ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2007 р.
16:50
Справа №  7/428/07

м. Миколаїв

За позовом: Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 54001, м.Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2
до відповідача: Дочірнього підприємства “Стройсервіс”, 1. 55340, Миколаївська область, Арбузинський район, смт. Костянтинівна, територія Берізка; 2. 55000, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, Бранденбург, 1, вул. Молодіжна, 12
про: стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 17572,52 грн.

Суддя Семенчук Н.О.

При секретарі судового засідання Дзюбі Ю.Ф.

Представники:

Від позивача
Васильченко О.В., дов. № 04-25/43 від 16.01.2006 р.

Від відповідача
Каверинський І.М. - керівник
Анастасьєва О.Б., дов. № 1 від 25.06.2007р.

СУТЬ СПОРУ: Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства “Стройсервіс” адміністративно-господарських санкцій в сумі 17572,52 грн. за нестворені у 2006р. робочі місця  для інвалідів.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, та зазначає, що підприємством приймались всі необхідні та можливі заходи для працевлаштування інвалідів, в обґрунтування чого надав звіти за 2006 рік за формою № 3-ПН, витяги із газет, звернення до місцевого телебачення, докази звернення до Арбузинського управління соціального захисту населення та Южноукраїнського центру зайнятості, докази звернення до Арбузинського товариства інвалідів, докази атестації робочих місць на підприємстві.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 17572,52 грн. адміністративно-господарських санкцій за нестворені у 2006 році робочі місця для інвалідів,

Позивач зазначає, що на підставі ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному випадку 4 місця і працевлаштувати на них інвалідів.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав звіт відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма 10-ПІ) (а.с. 5) у відповідності з яким на підприємстві відповідача працювало два інваліди, та вказує на те, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не створив два таких робочих місця.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні»(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників  облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування  інвалідів, у тому числі спеціальні   робочі  місця,  створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів, та не зобов’язує виявляти та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення № 563/03 від 21.06.20007 року відповідач зареєстрований у Миколаївському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 10.07.2006 року та має реєстраційний номер 10/0064, що підтверджується представником позивача в судовому засіданні. З червня 2006 року відповідач інформував державну службу зайнятості про потребу в працівниках на вільні посади в підприємстві, на які Дочірнє підприємство “Стройсервіс” було готово прийняти інвалідів, що підтверджується звітами за формою № 3-ПН, також інформував Арбузинське управління праці соціального захисту населення, що підтверджується листами від 31.07.2006 року, 25.10. 2006 року. Відповідно наказів підприємства №№ 198, 331, 194 підприємством у 2006 році було працевлаштовано три інваліди. Дочірнє підприємство “Стройсервіс” розміщувало оголошення в газетах про прийняття на роботу інвалідів, що підтверджується витягами з газети, звертався до місцевого телебачення з питання транслювання оголошення про прийняття на підприємство на роботу інвалідів, що підтверджується листом № 123 від 31.07.2006 року та довідкою № 208 від 22.06.2007р. Також відповідач звертався до районного товариства інвалідів з проханням направлення на підприємство інвалідів. Згідно повідомлень Арбузинського районного товариства інвалідів від 05.04.2006 року та 23.07.2006 року на підприємство направлялись для працевлаштування інваліди які відмовились від запропонованої роботи, що підтверджується заявами від 06.04.2006 року та від 24.07.2006 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач вимоги закону виконав.

Доказів, що на підприємство відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2006р. та, що їм було відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

За даними Арбузинського районного центру зайнятості відповідач інформував у встановленій формі центр зайнятості, що підтверджується листом Арбузинського районного  центру зайнятості № 413/03-10 від 25.03.2007р.

Згідно листа Головного управління праці та соціального захисту населення № 961-01-15 від 28.04.2007р. на підприємство відповідача територіальними центрами інваліди не направлялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи  порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у 2006 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1.          У позові відмовити.

Постанова у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Н.О.Семенчук