ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

06 вересня 2007 р.           Справа 12/285-07

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2" (23240, Вінницька обл., Вінницький р-н, смт. Десна, вул. Гагаріна, 6, ідент.код 00953208)

до:Відкритого акціонерного товариства " Акціонерна компанія "Вінницяобленерго" (21100, м. Вінниця, вул. 1-го Травня, 2, ідент.код 25542876)

про визнання недійсним  договору  на користування електричною енергією №6663 від 24.04.2003 р.

Суддя     Кожухар М.С.

Секретар судового засідання Діхтярук Т.А.

Представники :

позивача     : Олійник Р.О. - за дорученням

відповідача : Обертюх Т.С. –за дорученням

ВСТАНОВИВ:

Подано позов про визнання недійсним договору на користування електричною енергією №6663 від 24.04.2003 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що даний договір підписано головою правління ВАТ «Вінницький комбінат хлібопродуктів № 2"  без належних на то повноважень, оскільки, на думку позивача, відповідно до статуту товариства повноваженнями щодо підписання договорів з іншими особами наділений не голова товариства, а його заступник.

04.09.2007 р. представник позивача подав заяву про зміну підстав позову: просив  визнати недійсним даний договір на підставі ст.ст. 48, 153 Цивільного кодексу УРСР та ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, посилаючись на те, що сторони договору не досягли згоди щодо усіх істотних умов для договорів такого типу, тому він є таким, що не відповідає вимогам закону.

Справу порушено 10.07.2007 р. з призначенням розгляду на 24.07.2007 р. Ухвалою суду від 24.07.2007 р. розгляд справи відкладено на 05.09.2007 р. В судовому засіданні 05.09.2007 р. оголошено перерву до 06.09.2007 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених у заяві про зміну підстав позову, підтримав.

Представник відповідача у відзиві № 706 від 03.09.2007 р. та у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що договір по змісту відповідає Типовому договору на користування електроенергією і сторонами виконується з моменту його підписання.

Заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши усі обставини справи та дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

На протязі тривалого часу між сторонами існують правовідносини  щодо постачання електричної енергії.

Так, 04.12.2000 р. сторонами підписано договір № 6663 на користування електричною енергією, 24.04.2003 р. та  24.08.2006 р. –договори за № 6663 про постачання електричної енергії.

На протязі цього часу позивач отримував від відповідача послуги з постачання електричної енергії, які ним частково оплачені. Натомість 06.07.2007 р. звернувся з зазначеним позовом, змінивши підстави позовних вимог в судовому засіданні.

Виходячи з тексту ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, до суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний  законом інтерес  порушено чи оспорюється.   Порушення права  чи законного  інтересу, або спір щодо них  повинні існувати на момент  звернення до суду. На цьому також наголошено зокрема у постановах Вищого господарського суду України у справах № 15/71-06, № 15/73-06.

З позовної заяви не вбачається, що спірним договором порушено права та/або законні інтереси позивача.

В судовому засіданні представник позивача не посилався на те, що спірним договором порушено права або законні інтереси позивача, і на пропозицію суду пояснень з приводу цього не надав, що зафіксовано протоколом судового засідання.

Відповідно до ч. 4  Прикінцевих та перехідних положень Цивільного   кодексу  України цей кодекс   застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.      Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Такі ж положення містяться у Прикінцевих положеннях Господарського кодексу України.

Договір, який є предметом даного спору підписано у 2003 році, тому на правовідносини щодо дотримання законодавства при його укладенні Цивільний кодекс України  не поширюється, що не стосується процедури визнання його недійсним після набрання законної сили цим кодексом.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб’єкт господарювання може захистити свої права і законні інтереси зокрема шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Статті 48 і 153 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, що діяв на момент підписання спірної угоди, і на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог (як і статті 203, 215 ЦК України, що також зазначені в позовній заяві як правові підстави позовних вимог) не містять такої підстави визнання угоди недійсною, як недосягнення сторонами усіх істотних умов договору.

Відсутність в договорі усіх істотних умов є підставою вважати такий договір неукладеним, а не визнання його недійсним (ст. 153 ЦК УРСР, ч. 2 ст. 215 ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 33, 43, 82, 84,115 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя                                                        М. Кожухар

Повний текст рішення оформлено і підписано

відповідно до ст. 84 ГПК України 11.09.07