставка товару по вказаній накладній здійснена поза межами договору, у відповідності до положень ст.ст. 202, 205, 207, 509 ЦК України.

19 квітня 2007 року в порядку ст. 530 ч. 2 ЦК України позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про оплату 70683,45 грн. за поставлений товар та виконані роботи. Відповідна вимога залишена без задоволення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач про час і місце засідання господарського суду був повідомлений належним чином (відповідну ухвалу отримав 25.05.2007 р.), однак, у судове засідання не з‘явився, доказів погашення заборгованості не надав. Також відповідачем не надано жодних заперечень чи спростувань щодо наявності у нього вказаної суми боргу.

Таким чином, господарським судом зроблені вірні висновки про наявність у відповідача станом на дату подання позовної заяви заборгованості у розмірі 70683,45 грн.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з положенням ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими та правомірно задоволені місцевим господарським судом, оскільки позивачем до матеріалів справи додані докази поставки товару та виконання робіт та докази пред‘явлення у встановленому порядку вимоги про оплату.

Щодо посилання відповідача, що справа розглянута без його участі, що, на його думку порушує права сторони, колегія суддів зазначає, що відповідач добровільно не скористався своїм процесуальним правом та не з’явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за вихідним № 026203, отримане останнім 25.05.2007 року, тобто, майже за місяць до судового засідання. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи відповідачем також не було заявлено. Крім того, колегія суддів зазначає, що представник відповідача також не з‘явився у судове засідання апеляційного суду, незважаючи на те, що за один день до судового засідання представник відповідача знайомився з матеріалами справи.

Щодо відсутності акту звірки розрахунків, колегія суддів зазначає, що такий акт не є обов‘язковим доказом. Позовні вимоги позивача підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, які є достатніми для задоволення позовних вимог. Доказів погашення боргу відповідач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.               Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської  області  від  19 червня 2007 року по справі № 21/269-07 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 19 червня 2007 року по справі № 21/269-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Шевель О.В.

Судді                                                                    Барбашова С.В.

Бухан А.І.