ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 2-6/12529-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого           Першикова  Є.В.

Суддів          Савенко Г.В.,  Ходаківької І.П.

Розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу          ЗАТ з іноземними інвестиціями “Яліта”

на постанову          Севастопольського апеляційного господарського  суду  від 27.03.2007 року

у справі           №2-6/12529-2006 господарського суду Автономної Республіки  Крим

за позовом           Дочірнього підприємства “Ялтакурорт” ЗАТ  “Укрпрофоздоровниця”

до           ЗАТ з іноземними інвестиціями “Яліта”

(ЗАТ ІІ “Яліта”)

про          спонукання виконання певних дій

за зустрічним позовом                   ЗАТ з іноземними інвестиціями “Яліта”

до                                                       Дочірнього підприємства “Ялтакурорт” ЗАТ  “Укрпрофоздоровниця”

про                                                     визнання недійсним договору

за участю представників сторін

позивача –Рибалова Л.В. (дов. від 20.07.07 № 74-Л)

відповідача  – Пічуєва О.В. (дов. від 16.10.06  №231)

Мажейка К.С. (дов. від 26.06.07 № 96), Афанасьєв А.В. (дов. від 30.10.06 № 241)

За згодою сторін відповідно до ч.2 ст.85 та ч.1 ст.1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 26.07.07 були оголошені лише вступна та резолютивна частини постанови колегії суддів Вищого господарського суду України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 року  №2-6/12529-2006 у задоволенні позовних вимог ДП “Ялтакурорт” ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів України “Укрпрофоздоровниця” про спонукання до виконання певних дій було відмовлено та задоволено зустрічний позов ЗАТ з ІІ “Яліта”  та визнано недійсним договір про спільну діяльність по завершенню будівництва готельного комплексу у с.Місхор, укладений 25.09.1993 р.

Постановою Севастопольського  апеляційного господарського суду від 27.03.2007 року у справі №2-6/12529-2006 апеляційну скаргу ДП “Ялтакурорт” ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” задоволено частково, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 року у справі №2-6/12529-2006 скасовано, прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову Дочірнього підприємства “Ялтакурорт” ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” про зобов’язання ЗАТ з ІІ “Яліта”  направити до комунального підприємства “Ялтинське бюро технічної інвентаризації” заяву про реєстрацію за ДП “Ялтакурорт” ЗАТ “Укрпрофоздоровниця”  права власності на житлові приміщення комплексу житлових будинків по вул. Сеченова-Достоевського, 21/31 у м. Ялта –63 квартир загальною площею 3384,68 кв.м., житловою площею 1646 кв.м., відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ЗАТ з ІІ “Яліта” про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 25.09.1993 року, укладеного між Ялтинським об’єднанням санаторно-курортних закладів профспілок “Ялтакурорт” та акціонерним товариством “Яліта” відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою у справі №2-6/12529-2006  постановою  апеляційної інстанції,  Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями “Яліта” (далі - Скаржник) звернулось з касаційною скаргою на постанову Севастопольського  апеляційного господарського суду від 27.03.2007 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову з мотивів неправильності застосування норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення господарського суду АРК  01.02.2007 року.

На касаційну скаргу від ДП “Ялтакурорт” надійшов відзив в якому зазначається, що постанова Севастопольського апеляційного суду від 27.03.2007 року є законною, винесена з урахуванням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши оскаржувані судові рішення на предмет дотримання судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті останніх, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних

доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти

докази.

Приймаючи постанову про скасування рішення Севастопольський апеляційний господарський суд виходив із віднесення рішення загальних зборів до категорії правочинів (а.с. 124), зокрема, до двосторонніх, оскільки це рішення тлумачиться як відмова від зобов’язання (а.с. 125),   що є невірним. Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов’язків. Таким чином, правочину притаманне правомірне вольове вчинення суб’єктом цивільного права, юридичних дій спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного результату. У двосторонньому правочині

(договорі) необхідною умовою є зустрічна (взаємна) домовленість при наймі двох сторін. В даному випадку, Рішення Загальних зборів акціонерів є внутрішнім (корпоративним) актом однієї юридичної особи, який адресований виконавчому органу цієї ж особи. Таке рішення безпосередньо не може створювати цивільного результату для інших осіб, оскільки ці відносини не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників, тобто не є цивільними ( ст.1 ЦК), а є лише внутрішніми корпоративними відносинами. Отже, посилання судом апеляційної інстанції на ст. 215 ЦК України є безпідставним.

Крім того, нічим не обумовленим є тлумачення апеляційною інстанцією положення „ вважати недійсним” Протоколу № 23 від 02.09.2005 року  як визнання недійсним рішення загальних зборів, оскільки в згаданому протоколі не згадується жодна правова норма, не зазначаються підстави недійсності правочинів, передбачені ЦК України або інші підстави недійсності актів, передбачені іншим спеціальним законодавством, а мотивом скасування рішення є „ зміна в системі діяльності ЗАО з ІІ „ Яліта” (а.с. 42, том 1 ). Таким чином, в даному випадку наявне скасування повноважним органом ЗАТ –Загальними зборами, раніше прийнятого рішення. Такі дії вищого органу акціонерного товариства не суперечать ст.ст. 98, 159 ЦК, ст. 81 ГК , положенням Закону України „Про господарські товариства”.

Судова колегія також зазначає, що суд апеляційної інстанції дещо вийшов за межі предмету розгляду по справі, оскільки первісний позивач вимагав в позовній заяві зобов’язати відповідача вчинити певні дії, а саме, подати заяву до КП „ Ялтинського бюро технічної інвентаризації”, натомість  в оскаржуваній постанові суд встановив наявність спільного майна та спільної власності (а.с. 125 т.3). Разом з цим, на момент розгляду Постановою Верховного Суду України  від 27.02.07 було скасовано Постанову ВГСУ від 18.0.06 та рішення в господарського суду АРК від 15-18.08.05 у справі № 2-8/8407-2005 за позовом ЗАТ з ІІ „ Яліта” до Ялтинської міської ради та Виконавчого комітету Ялтинської міської ради про визнання права власності на спірне майно. Саме в цьому провадженні повинно відбуватися вирішення спору про право власності, тим більше, що Верховний суд зобов’язав залучити ДП „ Ялтакурорт” до участі у справі.

Відповідно до ст. 229 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним, якщо його укладено внаслідок помилки. Помилка уявляє собою неправильне сприйняття особою істотних обставин правочину, яке вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що право чин не був вчинений. При цьому під помилкою, що має істотне значення, Цивільний кодекс України, зокрема, розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін; істотною помилкою є помилкове сприйняття предмету, змісту або суб’єкту угоди. Як свідчать матеріали справи при укладенні Договору про спільну діяльність від 25.09.1993 року помилка стосувалась прав, обов’язків та природи оспорюваного правочину.  Так, ЗАТ з ІІ „ Яліта” помилялось щодо права ДП „Ялтакурорт” на відшкодування житлових площ та обов’язку саме ЗАТ „ Яліта” їх відшкодувати. Крім того, оспорюваний договір за своєю природою та предметом не є договором про спільну діяльність, а угодою про перевід боргу з Тресту „Спецкаучукрембуд” за договором № 1730 від 10.11.88р. Отже, твердження суду апеляційної інстанції, що помилка стосується лише мотивів та неправильної уяви про норму права є необґрунтованими.

Враховуючи, що підставою часткового скасування рішення від 01.02.2007 судом апеляційної інстанції є неправильне застосування останньою цивільного та господарського законодавства, а господарським судом правомірно відмовлено первісному позивачу в позові та визнано спірний договір від 25.09.1993р. недійсним, то первісне рішення є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і чинному законодавству.

Зважаючи на наведене колегія суддів дійшла висновку про помилкове застосування господарським судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин норм матеріального права, у зв’язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а рішення господарського суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів Вищого господарського суду України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ЗАТ з іноземними інвестиціями “Яліта” –задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 року у справі №  2-6/12529-06 –скасувати.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.02.2007 року у справі № 2-6/12529-06 –залишити без змін.

Головуючий                                                                  Є. Першиков

Судді                                                                                Г. Савенко

І. Ходаківська