ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13.06.2007р.
м.Київ
№ 11/394

За позовом
Державної податкової адміністрації у м. Києві

до
1) Закритого акціонерного товариства «Український кредитний банк»,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтон-КН»

про
визнання договору недійсним.

Головуючий суддя Євсіков О.О.,

судді Хрипун О.О.,

Шабунін С.В.

Секретар судового засідання Дупляк С.А.

Представники

від позивача
від відповідача-1
- Некряч О.М. (предст. за дов.);
- Кулєшов В.Л. (предст. за дов.);

від відповідача-2
- не з’явилися.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 13.06.2007 о 17 год. 40 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 16.06.2007 на 17 год. 30 хв., про що повідомлено представникам позивача та відповідача-1 після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч. 4 ст.  167 КАС України. З технічних причин виготовлення постанови в повному обсязі було відкладено на 18.06.2007.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова адміністрація у м. Києві звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсними з підстав, передбачених ст. 207 ГК України,  договорів від 02.11.2004 № Т-40/112004 та від 03.11.2004 № У-03/112004, укладених між відповідачами. Позивач також просить стягнути з відповідачем все одержане за спірною угодою в дохід держави.

Ухвалою суд від 08.12.2005 роз’єднано провадження в адміністративній справі з розгляду позовних вимог ДПА у м. Києві до Закритого акціонерного товариства «Український кредитний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтон-КН»про визнання недійсними договору купівлі-продажу векселів від 02.11.2004 № Т-40/112004 та договору обліку векселя від 03.11.2004 № У-03/112004 з відкриттям окремого адміністративного провадження за позовом ДПА у м. Києві до Закритого акціонерного товариства «Український кредитний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Алтон-КН»про визнання недійсним договору обліку векселя від 03.11.2004 № У-03/112004.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

На думку позивача, умисел відповідачів на укладання угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, підтверджується тим, що рішенням Солом’янського районного суду міста Києва від 22.03.2005 у справі № 2-2089 (суддя Літвінова Н.М.) за позовом ДПІ у Солом’янському районі м. Києва до Кіслової В.Ф., Гаврилюк О.В., ТОВ «Алтон-КН»скасовано державну реєстрацію та визнано недійсними установчі та реєстраційні документи ТОВ «Алтон-КН».

Відповідач-1 позовних вимог не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що позивачем документально не доведено наявності у діях відповідачів умислу щодо настання наслідків, завідомо суперечних інтересам держави, при укладенні та виконанні спірного  договору. Також відповідач-1 зазначає, що відповідачі своєчасно і в повному обсязі виконали умови спірного договору; на момент укладення вказаного договору відповідач-2 був зареєстрований як суб’єкт підприємницької діяльності, а також як платник податку на прибуток і як платник податку на додану вартість.

Відповідач-2 відзиву на позов не надав, явку своїх представників в судове засідання не забезпечив. У зв’язку з нез’явленням представників відповідача-2 та ненаданням витребуваних доказів розгляд справи неодноразово відкладався, ухвали про призначення розгляду справи та про її відкладення а також повістки-виклики  направлялися відповідачу-2 за всіма наявними у матеріалах справи адресами, в т.ч. зазначеними в його установчих та реєстраційних документах.

Відповідно до ст. 128 КАС України справа вирішується на підставі наявних і ній доказів.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем-1 документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 02 листопада 2004 року між Закритим акціонерним товариством "Український кредитний банк" (далі ЗАТ "УКБ") та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛТОН-КН" (далі ТОВ "АЛТОН-КН") було укладено договір ЖГ-40/112004. За даним договором ТОВ "АЛТОН-КН" (Продавець) передає у власність, а ЗАТ "УКБ" (Покупець) приймає та оплачує 8 (вісім) простих векселів на суму 11.398.050,00 грн.

Відповідач-1 прийняв передані йому Відповідачем-2 векселі, що підтверджується актами приймання-передачі векселів до спірного договору (акт приймання-передачі векселя від 19.11.2004 до договору № Т-40/112004 від 02.11.2004), та сплатив їх вартість в розмірі та строки, встановлені договором, у безготівковій формі на рахунок Відповідача-2 № 26, відкритий в ЗАТ "ПРАЙМ-БАНК", МФО 300669, що вказаний у реквізитах сторін договору (меморіальний ордер № 2304 від 02.11.2004р. –за договором № Т-40/112004 від 02.11,2004).

За змістом ст. 207 ГК України недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, або укладена учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності). Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома сторонами чи однією.

Позивач, стверджуючи про наявність в діях відповідачів умислу, спрямованого на досягнення мети суперечної інтересам держави, вважає, що підставою для висновку щодо спрямованості діяльності відповідачів є рішення Солом’янського районного суду міста Києва від 22.03.2005 у справі № 2-2089 (суддя Літвінова Н.М.) за позовом ДПІ у Солом’янському районі м. Києва до Кіслової В.Ф., Гаврилюк О.В., ТОВ «Алтон-КН»скасовано державну реєстрацію та визнано недійсними установчі та реєстраційні документи ТОВ «Алтон-КН».

Однак таке посилання позивача на вказане рішення суду Господарський суд міста Києва відхиляє з огляду на те, що 06 грудня 2005 року Закритим акціонерним товариством "Український кредитний банк" було подано до Солом'янського районного суду м. Києва в порядку статей 361-365 Цивільного процесуального кодексу України заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.03.2005р. у цивільній справі № 2-2089 за позовом Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва до Кіслової Валентини Федорівни, Гаврилюк Олени Василівни, ТОВ "Алтон-КН" від 22.03.2005 про скасування державної реєстрації ТОВ "АЛТОН-КН", визнання статуту ТОВ "АЛТОН-КН" з моменту державної реєстрації, а саме від 17.02.2004, свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ "АЛТОН-КН" № 36095861, видане 03.05.2004, від дати внесення до Реєстру платників податку на додану вартість, недійсними.

За результатами перегляду рішення від 22.03.2005 Солом'янський районний суд м. Києва рішенням від 09 червня 2006 р. у справі № 2-1521 в задоволенні позову Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва до Кіслової Валентини Федорівни, Гаврилюк Олени Василівни, ТОВ "Алтон-КН" від 22.03.2005 про скасування державної реєстрації ТОВ "АЛТОН-КН", визнання статуту ТОВ "АЛТОН-КН" з моменту державної реєстрації, а саме від 17.02.2004, свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ "АЛТОН-КН" № 36095861, виданого 03 травня 2004 р., від дати внесення до Реєстру платників ПДВ, недійсними, відмовив.

Вказане рішення від 09 червня 2006 р. набрало законної сили та є чинним станом на день розгляду спору.

Доказів зворотнього суду не надано.

За таких обставин посилання позивача на рішення Солом’янського районного суду міста Києва від 22.03.2005 у справі № 2-2089 (суддя Літвінова Н.М.) за позовом ДПІ у Солом’янському районі м. Києва до Кіслової В.Ф., Гаврилюк О.В., ТОВ «Алтон-КН», яким скасовано державну реєстрацію та визнано недійсними установчі та реєстраційні документи ТОВ «Алтон-КН», є безпідставними.

В обґрунтування позову позивачем зроблено посилання на протиправність умислу у обох відповідачів. Враховуючи наведене, встановлення умислу підприємства на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, є предметом дослідження у цій справі.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України № 80 від 19.02.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 березня 1998 року за № 172/2612, у редакції, чинній на момент взяття відповідачів на податковий облік, для взяття на облік платники податків - юридичні особи подають в органи державної податкової служби за своїм місцезнаходженням такі документи:

заяву за формою N 1-ОПП (додаток 1);

завірені в нотаріальному порядку копії статуту (якщо це потрібно для створюваної організаційної форми підприємства), установчих договорів з відміткою органу, що здійснив державну реєстрацію;

копію положення (для бюджетних установ, благодійних організацій);

копію свідоцтва про державну реєстрацію;

копію довідки про включення до ЄДРПОУ з присвоєним їй ідентифікаційним кодом.

Пунктом 4.13 вказаної Інструкції встановлено, що усі документи, перелічені в пункті 4.7,  подає особисто власник, засновник (власники, засновники) або уповноважена ним (ними) особа (заявник), або призначений керівник, або головний бухгалтер. Документи приймаються лише за наявності паспорта особи, яка подає документи, довідок про присвоєння ідентифікаційного номера з ДРФО власників, засновників (фізичних осіб), директора та головного бухгалтера.

Заяви приймають відділи обліку та реєструють у загальному відділі (канцелярії). Приймання заяви фіксується в журналі реєстрації заяв та повідомлень про взяття на облік (перереєстрацію, реорганізацію, унесення змін) платників податків за ф. N 2-ОПП. Перевірку паспортних даних та встановлення місцезнаходження платника податків виконують підрозділи податкової міліції. Заява заповнюється друкарським способом або від руки чорнилом темного кольору друкованими літерами та підписується власником, засновником або призначеним керівником, чи головним бухгалтером підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для реєстрації засновників та керівників відповідача-2  у податкових органах стали визначенні законодавством документи, на підставі яких здійснювалась відповідна реєстрації, і їх відповідність законодавству перевірялась під час реєстрації.

Відповідач-1 є банківською фінансовою установою, яка здійснює діяльність на підставі статуту, банківської ліцензії № 16, дозволу № 16-1, виданих Національним банком України 26 жовтня 2001 року, згідно ліцензії Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку України серія АА № 770462 від 13.10.2004 на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів, зокрема діяльності по випуску та обігу цінних паперів, та має право укладати угоди щодо цінних паперів, зокрема договори щодо купівлі цінних паперів та взяття їх на облік.

При укладенні Відповідачем-1 спірного договору з Відповідачем-2 правоздатність та дієздатність Відповідача-2 була перевірена Відповідачем-1 на підставі наданих Відповідачем-2 документів. Так, Відповідачем-2 Відповідачеві-1 були пред'явлені установчі документи та інші документи Відповідача-2, які свідчили, що на момент укладення договору Відповідач-2 був зареєстрований в якості юридичної особи, внесений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, взятий податковими органами на облік як платник податків. Копії наданих для ознайомлення документів залишилися в архіві Відповідача-1 (фотокопія статуту ТОВ "АЛТОН-КН", затвердженого установчими Загальними зборами Засновників (учасників) Товариства, Протокол № 1 від 05 серпня 2003 р., та зареєстрованого Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією 17.02.2004 № 20499, посвідчена 07.08.2005 Івановою С.М. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № в реєстрі 4288; фотокопія установчого договору про створення та діяльність ТОВ "АЛТОН-КН", посвідчена 07.08.2005 Івановою С.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за № в реєстрі 4289; копія свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ "АЛТОН-КН" в Солом'янській районній в м. Києві державні адміністрації 17.02.2004 № 20499; копія довідки № 3118/04 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України  (ЄДРПОУ) від 15.03.2004; копія довідки про взяття на облік платника податків від 18.05.04 № 2001; копія свідоцтва № 36095861 про реєстрацію платника податку на додану вартість від 03 травня 2004р., копія картки із зразками підпису директора ТОВ "АЛТОН-КН" та відбитком печатки підприємства, завірена ЗАТ "ПРАЙМ-БАНК"). Відповідач-2 мав рахунок у банку, який міг бути йому відкритий згідно ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" лише за умови його ідентифікації ЗАТ "ПРАЙМ-БАНК". Факт реєстрації Відповідача-2 в державних установах в якості юридичної особи та в якості платника податків на момент укладення спірного договору Позивач не заперечує. В якості документів, які підтверджували повноваження органу управління Відповідача-2 Відповідачу-1 були подані: протокол № 1 учасників ТОВ "АЛТОН-КН" від 05 серпня 2003 р. про призначення директора, довідка про присвоєння директору ідентифікаційного номеру, паспорт директора Відповідача-2 (копії зберігаються у архіві Відповідача-1). За наслідками ознайомлення з наданими документами Відповідача-2 сумнівів у Відповідача-1 щодо правоздатності та дієздатності Відповідача-2 не виникало. Відсутність таких сумнівів у Відповідача-1 об'єктивно ґрунтувалася як на факті державної реєстрації Відповідача-2 як юридичної особи, наявності в нього банківського рахунку, печатки, так і на факті взяття Відповідача-2 податковими органами на податковий облік.

При укладенні та виконанні спірного договору сторонами було дотримано всіх вимог чинного законодавства України, включаючи вимоги ст. 180 Господарського кодексу України. Зміст спірного договору в повному обсязі відповідає вимогам законодавства, оскільки в них наявні всі істотні умови, характерні для договорів такого виду. Спірний договір був укладений особами, які на момент його укладення мали передбачену статтею 92 Цивільний кодексу України, необхідну для укладення договорів, цивільну дієздатність. Він був підписаний, з боку Відповідача-1 Головою Правління ЗАТ "Український кредитний банк" Ляхом Юрієм Івановичем, який діяв на підставі Статуту, з боку Відповідача-2 Директором ТОВ "АЛТОН-КН" Лук'янцем Михайлом Валерійовичем, який діяв на підставі Статуту Відповідача-2, та скріплений печатками сторін.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю є виконавчий орган, колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор) передбачений статутом. Директор вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників. Директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Пунктом 3.17 Статуту Відповідача-2 визначено, що вищим виконавчим органом товариства є директор. Відповідно до п. 3.19. Статуту Відповідача 2 директор вирішує поточні питання діяльності товариства.

Згідно п.3.21. Статуту Відповідача-2 директор мав право без доручення виконувати всі дії від імені товариства в межах чинного законодавства; укладати будь-які угоди та юридичні акти, відкривати будь-які банківські рахунки; представляти товариство у всіх органах, установах, організаціях, виконувати інші дії в інтересах товариства.

При укладенні договору необхідне для чинності цього правочину волевиявлення Відповідача-1 та Відповідача-2 було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що підтверджується їх належним виконанням сторонами.

Договір № Т-40/112004 від 02.11.2004 на момент його укладення відповідав всім передбаченим законом вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину: -    мав законний зміст, який не суперечив законодавству та моральним засадам суспільства; був вчинений особами, які мали для його вчинення необхідний обсяг цивільної правоздатності та дієздатності; був вчинений у письмовій формі; волевиявлення сторін при вчиненні правочинів було вільним та відповідало їх внутрішній волі були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме   на  набуття   Відповідачем-1   права  власності   на  отримані   за  спірним договором цінні папери.

Враховуючи вищевикладене та те, що спірний договорів був укладений Відповідачем-1 та Відповідачем-2 на початку листопада 2004 р., в той час коли рішення суду про скасування державної реєстрації Відповідача-2 та визнання недійсним його установчих документів було прийнято у березні 2005 р. (про що Відповідач-1 дізнався лише при отриманні позовної заяви Позивача), Відповідач-1, укладаючи спірного договору та виконуючи його, об'єктивно не знав та не міг знати того, що Відповідач-2 не має статусу юридичної особи, не має установчих документів, та не взятий на облік в якості платника податків.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд виходить з того, що згідно зі ст.ст. 207, 208 ГК України, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома  сторонами  -  в доход держави стягується все одержане ними за угодою.

Для даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб’єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірних угод з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб’єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, при цьому суд відзначає, що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) осіб, які діяли від імені відповідачів.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 25 липня 2002 року №1056 "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки" зазначено, що доказами спрямованості умислу суб'єкта оспорюваних угод на приховання від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною адресою та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та інше. Під час розгляду цієї категорії справ судам, відповідно до вимог статті 43 Господарсько процесуального кодексу України, необхідно оцінювати докази в сукупності.

При цьому суд відзначає, що сам факт визнання скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідно до ч. 2  ст. 18  Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суду не надано належні докази на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови № 3 від 28.04.1978 (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», роз’яснив, що до угод, укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами доходів від оподаткування.

Відповідно до Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1991 № 509-ХП зі змінами і доповненнями на державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції покладені функції здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) та забезпечення застосування та своєчасного стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами (ч. 1, ч. 6 ст. 10).

Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-ІІІ зі змінами і доповненнями контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов’язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону. Стосовно податків і зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи державної податкової служби.

Підпунктом 4.2.2 п.4.2 ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий   орган   внаслідок   проведення   камеральної  перевірки виявляє арифметичні   або   методологічні   помилки   у   поданій   платником   податків   податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання.

г)          згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

У відповідності до пп. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

У разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги, які є письмовою вимогою податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу (пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6, п. 1.10 ст. 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Порушення будь-якою юридичною особою податкового законодавства встановлюється посадовими особами контролюючого органу у результаті перевірки фінансово-господарської діяльності і фіксуються у акті, складеному по результатах вказаної перевірки, а також зазначається у відповідному рішенні податкової служби, яке повинно бути виконане упродовж встановленого податковим законодавством строку. Податковим законодавством не передбачені інші документи, які можуть підтверджувати наявність виявлених порушень податкового або валютного законодавства.

В матеріалах справи відсутні допустимі докази наявності у відповідачів податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникли внаслідок виконання спірного договору. До справи не надано рішень податкового органу про донарахування відповідачам податкових зобов’язань, податкових повідомлень, які б підтвердили наявність податкового боргу у відповідачів, про умисел яких стверджує позивача, в т.ч. внаслідок виконання саме спірного договору.

За таких обставин позивачем не доведено, що за результатом виконання спірного договору у відповідачів наявний податковий борг, в зв’язку з чим твердження позивача про завдання державі збитків у вигляді несплачених податків є недоведеним. Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що укладаючи угоду, сторони діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства.

На момент укладення та виконання спірної угоди відповідачі були належним чином зареєстрованим підприємством та платником податків.

При цьому суд звертає увагу на те, що в пункті 1.3 оглядового листа Вищого арбітражного суду України № 01-8/481 від 20.04.2001 зазначено, що порушення  сторонами  договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним. Якщо податковим органом  не  подано  доказів  спрямованості укладеної  угоди на вчинення порушення податкового законодавства, несплата податків (обов'язкових платежів) не є підставою  для  визнання  угоди недійсною.

В абзаці другому пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25 грудня 1992 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року, зазначено, що задовольняючи позов у такій справі, суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

Отже,  твердження позивача про суперечність спірної угоди інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мають правового значення для справи. Таке твердження не відповідає вимогам процесуального закону про належність доказів та підстави звільнення від доказування.

Самі по собі досліджувана судом угода не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-72, 94, 97, 158-163 КАС України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя

судді
О.О. Євсіков

О.О. Хрипун

С.В. Шабунін

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –18.06