ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.

№ 14/495

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. -(доповідача у
справі),

суддів:

Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від
05.03.2007 року

у справі

№ 14/495 господарського суду
Полтавської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Євро-Хліб”

про

стягнення суми,

за участю представників сторін
від:

позивача:

ОСОБА_2 -за довіреністю від
07.09.2006р.

відповідача:

Євстігнєєв А.С. -за довіреністю
від 22.06.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 14.12.2006р. (суддя Іваницький О.Т.) позов задоволено
частково; стягнуто з ТОВ “Євро-Хліб” на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності  71721,11грн. основного боргу,
28,69грн. неустойки, 463,09грн. збитків від інфляції, 114,19грн. річних,
778,88грн. державного мита  та 118грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині
позов залишено без розгляду.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 05.03.2007р. (судді Жук Г.А. -головуючий,
Агрикова О.В., Швець В.О.) рішення господарського суду Полтавської області від
14.12.2006р. скасовано; прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Позивач в касаційній скарзі просить
скасувати постанову, а рішення залишити без змін, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні
матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування
судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення
представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10.09.2005р. між ТОВ “Євро-Хліб” (постачальник) та СПД ФО
ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір НОМЕР_1, за умовами якого постачальник
зобов'язався передати у власність покупцю муку житню обдирну в кількості 180
тон по ціні 265грн. з ПДВ за тону на суму 101700грн. в строк до 31.10.2005р., а
покупець  -  прийняти
та  оплатити  відповідачу
вартість  товару  відповідно
до  умов договору.

Відповідно до п.п.5.1-5.5 договору
постачальник поставляє товар після його оплати покупцем на умовах ЕХW
ФРАНКО-ЗАВОД (назва місця) Кременчук КХП, згідно правил “Інкотермс” в редакції
2000 року, з урахуванням особливостей передбачених у договорі. Поставка товару
відбувається партіями не більше 30-60тон в одній партії, згідно заявки.
Покупець завчасно подає постачальнику заявку, в якій вказує реквізити даного
договору, кількість муки, строки поставки, іншу необхідну інформацію. Загальна
кількість товару вказаного у п. 2.1 договору, поставляється в строк до
31.10.2005р. Постачальник вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо
поставки партії товару по договору з дати поставки такої партії товару. Такою
датою вважається дата видачі відповідних товарних або транспортних накладних на
товар продавцем покупцю.

На виконання укладеного договору
позивачем відповідно до платіжного доручення НОМЕР_2 від 11.10.2005р. сплачено
на користь відповідача 101700грн. за житню муку по рахунку Ев-573 від
10.10.2005р. (в т. ч. ПДВ 16950грн.)

Відповідачем згідно видаткових
накладних НОМЕР_3 від 13.10.2005р. та НОМЕР_4 від 25.11.2005р., поставлено
позивачу відповідно 25,77 тон житньої муки на суму 14560,04грн. та 27,29 тон на
суму 12418,85грн., що підтверджено представленими в матеріалах справи належним
чином засвідченими копіями видаткових накладних, податкових накладних НОМЕР_5
від 30.11.2005 року, НОМЕР_6 від 13.10.2005 року та не заперечується сторонами.

Згідно товарно-транспортної
накладної НОМЕР_7 від 19.05.2006р. позивачем було отримано муку житню
автомобільним транспортом в кількості 27,87 тонн на суму, враховуючи визначену
в договорі поставки ціну, 15746,55грн.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що поставлений товар виявився неякісним та
таким, що не відповідає ГОСТ 7045-90, про що свідчить посвідчення НОМЕР_8 від
22.05.2006р., видане Державною хлібною інспекцією у Запорізькій області.
Позивач за власний рахунок повернув
відповідачу власним транспортом неякісну партію товару 22.05.2006р.

16.06.2006р. СПД ФО ОСОБА_1 було
направлено ТОВ “Євро-Хліб” претензію.

При цьому місцевий господарський
суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов'язання по договору
повністю не виконав, тобто не поставив товар у кількості, передбаченій
договором, та не повернув позивачу сплачені кошти, а тому заборгованість
складає 71721,11грн. 8,90). Також суд вирішив стягнути неустойку,
збитки від інфляції та річні.

Разом з тим, колегія суддів вважає,
що місцевим господарським судом не використано у повному обсязі свої
повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного
з'ясування обставин справи.

Суд першої інстанції, дійшовши
висновку на підставі посвідчення НОМЕР_8 від 22.05.2006р., виданому Державною
хлібною інспекцією у Запорізькій області, що поставлений товар виявився
неякісним та таким, що не відповідає ГОСТ 7045-90, не дав належної правової
оцінки вказаному посвідченню: не встановив, чи вбачається з цього посвідчення,
що аналіз проводився саме того борошна, яке поставлене відповідачем згідно
товарно-транспортної накладної НОМЕР_7 від 19.05.2006р.; чи дотримано процедуру
відбору проб борошна; чи було повідомлено відповідача щодо неналежної якості
поставленого ним борошна.

Також суд не обґрунтував, на
підставі яких доказів він дійшов висновку про те, що позивач повернув
відповідачу вказану партію товару і чи прийняв її відповідач.

Місцевий господарський суд,
розглядаючи спір, не встановив правову природу спірних правовідносин, не
дослідив характер оспорюваної суми основного боргу та не обґрунтував її
розрахунок (зокрема, сума, що заявлена до стягнення є сумою боргу за вказаним
договором у зв'язку з простроченням боржника, чи сумою, яка підлягає поверненню
за сплачений неякісний товар тощо). Зазначені обставини впливають на
застосування до правовідносин сторін норм матеріального права.

Рішення місцевого суду
обґрунтоване, зокрема, приписами ст.678 Цивільного кодексу України, згідно якої
у разі істотного порушення вимог щодо якості товару ( виявлення недоліків, які
не можна усунути; недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу; недоліків, які виявилися неодноразово чи
з'явилися знову після їх усунення) покупець має право відмовитися від договору
і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Разом з тим, суд, посилаючись на
дану норму, не встановив, чи відмовився позивач від договору і які здійснив дії
по відмові від нього (у разі наявності такої).

Суд апеляційної інстанції також
допустив порушення ч.1 ст.43 ГПК України щодо оцінки доказів на підставі
всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності. Так, скасовуючи рішення місцевого господарського суду і
відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що
покупець (позивач), як власник придбаного майна вправі вимагати від
постачальника саме передачі йому борошна в кількості, передбаченій договором, а
не повернення коштів. При цьому суд прийняв до уваги, що сторони договором  обумовили, що з моменту оплати повної
вартості товару, право власності на нього переходить покупцю.

Однак, такий висновок зроблений
судом без врахування всіх обставин справи в їх сукупності, без дослідження
дійсних прав та обов'язків сторін.

За договором поставки одна сторона
- постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлений строк другій
стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.268 ГК України, якість
товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам,
іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості
товарів.

При цьому, у разі поставки товарів
більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком
(еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а
якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми
(частина п'ята ст.268 ГК України).

Приймаючи рішення, апеляційний суд
не врахував вищевикладене і не встановив, як і суд першої інстанції, правову
природу спірних правовідносин та характер заявленої до стягнення суми, що
є  суттєвим для правильного вирішення
спору.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази, ухвала місцевого господарського суду та постанова
апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий
розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи
слід врахувати наведене і вирішити скаргу відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110,
ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 05.03.2007р. та рішення господарського
суду Полтавської області від 14.12.2006р. у справі №14/495 скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький