ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.06.07                                                                                           Справа  № 6/128-38

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                Мельник Г.І.

суддів                                           Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ «Спільного українсько-австрійсько-німецького підприємства «Укрінтерцукор»№63-юр від 20.02.07р.

на рішення господарського суду Волинської області від 6.02.2007 року

у справі    №6/128-38

за позовом ТзОВ «Спільного українсько-австрійсько-німецького підприємства «Укрінтерцукор», м. Київ

до відповідача Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба», с. Воютин Луцького району

про вилучення з незаконного володіння техніки на суму 20 008,81 грн.

За участю:

Від позивача Стаховська І.А.

Від відповідача Волдінер Ф.А.

В ході судового засідання представникам сторін права та обов’язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз’яснено, заперечень щодо складу суду не поступало.

Встановив: рішенням господарського суду Волинської області (суддя Пахолюк В.А.) від 6.02.2007р. у справі №6/128-38 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач з рішенням не погоджується, в апеляційній скарзі просить його скасувати, з тих підстав, що за умовами угоди про спільну діяльність матеріально-технічні ресурси залишаються його власністю, зазначена угода розірвана сторонами, тому вважає, що майно безпідставно залишається у відповідача.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, проти доводів апеляційної скарги заперечував, в продовжене судове засідання не з’явився, причин неявки не повідомив.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошувалася перерва з 22.05.07р. на 12.06.07р.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 6.02.07 року скасувати, прийняти нове рішення: позов задоволити.

При цьому колегія виходила з наступного:

03.03.1995 року між ТзОВ "Спільне українсько-австрійсько-німецьке підприємство "Укрінтерцукор" та СГПП "Дружба" було укладено угоду про спільну  діяльність за  № 50.

Як вбачається з п. 1.1 предметом угоди являлось довгострокове співробітництво з метою збільшення виробництва цукрових буряків, шляхом впровадження нових технологій, їх використання з використанням іноземних матеріально-технічних ресурсів на рівні світових стандартів, яка забезпечує одержання додаткових доходів і повернення валютного кредиту згідно з проектом вирощування цукрових буряків по прогресивній технології.

Відповідно до п.2.1 угоди "Укрінтерцукор" зобов'язувався поставити відповідачу матеріально-технічні ресурси в кількості необхідній для вирощування цукрових буряків на площі 300 га на суму 455 629, 8 ДМ, що еквівалентно 1035,5 тн. білого цукру. Перелік ресурсів, їх кількість і строки поставок додавались та були погоджені Специфікацією.

На виконання угоди №50 ТзОВ «СП «Укрінтерцукор»передало СГПП «Дружба»оприскувач «S-320»№12041064, культиватор «Європак»№12041254, сівалку «Мультикорн»№0295002.

Згідно п. 2.10 угоди відповідач зобов'язувався розрахуватись за одержані матеріально-технічні ресурси готовою продукцією - білим цукром в кількості 698,05 тонн.

За поставлене насіння, пестициди, пальне, добрива розрахунок проводиться в кінці господарського року, а за технічні ресурси-на протязі п'яти років з оплатою 10% річних.

Для проведення часткової передоплати іноземним постачальникам за матеріально-технічні ресурси разом з укладенням угоди, відповідач на підставі п. 2.11 угоди зобов'язувався передати позивачу 100 кг. цукру з одного гектара посіву цукрових буряків та 30 млн. крб. в рахунок кінцевого розрахунку.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем передано позивачу 396,6 тонн цукру, в результаті чого непереданими залишились 301,45 тонн цукру.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 14.06.06р. у справі №01/21-91 затверджено мирову угоду, укладену між ТзОВ СП «Укрінтерцукор»і СГПП «Дружба», якою розірвано угоду про спільну діяльність №50 від 3.03.1995р. Пунктом 2 ухвали затверджено, що позивач у зв’язку із пропуском строку позовної давності не претендує на 301,45 тонн, які непередані згідно умов угоди.

Посилаючись на факт укладення мирової угоди від 14.06.06 позивач вважає, що після розірвання зазначеної угоди у відповідача без достатніх правових підстав залишається сільськогосподарська техніка залишковою вартістю 20 008,81 грн., а саме: оприскувач "S-320" зав. №12041064; культиватор "Європак" зав. №12041254; сівалка "Мультикорн" зав. №0295002. А тому звернувся до господарського суду з даним позовом.

При цьому, господарський суд вважає вимоги позивача про повернення сільськогосподарської техніки безпідставними, в основу доводів суду покладено висновок про те, що мировою угодою було припинено всі права та обов’язки сторін за угодою про спільну діяльність №50 від 3.03.1995р.

Однак, з таким висновком господарського суду погодитись не можна, виходячи зі слідуючого.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 3.2 угоди, передані матеріально-технічні ресурси залишаються власністю «Укрінтерцукор»до повної сплати: «господарством»кредитного зобов’язання перед «Укрінтерцукор». У цей термін часу друга сторона має право користування тільки для вирощування цукрових буряків і зобов’язується використовувати їх згідно з Інструкцією по експлуатації і користуванню, а також забезпечувати їх збереження.

Згідно ст. 525 ЦК України  зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з умов затвердженої судом мирової угоди від 14.06.06р., відповідач повної сплати за отримане майно не провів, а тому вважати, що відповідач набув право власності на передану техніку згідно умов договору не можна. При цьому, слід зазначити, що відмова позивача шляхом укладення мирової угоди від отримання 301,45 тонн цукру не свідчить про відмову від права власності на цю сільськогосподарську техніку та про перехід такого права до відповідача; доказами у справі встановлено та відповідач не заперечує факт  наявності заборгованості, від стягнення якої позивач відмовився шляхом укладення мирової угоди, однак, це не позбавляє позивача реалізувати своє право на витребування належного йому на праві власності майна від відповідача. З огляду на вище викладене колегія вважає, що після розірвання договору про спільну діяльність відповідач користується матеріально-технічними ресурсами без достатньо-правових підстав, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Покликання відповідача на те, що позивачем не доведено, що наявна заборгованість у розмірі 301,45 тонн цукру була саме за матеріально-технічні ресурси та покликання на існування цієї заборгованості за поставлені товариству насіння та засоби захисту рослин, отримані в 1995р. жодними документальними доказами не обгрунтовано. Покликання суду на річні статистичні звіти за 1993-1997р.р. та несприятливі погодні умови 1993-1997р.р. не можуть бути належними документальними доказами виконання п. 3.2 договору, щодо повної сплати господарством кредитного зобов’язання перед позивачем і переходу до відповідача права власності на матеріально-технічні ресурси.

В результаті наведеного колегія прийшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду не відповідає фактичним обставинам справи, не грунтується на чинному законодавстві, тому його слід скасувати, прийняти нове рішення: позов задоволити.

Згідно ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.33,43,49,п.1ст.80,91,99,101,103,104,105 ГПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задоволити.

2.Рішення господарського суду Волинської області від 6.02.2007 року по справі за №6/128-38 скасувати.

3.Прийняти нове рішення. Позов задоволити:

Вилучити у Сільськогосподарського приватного підприємства «Дружба»(с. Воютин, Луцький р-н, Волинська обл., 45645, ) на користь ТзОВ «Спільне українсько-австрійсько-німецьке підприємство «Укрінтерцукор»(вул. Саксаганського, 93-б, м. Київ, 01032, ) оприскувач «S-320»зав. №12041064, культиватор «Європак»зав. №12041254, сівалку «Мультикорн»зав. №0295002, а також стягнути 300,14 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.Господарському суду Волинської  області видати накази.

5.Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6.Матеріали справи скеровуються в господарський суд Волинської області

Головуючий–суддя                   Г.І.Мельник

Судді                              Д.Ф.Новосад

О.В.Михалюк