ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.07.2007
Справа №2-19/4836-2007А

За позовом – Ялтинська міська санітарно-епідеміологічна станція, м.Ялта АР Крим

До відповідача – Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим, м.Сімферополь АР Крим

Про визнання недійсним рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – не з’явився

Від відповідача  – Окул Н.Л., зав. юрид. сектором, довіреність № 1683 від 15.12.2006 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання недійсним рішення про застосування економічних санкцій за порушення діючого законодавства за порушення дисципліни цін.

Відповідач надав відзив на позов № 907 від 11.05.2007 р., згідно якому позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представник відповідача відмовився від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представника відповідача він давав пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представнику відповідача була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Державною інспекцією по контролю за цінами 22 грудня 2006 р. була проведена перевірка правильності формування та застосування тарифів на роботи та послуги, які надаються відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 11.05.2006 р. № 662, за результатами якої було складено акт № 0947 від 22.12.2006 р. (а.с.58-63).

На підставі акту № 662 від було прийнято рішення Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим № 83 від 25.12.2006 р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, а саме: необґрунтоване застосування плати за послуги, які не передбачені  тарифами (прейскурантами) на роботи та послуги, що виконуються та надаються державними санітарно-епідеміологічними службами, які затверджені  Постановою КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 із змінами та доповненнями, внесеними постановою КМУ від 11.05.2006 р. № 662, якою застосовані економічні санкції у розмірі 10320,00 грн. та штраф у розмірі 20640,00 грн., всього на загальну суму 30960,00 грн. (а.с.6).

Також Державною інспекцією по контролю за цінами в АР Крим було прийнято розпорядження № 108 від 25.12.2006 р. про усунення порушення державної дисципліни цін (а.с.5).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Позивач просить визнати недійсним рішення Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим № 83 від 25.12.2006 року про застосування економічних санкцій за порушення діючого законодавства.

Відповідач надав відзив на позов № 907 від 11.05.2007 р., згідно якому позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Позицію аргументував тим, що проведеною перевіркою встановлено, що за період з 29 травня 2006 р. до 30 листопада 2006 р. стягувалась плата за послугу у розмірі 200 грн., тоді як дана послуга передбачена постановою КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби» із змінами і доповненнями, внесеними постановою КМУ від 11.05.2006 р. № 662. За період, який перевірявся, при формуванні плати за надані роботи (послуги) внаслідок необґрунтованого застосування встановлених тарифів, позивачем нарахована та фактично отримана сума виручки у розмірі 10320 грн.

За порушення державної дисципліни цін до позивача застосовані економічні і фінансові санкції, передбачені статтею 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення” (№ 507-ХII від 03.12.1990 року), пунктом 1.4. Інструкції про порядок застосування економічних і фінансових санкцій органами державного контролю за цінами № 298/519 від 03.12.2001 року.

Постанова Кабінету міністрів України від 27.08.2003 р. № 1351  «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і подаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби» із змінами та доповненнями, внесеними постановою КМУ від 11.05.2006 р. № 662 була дійсною в момент перевірки, в зв’язку  з чим відповідач  правомірно на підставі її застосував до позивача фінансові та економічні санкції.

Послуги, які надавалися позивачем третім особам, не передбачені діючим законодавством та не є державною санітарно-епідеміологічною експертизою. Це також підтверджується рахунком, направленим третім особам позивачем, в якому викладено, що оплата проводиться за комплексне вивчення документів та підготовку проекту висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

Вищевказані обставини свідчать про те, що рішення Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим № 83 від 25.12.2006 р. про застосування економічних санкцій  за порушення державної дисципліни цін та розпорядження  Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим № 108 від 25.12.2006 р.  було прийнято правомірно та позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні позовних вимог відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17, 18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративному позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступна та резолютивна частина Постанови проголошені у судовому засіданні 12.07.2007 року у 10 год. 25 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.