ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"09" серпня 2007 р.
Справа № 3/540/07

Позивач: ТОВ «Дев’ятий легіон»(, м.Миколаїв, вул.Чигрина, 127)

Відповідач: Миколаївська міська рада (вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54027)

Про: визнання протиправним та скасування рішення

Суддя Смородінова О.Г.

при секретарі судового засідання Вязовському М.А.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Лушников В.П., дов. № 1 від 11.06.2007р.

Від відповідача:Левченко О.О., дов. № 2943/20/10 від 12.09.2006р.

В засіданні приймає участь:

Суть спору: позов поданий про визнання протиправним та скасування рішення Миколаївської міської ради № 9/69 від 22.12.2006р.

Позивач позовні вимоги підтримує.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просить залишити позов без задоволення, про що надав заперечення на позов № б/н від 03.08.2007р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

22.12.2007р. Миколаївською міською радою (далі –Відповідач) було прийняте рішення № 9/69 «Про розгляд протесту заступника прокурора Миколаївської області на п.п. 21, 21.1 розділу І рішення Миколаївської міської ради від 24.02.2006р. № 43/29»(далі –Рішення), яким були скасовані п.п. 21, 21.1 розділу І рішення Миколаївської міської ради від 24.02.2006р. № 43/29, якими затверджувався проект землеустрою, ТОВ «Дев’ятий легіон»(далі –Позивач) передавалась земельна ділянка площею 10198 кв.м. для обслуговування незакінченої будівництвом адміністративної будівлі та подальшого проектування бізнес-центру по вул. Чигирина, 127 м.Миколаєва.

Позивач вважає, Рішення протиправним, винесеним з грубим порушенням діючого законодавства та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є користувачем об’єкту незавершеного будівництва по вул.Чигрина, 127 та відповідно до чинного законодавства наділений правом користування земельною ділянкою, на якій цей об’єкт знаходиться. Прийняття оспорюваного Рішення призводить до розірвання договору оренди відповідної земельної ділянки, що позбавляє позивача права на користування нею.

Відповідач вказує на те, що позивач не вірно тлумачить норми законодавства в частині передбачених законом прав на земельні ділянки. При прийнятті Рішення відповідач керувався ст. 120 Земельного кодексу України, якою як юридичною підставою для користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об’єкт, є набуте право власності на це майно, а оскільки у позивача відсутнє таке право, він не має юридичних підстав для користування відповідною земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного.

ФГ «Швець»у Фонда Держмайна 30.07.2001р. відповідно до договору купівлі-продажу № 6-д була придбана адміністративна будівля по вул.Чигрина, 127.

10.02.2005р. ФГ «Швець»стало засновником ТОВ «Дев’ятий легіон». В якості вкладу як засновника, в статутний капітал позивача було внесено його право на користування об’єктом незавершеного будівництва по вул.Чигрина,127.

З метою завершення будівництва між ФГ «Швець»та позивачем 13.04.2005р. був укладений інвестиційний контракт, за умовами якого позивач зобов’язувався здійснити фінансування будівництва та завершити будівництво будівлі.

Частиною 2 ст. 26 ЗУ «Про власність»передбачено, що член господарського товариства має право передати в рахунок свого внеску право користування належним йому майном або результатами його інтелектуальної праці.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про господарські товариства»вкладами учасників та засновників товариства можуть бути права користування водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права.

Згідно протоколу загальних зборів учасників позивача № 2 від 09.02.2005р. та акту прийому - передачі від 10.02.2005р. в його уставний капітал ФГ «Швець»передане право користування  спорудою.

Отже, у позивача з 10.02.2005р. виникло право користування спорудою: адміністративною будівлею по вул.Чигрина, 127.

На підставі рішення відповідача № 43/29 від 24.02.2006р. між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі від 06.04.2006р., відповідно до умов якого за актом приймання - передачі від 19.04.2006р. відповідачем позивачеві була передана в оренду земельна ділянка для обслуговування придбаної незакінченої будівництвом адміністративної будівлі та подальшого проектування бізнес-центру по вул.Чигрина, 127.

Станом на час слухання справи зазначена земельна ділянка знаходиться в користуванні позивача, докази невиконання сторонами умов договору оренди землі від 06.04.2006р. в матеріалах справи відсутні.

Передача до статутного фонду права користування майном за своїм юридичним змістом є позичкою. Так, ст. 827  Цивільного кодексу України передбачено, що  за  договором  позички  одна  сторона  (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Це за своїм змістом повністю співпадає зі змістом ч.2 ст.26 ЗУ «Про власність»та ст. 13 ЗУ «Про господарські товариства».

Отже, суд вважає за можливе застосувати при вирішенні спору по данній справі аналогію закону.

Відповідно до приписів ст. 827 Цивільного кодексу України до правовідносин, пов’язаних з позичкою застосовуються положення глави 58 цього Кодексу «Найм»(оренда).

Згідно ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов’язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходять на ній. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно  до  ст. 2  ЗУ  «Про  оренду  землі»відносини, пов’язані з орендою землі,  регулюються Земельним кодексом України, Цивільним          кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими  відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 796 Цивільного кодексу України передбачено, що одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму.

Таким чином, суд дійшов висновку, що отримавши право користування спорудою по вул.Чигрина, 127, позивач отримав право на користування земельною ділянкою, на якій ця споруда розташована, що знайшло своє відображення в укладанні  між сторонами по справі договору оренди землі від 06.04.2006р.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації.

Отже, рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду земельної ділянки є підставою для укладання та виконання відповідного договору оренди землі.           Скасування такого рішення веде до розірвання договору оренди, оскільки зникають підстави для його укладання, що призводить до порушення права позивача на оренду земельної ділянки, на якій розташоване належне йому на праві користування майно.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, - господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.    Позов задовольнити повністю.

2.     Визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської міської ради № 9/69 від 22.12.2006р.

Суддя                                                                                          О.Г.Смородінова

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.