ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

06.03.07
Справа №4/2/23д-17/79д-22/70д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

при секретарі - Акімовій Т.М.,

за участю представників:

позивача Броннікова О.В., дов. б/н від 07.11.2005;

відповідача-1 не з'явився;

відповідача-2 не з'явився;

третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - ОСОБА_3

ОСОБА_4, дов.НОМЕР_1;

третьої особи-1, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні позивача не з'явився;

третьої особи-2, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні позивача не з'явився;

третьої особи-1, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідача не з'явився;

третьої особи-2, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідача не з'явився;

третьої особи-3, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідача не з'явився;

третьої особи-4, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідачаОСОБА_5,

паспорт НОМЕР_2, приватний підприємець;

третьої особи-5, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідача не з'явився;

третьої особи-6, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідача не з'явився;

третьої особи-7, що не заявляють самостійні вимоги на
стороні відповідача не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1, м. Біла Церква Київська область та Приватного
підприємцяОСОБА_2, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від
22.11.2006р. у справі № 4/2/23д-17/79д-22/70д/06

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю
«Обрій», м. Запоріжжя

до відповідача-1: Закритого акціонерного товариства
«Десна», м. Запоріжжя

до відповідача-2: Управління у справах приватизації
Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет
спору: Приватний підприємець ОСОБА_2, м. Запоріжжя

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:

1.
Запорізька міська рада, м. Запоріжжя

2.
Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації», м. Запоріжжя

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:

1.      ОСОБА_6,
м. Запоріжжя

2.
ОСОБА_7, м. Біла Церква Київська область

3.       ОСОБА_8,
м. Запоріжжя

4.
ОСОБА_5, м. Запоріжжя

5.       ОСОБА_9,
м. Запоріжжя

6.
ОСОБА_10, м. Запоріжжя

7.
ОСОБА_11, м. Запоріжжя

про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

На підставі розпорядження голови Запорізького
апеляційного господарського суду №293 від 06.02.2007 справу №
4/2/23д-17/79д-20/70д/06 передано на розгляд колегії суддів: головуючий -
Антонік С.Г., судді: Шевченко Т.М. (доповідач), Кагітіна Л.П.

Справу прийнято
до провадження колегією суддів.

За
клопотанням представників сторін  розгляд
справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового
процесу.

В судовому
засіданні 06.03.2007 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області від
22.11.2006 року (суддя Скиданова Ю.О.) задоволені позовні вимоги ТОВ «Обрій»
про визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_3 в редакції додаткової
угоди від 03.04.1995 року, укладеної між представництвом Фонду державного майна
України в м. Запоріжжі та Закритим акціонерним товариством «Десна». В позові ПП
ОСОБА_2 про визнання за ним права власності відмовлено. Провадження у справі до
відповідача - ЗАТ «Десна» припинено. Рішення
мотивовано наявністю у позивача права власності на об'єкти, що
зазначені  в оспорюваній додатковій угоді
до договору купівлі-продажуНОМЕР_3.

Не погоджуючись із прийнятим судовим актом, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору -ОСОБА_7 та третя особа з самостійними
вимогами на предмет спору -  ПП ОСОБА_2
звернулись до Запорізького апеляційного господарського суду із апеляційними
скаргами, в яких просять скасувати рішення господарського суду від 22.11.2006
року по справі №
4/2/23д-17/79д-20/70д/06, в позові
ТОВ «Обрій»  відмовити. Крім того,
ПП ОСОБА_2 просить задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ПП ОСОБА_2 зазначає, що рішення
господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, які мають
значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним матеріалам
справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору по суті.. В обґрунтування доводів заявник
стверджує, що господарський суд, в порушення приписів ст. 48 ЦК УРСР та  роз'яснень Пленуму Верховного суду України «
Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 р.
№3,  не застосував  двосторонню реституцію, як наслідок визнання
угоди недійсною за ст. 48 ЦК  УРСР.
Вважає, що суд безпідставно не застосовував
позовну давність до вимоги про визнання спірної угоди недійсною,
незважаючи на  його заяви про
застосування  строків позовної давності.
Вважає, що суд неправомірно не прийняв до уваги докази , які підтверджують, що
ПП ОСОБА_2 є добросовісним набувачем майна, яке є, поряд з іншим майном,
предметом оспорюваної угоди. Вказує, що позивач (ТОВ «Обрій») не підтвердив в
судовому засіданні право власності на нерухоме майно, про яке йдеться в
оспорюваній додатковій угоді. Просить рішення суду скасувати , в позові ТОВ
«Обрій» відмовити,  задовольнити його
позовні вимоги про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості.

ПП ОСОБА_2 та його уповноважений представник в судовому
засіданні  07.02.2007 року  підтримали доводи, викладені в апеляційній
скарзі.

ОСОБА_1 оспорює рішення господарського суду з
аналогічних підстав.

Позивач ( ТОВ «Обрій») у письмових відзивах на
апеляційні скарги та його представник у судовому засіданні зазначили, що   рішення господарського суду є законним та
обґрунтованим, прийнятим з дотриманням приписів закону, висновки господарського
суду  щодо набуття  позивачем
в процесі приватизації права власності на спірне майно відповідають
матеріалам справи, засновані на
приписах Закону України «Про власність»,
«Про приватизацію державного майна». Просить в задоволенні апеляційних
скарг відмовити.

Відповідач-1 (ЗАТ «Десна») та відповідач -2 (Управління
у справах приватизації Запорізької міської ради)   письмові відзиви  на апеляційні скарги суду не надали, своїх
представників  в судові засідання не
направили.

ОСОБА_5, який був залучений до участі у справі в якості
3 особи без самостійних вимог на предмет спору, в судовому засіданні підтримав
доводи заявників апеляційної скарги  щодо
скасування рішення господарського суду.

Інші  залучені до
участі  у справі  в якості 3 осіб без самостійних вимог на
предмет спору  -  Запорізька міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 письмові відзиви
на апеляційні скарги не надалі, в судові засідання  не прибули, про час , дату та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Представник ОП «ЗМБТІ» в судовому засіданні пояснив, що
питання про обґрунтованість рішення господарського суду залишає на розсуд
колегії суддів.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до
приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами  повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному
обсязі.

Колегія
суддів, дослідивши матеріали справи та апеляційних скарг, вислухавши доводи та
заперечення  представників сторін,
встановила наступне:

Матеріалами
справи підтверджено, що 19 липня 1994 року між Запорізькою міською радою
народних депутатів в особі виконуючого обов'язки Голови Фонду комунальної
власності   та організацією орендарів
«Десна»  був укладений Договір
купівлі-продажуНОМЕР_3, за умовами якого
покупець (ОО «Десна») набув  право
власності на об'єкт приватизації - цілісний майновий комплекс - державне
комунальне підприємство «Десна».

03 квітня 1995 року Представництво Фонду державного
майна України Запорізької міської ради народних депутатів  та ЗАТ «Десна» уклали Додаткову угоду до
договору купівлі-продажуНОМЕР_3 від 19 липня 1994 року, якою доповнили пункт
1.4 ДоговоруНОМЕР_3  переліком   об'єктів нерухомості із зазначенням літери
об'єкту та адреси.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від
17.04.2000 року ОСОБА_2 придбав   у
власність частину об'єкту - підвал під літерою «Ж» та вхід в підвал  загальною нежилою площею 52,9 кв. м., що
розташований за адресою:АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.37) у ОСОБА_5, який, в свою чергу,
набув право власності на  зазначений
об'єкт на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.1996 року, укладеного з
ЗАТ «Десна» (а.с. 38 том 1).

ТОВ  «Обрій»,
вважаючи, що  він є власником  майна, яке перелічене у додатковий угоді від
03.04.1995 року до Договору купівлі-продажуНОМЕР_3, звернувся до господарського
суду Запорізької області із позовною заявою
про визнання недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_3 в редакції
додаткової угоди від 03.04.1995 року (том 1 а.с.2-7).

Рішенням господарського суду Запорізької області від
12.03.2002 року позов задоволено: Договір купівлі-продажуНОМЕР_3 від 19.07.1994
р. цілісного майнового комплексу
державного комунального підприємства «Десна» в редакції Додаткової угоди
від 03.04.1995 року визнано недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР в частині
продажу 49/100 частин адмінбудівлі з підвалом під літерою «Ж» загальною площею
38,1 кв.м, що складається з ІНФОРМАЦІЯ_1. Провадження у справі відносно  представництва ФДМ України в м. Запоріжжі
припинено на підставі пункту 6 ст. 80 ГПК України (том 1 а.с.64) .

Постановою Вищого господарського суду від 19 січня 2006
року зазначене рішення господарського суду скасовано за касаційними скаргами
ОСОБА_2 і ОСОБА_6 з тих підстав, що вказані особи набули право власності на
частину  приміщень, які зазначені у
Додатковій угоді від 03.04.1995 року, ще до
прийняття судом рішення про визнання
спірної угоди недійсною, але господарський суд не  залучив їх
до участі  у справі в якості 3
осіб, чим були порушені їх права та
охоронювані законом інтереси. Справу було передано на  новий розгляд до господарського суду (том 1
а.с.84).

В процесі нового розгляду справи ПП ОСОБА_2, будучі
залученим  господарським судом в якості 3
особи без самостійних вимог на предмет спору, звернувся до господарського суду
із самостійними вимогами на предмет спору , заявивши  позов про визнання за ним право власності на
19/500 частин   об'єкту нерухомості (
підвал під літерою «Ж» та  вхід  в
підвал) площею 52,9 кв.м, що розташовані за адресоюАДРЕСА_1.
Господарський суд прийняв до розгляду позовні вимоги ПП ОСОБА_2 ( том 1 ,
а.с.93,125).

При розгляді справи позивач - ТОВ «Обрій» змінив позовні
вимоги ( а.с. 7-9, 75  том 2),
відмовившись від позову в  частині  вимог, що стосуються окремих приміщень(складу
під літерою «В» площею 26,2 кв.м). Заява була прийнята господарським судом  (а.с.82 том 2).

Господарським судом розглянуті уточнені позовні вимоги
ТОВ «Обрій» та  задоволені  у повному обсязі. Провадження у справі до ЗАТ
«Десна» припинено у зв'язку з ліквідацією.

В позові ПП ОСОБА_2 відмовлено з тих підстав, що ТОВ
«Обрій» є власником спірного приміщення, яке Товариство набуло на передбачених
законом підставах, у відповідності до норм Конституції України, Закону України
«Про власність», положень Цивільного кодексу України, держава захищає право
власності на законодавчому рівні.( а.с.68-72 том 3).

Колегія судів, оцінивши докази, що містяться в
матеріалах справи,  проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи застосування
судом норм чинного законодавства при винесенні рішення, не погоджується
з рішенням господарського суду  щодо   визнання недійсним  спірного Договору купівлі-продажу НОМЕР_3 в
редакції додаткової угоди від 03.04.1995 року
та відмови в задоволенні позову 3 особи з самостійними вимогами на
предмет спору - ПП ОСОБА_2  з наступних
підстав.

Так, в процесі розгляду спору господарський суд зробив
висновок, що спірні об'єкти нерухомості 30.06.1994 року було приватизовано
організацією орендарів «Обрій» відповідно до вимог чинного на той час
законодавства, шляхом укладення
Запорізькою міською радою народних депутатів з організацією орендарів
«Обрій» (правонаступником якої є позивач) договору купівлі-продажуНОМЕР_4.
Отже, як зазначає господарський суд у рішенні, орган приватизації не мав права
вдруге укладати угоду купівлі - продажу на спірні об'єкти, разом з тим,
19.07.1004 року між Запорізькою міською радою народних депутатів та
організацією орендарів «Десна» укладено договір купівлі-продажуНОМЕР_3, за
умовами якого організація орендарів «Десна» набула право власності на об'єкт
приватизації - цілісній майновий комплекс, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1,
а  03.04.1995 року сторонами за договором
було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажуНОМЕР_3, згідно з якою
до складу об'єкту приватизації включені інші споруди, в тому числі і спірні -
49/100 частин адмінбудівлі з підвалом під літерою «Ж» загальною площею 38,1 кв.м,
що складається зІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким
чином,  задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Обрій» про визнання недійсним додаткової угоди на підставі ст. 48 ЦК УРСР ,
господарський суд виходив із того, що
власником спірного майна на дату укладання договору
купівлі-продажуНОМЕР_3 в редакції додаткової угоди від 03.04.1995 року (спірної
угоди)  була організація орендарів
«Обрій», тому орган приватизації не мав права розпоряджатися майном, яке йому
вже не належало.

Разом з тим,
слід зазначити, що ст. 48 Цивільного кодексу УРСР, встановлюючи загальне
правило про те, що недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону, в
частині другій містить положення, згідно з яким по недійсній угоді кожна з
сторін  зобов'язана повернути другій
стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути в натурі -
відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не
передбачені законом.  Вказані в  ч.2 ст. 48 ЦК УРСР наслідки недійсності угоди
господарський суд повинен застосовувати незалежно від того, чи заявлена така
вимога, про що також наголошує Верховний суд України, а саме: відповідно до
пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «
Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з наступними змінами
та доповненнями) суд, в разі визнання договору недійсним з підстав,
передбачених ч.1 ст. 48 Цивільного кодексу, своїм рішенням зобов'язує кожну із
сторін повернути другій стороні все одержане за угодою.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи звертаються до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як свідчать матеріали справи, позивач, стверджуючи, що
він є законним власником частини
приміщень, що  відчужені  за спірним Договором (в редакції Додаткової
угоди),    обрав такий спосіб захисту
свого цивільного права, як визнання зазначеного Договору недійсним на підставі
ст. 48  ЦК УРСР.

Позивач не є
стороною за спірним Договором купівлі-продажуНОМЕР_3 в редакції додаткової
угоди від 03.04.1995р., тому обраний ним спосіб захисту не призведе до
захисту  порушеного права, якщо  навіть судом буде встановлено факт такого
порушення, тому як застосування наслідків недійсності угоди не  пошириться на права позивача.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною
угоди, стороною в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового
механізму, встановленого ст. 48 ЦК УРСР, незалежно від того, чи відповідає
спірна угода закону.

Дані висновки
узгоджуються з правовою позицією Вищого господарського суду України,  Верховного Суду України  щодо
характеру спірних правовідносин
та обрання  правильного способу
захисту своїх порушених або оспорюваних прав.

На зазначені
обставини господарський суд не звернув уваги, не дав ім. відповідної правової
оцінки, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення в частині задоволення
позову ТОВ «Обрій».

Господарський
суд також неправомірно припинив  на
підставі ст. 80 п.6 ГПК України провадження
у справі відносно відповідача 2 - ЗАТ «Десна» , стверджуючі  в рішенні, що підприємство ліквідовано.

Згідно з
положеннями Закону України «Про підприємства в Україні» ( що діяв на час
затвердження ліквідаційного  балансу ЗАТ
«Десна»), згідно зі ст. 91 ГК України ліквідація господарського товариства
вважається завершеною, а товариство таким, що припинило свою діяльність, з дня
внесення запису про його ліквідацію до державного реєстру. Отже, з дати
виключення підприємства з державного реєстру підприємство вважається
ліквідованим. В матеріалах справи (том 2 а.с.7) міститься Довідка головного
управління статистики у Запорізькій області,
в який  зазначено, що станом на
18.05.2006 року ЗАТ «Десна» значиться в
Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

В судовому
засіданні представник ТОВ «Обрій» підтвердив, що на даний час ЗАТ «Десна»
не  виключене з  державного реєстру.

Отже, висновок
господарського суду  щодо ліквідації
підприємства, що є правовою підставою для припинення провадження у справі
згідно зі ст. 80 п.6 ГПК України, не відповідає
фактичним обставинам справи.

Згідно матеріалів справи, з 29 березня 1999 року ОСОБА_2
в встановленому законом порядку набув статус суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи  та  здійснює
підприємницьку діяльність  без
створення юридичної особи (том 1 а.с. 36).

Як свідчать матеріали справи, за  договором купівлі-продажу від 17.04.2000 року
ОСОБА_2 придбав у власність у ОСОБА_5 частину об'єкту (19/500) - підвал під
літерою «Ж» та вхід в підвал загальною нежитловою площею 52,9 кв. м., що
розташований за адресою:АДРЕСА_1. Як зазначено у договорі, продаж вчинено за
17533,00 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору.
Договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений та  зареєстрований, відповідно до  вимог закону, у Запорізькому міжміському бюро
технічної інвентаризації  31.07.2000
року, про що свідчать відповідні  написи
на договорі. (т.1 а.с.37). З дати
придбання зазначеного об'єкту нерухомості  він з володіння ОСОБА_2 не вибував. Згідно
матеріалів справи та пояснень ПП ОСОБА_2 в судовому засіданні, підвал під
літерою «Ж»  весь цей час він
використовує з метою  здійснення
підприємницької діяльності, має Дозвіл на розміщення  об'єкту торгівлі та сфери послугНОМЕР_5;
Запорізьким міським управлінням земельних ресурсів визначено розмір
оподаткованої площі земельної ділянки під зазначеним об'єктом - 81,23 кв.м  (а.с.94 - 104
том 1) .

Отже,  приміщення
підвалу під літерою «Ж» приватний підприємець ОСОБА_2, як власник,   використовує для здійснення  своєї підприємницької діяльності.

ТОВ «Обрій», звернувшись до господарського суду із
позовом про визнання  недійсним  Договору купівлі-продажуНОМЕР_3 в редакції
додаткової угоди від  03.04.1995 року та
стверджуючи, що саме товариство є
власником  майна, зазначеного у
спірній додатковій угоді, в тому числі і підвалу  під літерою «Ж» площею  52,9 кв.м.
тим самим  оспорює (не визнає )
право власності  ПП ОСОБА_2  на зазначений об'єкт.

Відповідно до ст.
392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права
власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою  особою.

Таким чином,
зазначеною нормою законодавчо визначено, за наявності яких обставин особа може
звернутися до суду за захистом свого права власності шляхом пред`явлення позову
про визнання такого права.

Отже, ПП ОСОБА_2
з передбачених законом підстав звернувся до господарського суду (у рамках
справи № 4/2/239 -17/79д-22/70д/06) з позовними вимогами  про визнання права власності на приміщення
підвалу під літерою «Ж» площею 52,9 кв.м.,
розташованому за адресоюАДРЕСА_1.

Статтею 328
Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність»
володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом,
арбітражним судом, третейським судом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів  доходить висновку, що на підставі договору
купівлі - продажу  від 17.04.2000 року
ПП  ОСОБА_2 набув право власності на
частину об'єкту - підвал під літерою «Ж» та вхід в підвал  загальною нежитловою площею 52,9 кв. м., що
розташований за адресою:АДРЕСА_1 .

Докази визнання вищезазначеного договору недійсним
(неукладеним) або докази незаконності набуття права власності, встановленої
судом, відсутні.

За таких
обставин, вимоги ПП ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 19/500
частин об'єкту нерухомості - підвал під літерою «Ж» та вхід в підвал  загальною нежилою площею 52,9 кв.м, що
розташований за адресою:АДРЕСА_1, є обґрунтованими, доведеними, заснованими на
законі, і  підлягають задоволенню.

Крім
того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили
про неправомірність дій  ОСОБА_5 по відчуженню
ОСОБА_2 спірного підвалу. На підставі аналізу матеріалів справи колегія суддів
дійшла висновку, що придбавши у ОСОБА_5 підвал під літерою «Ж» та вхід в підвал
загальною нежитловою площею 52,9 кв. м., який розташовано за адресою:АДРЕСА_1,  за
відплатним  договором
купівлі-продажу, ОСОБА_2 став добросовісним набувачем  спірного майна в контексті приписів ст. 145
ЦК УРСР, ст. 388 ЦК України.

Враховуюче вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, неправильному
застосуванню норм матеріального
та процесуального права, а висновки господарського суду не відповідають
фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення господарського
суду .

Апеляційні  скарги
з зазначених підстав
підлягають  задоволенню.

Таким чином, в
задоволенні позову  ТОВ «Обрій» про
визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити; заходи по
забезпеченню позову, застосовані господарським судом згідно ухвали від
20.04.2006 року (а.с.124 том 1) - скасувати;
позовні вимоги ПП ОСОБА_2 задовольнити.

Судові
витрати  по справі, в тому числі  за апеляційними скаргами,  відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладаються на позивача у справі - ТОВ «Обрій».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49,  99, 101 - 105 Господарського процесуального
кодексу України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємцяОСОБА_2, м.
Запоріжжя та апеляційну скаргу ОСОБА_7, м. Біла Церква Київської області,
задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від
22.11.2006 року по справі №4/2/23д-17/79д-22/70д/06 скасувати.

В позові Товариству з обмеженою відповідальністю «Обрій»
відмовити.

Позовні
вимоги ПП ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за приватним підприємцем ОСОБА_2 право
власності  на  19/500 частин об'єкту нерухомості -  підвал під літерою «Ж» та вхід в підвал, нежилою
площею 52,9 кв.м, який знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

Стягнути  з  ТОВ «Обрій»
на користь ПП ОСОБА_2 127,50 грн. ( 85,00грн. + 42,50 грн.) державного
мита.

Стягнути з ТОВ «Обрій» на користь ОСОБА_7 42,50 грн.
державного мита за подачу апеляційної скарги. Видати  накази.

Видачу
наказів доручити господарському суду Запорізької області.

Скасувати забезпечення позову,
застосоване ухвалою господарського суду від 20 квітня 2006 року у справі №
4/2/23д-17/79д-22/70д/06.

Постанова оформлена відповідно до ст. 84 ГПК України
06.03.2007.