ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  38/232

13.09.07

За позовом
Малого приватного підприємства “Онікс-К”

До
Київського міського центру зайнятості

Про
стягнення 20549,45 грн.

Головуючий суддя Власов Ю.Л.

Суддя Шабунін С.В.

Суддя Палій В.В.

Представники:

Від позивача
Кісельов В.Л.

Від відповідача
Кияшко В.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача про стягнення матеріальних збитків в сумі 20549,45 грн. з підстави невиконання Відповідачем умов укладеного з Позивачем договору №388 від 20.05.02р.

В процесі розгляду справи          Позивач подав обґрунтування позовних вимог, в яких знов змінив предмет позову та просить суд: 1) встановити правомірність дій Відповідача про припинення з 01.10.02р. договору №388 та додатку до нього та початок виплати дотаційних коштів з 19.11.02р.; 2) визнати дії Відповідача такими, що виходять за межі встановленого законом порядку у зв’язку з незабезпеченням належного нагляду за дотриманням умов договору №388 від 20.05.02р.; 3) стягнути з Відповідача на користь Позивача матеріальні збитки з причини втрати пенсії в сумі 1050000,00 грн.; 4) стягнути з Відповідача моральні страждання в сумі 1152750,00 грн.; 5) стягнути з Відповідача витрати на виконання судових рішень та постанов виконавчої служби в сумі 2743,08 грн.; 6) стягнути з Відповідача додаткові збитки Позивача від не отриманих доходів за договором №388 від 20.05.02р. в сумі 298185,90 грн.; 7) стягнути з Відповідача збитки Позивача від не отриманих доходів після участі у тендері на пошиття одягу в сумі 8052800,00 грн.; 8) стягнути з Відповідача витрати під час проведення підготовчих заходів з умов підписання з Відповідачем договору №388 від 20.05.02р. в сумі 244834,20 грн.; 9) стягнути з Відповідача додаткові витрати згідно акту про виконання юридичних дій в сумі 550,00 грн.; 10) стягнути з Відповідача витрати на погашення банківського кредиту в сумі 7500,00 грн.; 11) стягнути з Відповідача додаткові витрати на зарплату працівникам, що були направлені Відповідачем по видатковим касовим ордерам в сумі 11438,19 грн., що складає загальну суму витрат та втрати прибутку 14220991,00 грн.; 12) стягнути з Відповідача штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 20% від 19387,30 грн.; 13) стягнути з Відповідача пеню в розмірі 0,1% від суми 19387,30 грн. за кожний день прострочення; 14) стягнути з Відповідача штраф в розмірі 7% від 19387,30 грн.; 15) врахувати та стягнути з Відповідача інфляцію за весь час.

В подальшому Позивач подав суду уточнення позовних вимог, в яких змінив предмет позову та просить суд: 1) встановити правомірність дій Відповідача про припинення з 01.10.02р. договору №388 та додатку до нього та початок виплати дотаційних коштів з 19.11.02р.; 2) визнати дії Відповідача такими, що виходять за межі встановленого законом порядку у зв’язку з незабезпеченням належного нагляду за дотриманням умов договору №388 від 20.05.02р.; 3) стягнути з Відповідача на користь Позивача втрачену заробітну плату та пенсію в сумі 1194000,00 грн.; 4) стягнути з Відповідача моральні страждання в сумі 2000000,00 грн.; 5) стягнути з Відповідача витрати на виконання судових рішень та постанов виконавчої служби в сумі 2743,08 грн.; 6) стягнути з Відповідача додаткові збитки Позивача від не отриманих доходів за договором №388 від 20.05.02р. в сумі 298185,90 грн.; 7) стягнути з Відповідача збитки Позивача від не отриманих доходів після участі у тендері в сумі 8052800,00 грн.; 8) стягнути з Відповідача витрати під час проведення підготовчих заходів з умов підписання з Відповідачем договору №388 від 20.05.02р. в сумі 244834,20 грн.; 9) стягнути з Відповідача додаткові витрати згідно акту про виконання юридичних дій в сумі 550,00 грн.; 10) стягнути з Відповідача витрати на погашення банківського кредиту в сумі 8500,00 грн.; 11) стягнути з Відповідача додаткові витрати на зарплату працівникам, що були направлені Відповідачем по видатковим касовим ордерам в сумі 11438,19 грн.; 12) стягнути з Відповідача заборгованість Позивача перед ЖЕО в сумі 6000,00 грн.; 13) стягнути з Відповідача додаткові витрати адвокатів, суддів, бухгалтера в сумі 353845,75 грн.; 14) стягнути з Відповідача матеріальні витрати Позивача та не відшкодовані кошти Відповідачем в сумі 20549,45 грн. Всього сума шкоди складає 12193437,57 грн.; 15) стягнути з Відповідача штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 20% від 20549,45 грн.; 16) стягнути з Відповідача пеню в розмірі 0,1% від суми 20549,45 грн. за кожний день прострочення; 17) стягнути з Відповідача штраф в розмірі 7% від 20549,45 грн.; 18) врахувати та стягнути з Відповідача інфляцію за весь час. Загальна сума 12187436,57 грн.

Пізніше Позивач подав до суду заяву в якій знов змінив предмет позову та просить суд визнати та врахувати додаткові витрати та втрату прибутків, відшкодувати матеріальні та моральні збитки, понесені Позивачем: 1) витрати на виконання судових рішень та постанов виконавчої служби в сумі 2743,08 грн.; 2) витрати під час проведення підготовчих заходів на організацію додаткових робочих місць до підписання з Відповідачем договору №388 від 20.05.02р. в сумі 244834,20 грн.; 3) стягнути з Відповідача збитки Позивача від не отриманих доходів після участі у тендері на пошиття одягу в сумі 8052800,00 грн.; 4) додаткові збитки Позивача від не отриманих доходів за договором №388 від 20.05.02р. в сумі 298185,90 грн.; 5) додаткові витрати згідно акту про виконання юридичних дій в сумі 550,00 грн.; 6) витрати на погашення банківського кредиту в сумі 9500,00 грн.; 7) додаткові витрати на зарплату працівникам, що були направлені Відповідачем по видатковим касовим ордерам в сумі 11438,19 грн.; 8) заборгованість Позивача перед ЖЕО в сумі 6000,00 грн.; 9) втрачену заробітну плату та пенсію в сумі 1194000,00 грн.; 10) моральні страждання в сумі 4000000,00 грн.; 11) витрати на пальне для авто в сумі 50000,00 грн.; 12) витрати на олію для авто в сумі 515,00 грн.; 13) обслуговування авто в сумі 8000,00 грн.; 14) додаткові витрати адвокатів, суддів, бухгалтера в сумі 353845,75 грн.; 14) матеріальні витрати Позивача та не відшкодовані кошти Відповідачем в сумі 20549,45 грн. Всього витрати та втрату з заподіяної шкоду складає 14759047,24 грн.; 15) стягнути з Відповідача штрафні санкції за порушення умов договору в розмірі 20% від 20549,45 грн.; 16) стягнути з Відповідача пеню в розмірі 0,1% від суми 20549,45 грн. за кожний день прострочення; 17) стягнути з Відповідача штраф в розмірі 7% від 20549,45 грн.; 18) врахувати та стягнути з Відповідача інфляцію за весь час з 2003 року по 01.08.07р.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує тим, що внаслідок порушення Відповідачем умов договору та його розірвання в односторонньому порядку Позивачем були понесені матеріальні шкода, збитки, витрати, втрати та моральна шкода на суми, вказані у поданих суду позові, обґрунтуванні, уточненні та заяві.

Відповідач проти заявленого Позивачем позову заперечив мотивуючи наступним. Дотація надається щомісячно протягом року в розмірі фактичних витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб, але не вище за середній рівень заробітної плати в галузях національної економіки міста, що склалася за минулий місяць. На виконання умов договору Відповідач направив до Позивача для працевлаштування безробітних та почав перераховувати на рахунок Позивача кошти в розмірі фактичних витрат на заробітну плату прийнятих за направленням служби зайнятості осіб, але не вище за середній рівень заробітної плати. Ці витрати включають основну та додаткову заробітну плату та суми страхових внесків, що сплачують роботодавці відповідно до Закону України “Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування”, Закону України “Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” та Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”.

Відповідачем була призупинена виплата дотацій Позивачу у зв’язку з кримінальною справою, про що було письмово повідомлено Позивача. Проте, після закриття кримінальної справи Відповідачем одразу ж була поновлена виплата дотацій Позивачу. Таким чином. Відповідач в повному обсязі виконав умови укладеного договору та сплатив Позивачу належні суми дотацій, що підтверджується актом від 20.10.05р., підписаним Позивачем, зведеною відомістю по нарахування заробітної плати та страхових внесків, а також платіжними дорученнями.

Також, Позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений нормами чинного законодавства України.

Ухвалою від 04.06.07р. провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи був призначений на 19.06.07р.

Ухвалою від 19.06.07р. розгляд справи був відкладений на 03.07.07р., у зв’язку з неподанням Позивачем витребуваних документів. У судовому засіданні 03.07.07р. була оголошена перерва до 10.07.07р.

Ухвалою від 10.07.07р. розгляд справи був відкладений на 29.08.07р., в в’язку з неподанням Позивачем всіх витребуваних судом документів.

Розпорядженням в.о. Голови Господарського суду м. Києва від 28.08.07р. розгляд справи було доручено здійснити колегіально у наступному складі суддів: Власов Ю.Л. (головуючий), Шабунін С.В., Палій В.В.

Судом заслухані пояснення сторін, досліджені надані суду докази та матеріали. В результаті дослідження наданих суду доказів та матеріалів, слухання сторін суд

ВСТАНОВИВ:

20.05.2002р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №338 про надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, відповідно до якого Відповідач надає Позивачу згідно з ст.30 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” дотацію на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних у розмірі фактичних витрат на заробітну плату прийнятих безробітних, що включають установлений їм посадовий оклад з доплатами за умови праці, але не вище за середній рівень заробітної плати в галузях економіки міста, що склалася за минулий місяць. Позивач працевлаштовує безробітних за направленням Відповідача.

Відповідно до п.3 вказаного договору Відповідач зобов’язується направити до 31.12.2002р. для працевлаштування 35 безробітних відповідних професій. Почати перераховувати дотацію після прийняття роботодавцем безробітних за направленням Відповідача пропорційно чисельності прийнятих осіб. Перераховувати дотацію на розрахунковий рахунок Позивача до 15 числа місяця, наступного за місяцем за який сплачена заробітна плата прийнятим працівникам.

Відповідно до п.4 зазначеного договору Позивач зобов’язується надавати Відповідачу до 10 числа кожного місяця документи, що підтверджують виплату заробітної плати особам, працевлаштованим за направленням Відповідача.

Згідно з п.3 додаткової угоди від 02.07.02р. до договору №338, Відповідач зобов’язується направити до 31.12.02р. для працевлаштування 41 безробітних відповідних професій.

11.09.2002р. Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія з вимогою перерахувати Позивачу суму боргу в розмірі 7048,51 грн., недоплаченої Відповідачем, що складає фактичні витрати Позивача на заробітну плату за червень та липень.

30.09.2002р. Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія з вимогою перерахувати Позивачу суму боргу в розмірі 8335,98 грн., недоплаченої Відповідачем, що складає фактичні витрати Позивача на заробітну плату за серпень місяць.

20.10.2003р. Відповідач листом №12-3516 надав відповідь на претензію Позивача, в якій зазначив, що для перерахування Позивачу коштів немає законних підстав, оскільки Позивач в порушення умов укладеного договору не подає Відповідачу документи, що підтверджують виплати заробітної плати, працевлаштованим за направленням Відповідача.

08.04.2003р. Відповідач листом №12-1127 повідомив Позивача, що до розгляду кримінальної справи припиняє дію договору №388 від 20.05.02р.

Відповідно до акту від 20.10.2005р., підписаного Позивачем та Відповідачем, Відповідачем з червня 2002 по травень 2004 років фактично перераховано Позивачу компенсаційні витрати в сумі 277635,73 грн. за період з травня по грудень 2002 року, з січня по грудень 2003 року, з січня по лютий 2004 року, що також підтверджується копіями платіжних доручень. Згідно з вказаним актом Позивачем були подані документи для отримання компенсаційних виплат на суму 297023,00 грн., під час звірки 20.10.05р. Позивачем були подані документи на отримання компенсаційних виплат в сумі 277635,73 грн.

Відповідно до зведеної відомості по нарахуванню заробітної плати та страхових внесків, Відповідачем перераховано Позивачу меншу суму ніж склали фактичні видатки на оплату заробітної плати та страхових внесків в зв’язку з тим, що нарахування заробітної плати та страхових внесків перевищували середньомісячну заробітну плату по м. Києву. Дані про середньомісячну заробітну плату штатних працівників по м. Києву, заробітні плати працівників Позивача та суми здійснених Відповідачем відшкодувань по кожному працівнику за вказані вище періоди містяться в матеріалах справи.

14.11.2002р. Позивачем був направлений Відповідачу лист №59, в якому Позивач повідомив про переплату коштів, яку останньому потрібно повернути та запропонував Відповідачу, в зв’язку з фінансовим станом підприємства погашати переплачену суму коштів на протязі восьми місяців за рахунок утримання з поточних платежів, що йдуть від Відповідача.

18.11.02р. Позивачем був погоджений графік погашення переплаченої суми коштів дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, відповідно до якого: листопад 2002р. –486,65 грн., грудень 2002р. –486,65 грн., січень 2003р. - 486,65 грн., лютий 2003р. - 486,65 грн., березень 2003р. - 486,65 грн., квітень 2003р. - 486,65 грн., травень 2003р. - 486,65 грн., червень 2003р. - 486,70 грн. Вказаний графік був  затверджений Відповідачем.

Спір по справі виник, у зв’язку з тим, що Позивач вважає неправомірним невиконання Відповідачем умов укладеного договору, внаслідок чого Позивачем були понесені збитки, а Відповідач проти цього заперечує.

Суд вважає, що позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що договір між Позивачем та Відповідачем був укладений в 2002 році, але відносини між Позивачем та Відповідачем продовжували існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України, і строк пред’явлення Позивачем не сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України (01.01.2004р.), до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.256, 257, ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вказаними вище нормами передбачено право особи звертатись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів в межах трирічного строку позовної давності з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про його порушення. В разі наявності заяви сторони про застосовування строків позовної давності, спливу строків позовної давності та відсутності у справі заяви про визнання поважними причин пропущення позовної давності та поновлення таких строків, суд має відмовити у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач дізнався про порушення його права Відповідачем з моменту припинення Відповідачем виконання зобов’язання за укладеним договором, яке сталось в лютому 2003 року і продовжувалось до вересня 2003 року, з жовтня 2003 року виплата дотацій була Відповідачем відновлена, а працевлаштування Позивачем працівників, направлених Відповідачем, та понесення витрат в зв’язку з виплатою їм заробітної плати були припинені.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з позовною заявою 01.06.07р., що підтверджується печаткою Господарського суду м. Києва, тобто зі значним пропущенням строку позовної давності, передбаченого ст.257 Цивільного кодексу України.

Враховуючи пропущення Позивачем строків позовної давності при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, наявність заяви Відповідача щодо застосування строків позовної давності, відсутності в матеріалах справи заяви Позивача про поновлення пропущеного строку з поважних причин його пропущення, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що у позові Позивачу належить відмовити на підставі ст.267 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач просить суд стягнути з Відповідача матеріальні збитки в сумі 20549,45 грн. з підстави невиконання Відповідачем умов укладеного з Позивачем договору №388 від 20.05.02р. в частині не перерахування дотацій в розмірі різниці між витратами Позивача на виплату заробітної плати і нарахувань працівникам, направленим Відповідачем, та коштами, які Відповідач перерахував на відшкодування цих витрат.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було б порушено (упущена вигода).

Згідно з ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, за вказаними нормами права збитками є втрати, яких зазнала особа через знищення чи пошкодження її майна, речі, додаткові витрати, які були сплачені особою саме через невиконання іншою особою своїх обов’язків, доходи, які особа могла б отримати якби обов’язки були виконані іншою особою, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, матеріальна компенсація моральної шкоди особи.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи Позивач просить суд стягнути з Відповідача матеріальні збитки у вигляді коштів в сумі 20549,45 грн., які Відповідач (за позицією Позивача) недоплатив Позивачу на виконання своїх зобов’язань за договором №388 від 20.05.02р. Дані суми коштів не являються та не можуть являтись збитками Позивача, оскільки не підпадають під визначення збитків, вказані у ст.22 Цивільного кодексу України, ст.225 Господарського кодексу України, такі суми коштів за своєю правовою природою можуть бути заборгованістю Відповідача (у випадку її дійсної наявності), яка виникає через несвоєчасне виконання зобов’язання, але не збитками.

За вказаних обставин позовна вимога Позивача про стягнення з Відповідача матеріальних збитків в сумі 20549,45 грн. з підстави невиконання Відповідачем умов укладеного з Позивачем договору №388 від 20.05.02р. не підлягає задоволенню.

Згідно ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння  відмова  від  зобов’язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем був укладений договір про надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, відповідно до якого Відповідач зобов’язується направити до 31.12.2002р. для працевлаштування 35 безробітних відповідних професій. Додатковою угодою до вказаного договору було змінено кількість осіб, які Відповідач зобов’язаний був направити Позивачу для працевлаштування, а саме, з 35 на 41 безробітних відповідних професій.

Як встановлено судом, вказаним договором та додатковою угодою було передбачено, що Відповідач перераховую дотацію на рахунок Позивача до 15 числа наступного місяця, за який сплачена заробітна плата прийнятим працівникам лише після надання Позивачем Відповідачу до 10 числа кожного місяця документів, що підтверджують виплату заробітної плати особам працевлаштованим за направленням Відповідача.

Як встановлено судом, Відповідачем фактично перераховано Позивачу дотацію в сумі 277635,73 грн. у розмірі фактичних витрат Позивача на заробітну плату прийнятих безробітних, що включають установлений їм посадовий оклад з доплатами за умови праці, але не вище за середній рівень заробітної плати по м. Києву. При цьому, Відповідачем переховувалась сума дотацій Позивачу в розмірі на 3893,25 грн. більшому ніж було передбачено умовами укладеного договору, що вбачається з листа Позивача від 14.11.2002р. та графіку погашення переплаченої суми коштів, підписаних Позивачем та Відповідачем.

З вказаних обставин суд вважає, що на час звернення Позивача до суду з даним позовом зобов’язання Відповідача по перерахуванню Позивачу дотацій за договором №388 від 20.05.02р. були виконані.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було б порушено (упущена вигода).

Згідно з ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З наведених норм вбачається, що збитки та шкода відшкодовуються особою, яка їх завдала за наявності сукупності наступних обставин: 1) наявність у потерпілої особи певних матеріальних втрат, витрат або моральних страждань; 2) вчинення іншою особою певних дій або бездіяльності; 3) наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв’язку між діями, бездіяльністю особи та витратами, втратами потерпілого.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача матеріальні збитки та моральну шкоду в загальній сумі 14759047,24 грн. з підстав порушення Відповідачем умов договору №388 від 20.05.02р. та його розірвання в односторонньому порядку. При цьому, Позивач не обґрунтовує та з матеріалів справи не вбачається в чому саме полягає безпосередній причинно-наслідковий зв’язок між бездіяльністю Відповідача з несвоєчасної виплати Позивачу дотацій за договором, та заявленими Позивачем втратами і шкодою в сумі 14759047,24 грн. Яким чином, бездіяльність Відповідача з несвоєчасної виплати Позивачу дотацій за договором безвідворотньо спричинила Позивачу втрати, витрати і шкоду в сумі 14759047,24 грн.

Таким чином, Господарський суд міста Києва вважає, що Позивачем не доведено суду факт та розмір понесених ним матеріальних збитків і моральної шкоди та наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв’язку між бездіяльністю Відповідача з несвоєчасної виплати Позивачу дотацій за договором, та заявленими Позивачем втратами і шкодою в сумі 14759047,24 грн., що також є підставою для відмови Позивачу у позові.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.4, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Головуючий суддя                                                                      Ю.Л. Власов

Суддя                                                                                          С.В. Шабунін

Суддя                                                                                          В.В. Палій

Рішення підписане 25.09.2007р.