ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" вересня 2007 р.                                                                         Справа  № 12/197

Суддя господарського суду Тисянчин В. М., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю виробничо –комерційної фірми „Агронафтопродукт”, м. Ужгород

до відповідача Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”, м. Ужгород

про стягнення суми  130 000 грн. – основного боргу (коштів утримуваних без достатньої правової підстави)  та 2 864 грн. –3% річних; 8 060 грн. –інфляційних збитків.

Суддя  Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача –Цебрик Л. В., (представник за довіреністю від 10.09.2007 року)

Від відповідача  – не з'явився (не викликався явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариства з обмеженою відповідальністю виробничо –комерційної фірми „Агронафтопродукт”, м. Ужгород до Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист”, м. Ужгород про стягнення суми  130 000 грн. –основного боргу(коштів утримуваних без достатньої правової підстави) та 2 864 грн. –3% річних; 8 060 грн. –інфляційних збитків.

Вказані суми позову ґрунтуються на тому, що за договором купівлі –продажу від 27.06.2006 року відповідач, як продавець, продав, а позивач, як покупець, купив незавершений будівництвом 20 – квартирний житловий будинок 8% готовності (фундамент) за ціною 130 000 грн.

У зв’язку з тим, що відповідач раніше вже здійснив відчуження фундаменту вищевказаного будинку за договором купівлі –продажу № 2 від 16.12.1992 року рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006 року позов приватного підприємства фірми „Карпати -  Укр” задоволено, а договір купівлі –продажу від 27.06.2006 року визнано недійсним.

Постановами апеляційної та касаційної інстанцій рішення господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006 року у справі № 5/277 залишено в силі.

Ухвалою Верховного Суду України від 07.06.2007 року в порушені касаційного провадження з перегляду Постанови ВГСУ від 17.04.2007 року відмовлено.

Отже, з дати 12.12.2006 року ухвалення  Постанови ЛАГСУ позивач ставить вимогу перед відповідачем повернути сплачені ним кошти в сумі 130 000 грн., які останній в добровільному порядку вчасно не повернув та нараховано 2 864 грн. –3% річних  і 8 060 грн. –інфляційних збитків за несвоєчасне виконання зобов’язання по поверненню суми 130 000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні повторно звернув увагу суду щодо розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, посилаючись на ухвалу суду від 14.09.2007 року про порушення провадження у справі, в якій зазначалось про розгляд такої заяви в судовому засіданні 25.09.2007 року.

Позаяк, підтримуючи позов в повному обсязі, обґрунтовуючи необхідність застосування судом заходів до забезпечення позову представник позивача акцентував свою увагу на тому, що відповідач  зловживав своїм правом всупереч ст. 22 ГПК України і з метою відтягування своїх очевидних обов’язків зазначених у п.2 резолютивної частин рішення суду від 28.09.2006 року у справі № 5/277 умисно використовував право на апеляційне та касаційне оскарження.

Як додатковий аргумент діянь відповідача всупереч ст. ст. 13, 509 (ч.3) ЦК України представник позивача наводить подвійну продажу об’єкту нерухомості, неподання доказів добровільного врегулювання спору, невиконання ухвали суду від 14.09.2007 року щодо відзиву на позов, ухилення від виконання судового рішення у справі №  5/277, чим порушено ч.5 ст. 124 Конституції України.

На переконання позивача, виходячи з майнового характеру позову, а також розміру позовних вимог, фактичних обставин у справі, уникнення відповідача від добровільного врегулювання спору на протязі 8 –місячного терміну невжиття судом заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконанням рішення господарського суду.

Окрім мотивів необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначених в заяві, представник позивача обґрунтовує правомірність їх вжиття п.3 Роз’яснення ВГСУ від 23.08.1994 року № 02-5/611 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову”.

До того ж, наявність правомірних підстав забезпечують положення ст. ст. 66, 67 ГПК України.

Беручи до уваги вищезазначене (у сукупності), наявні обставини, що склались в результаті слухання справи і дослідження матеріалів справи у судовому засіданні, суд вважає доцільним задоволити заяву про вжиття заходів до забезпечення позову в межах ціни позову та можливих судових витрат –142 445 грн. шляхом накладення арешту на грошові кошти (в т.ч. цінні папери)  та заборонити   здійснювати заходи по відчуженню належного йому майна.

Керуючись ст. ст. 2, 23 Закону України „Про судоустрій України”; ст. 4, 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.          Заяву від 07.09.2007 року про вжиття заходів забезпечення позову задоволити.

2.          Накласти арешт на грошові кошти (в т.ч. цінні папери), в розмірі 142 445 грн. що  належать Закарпатському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” (м. Ужгород, вул.. Кошицька, 30; код 02648811).

3.          Заборонити Закарпатському обласному закритому акціонерному товариству по туризму та екскурсіях „Закарпаттурист” (м. Ужгород, вул.. Кошицька, 30; код 02648811) здійснювати заходи по відчуженню належного йому майна на правах власності та повного господарського відання.

4.          Попередити відповідача та інших причетних осіб про юридичну відповідальність за дії направлені на порушення вимог цієї ухвали.

5.          Ухвалу надіслати сторонам та ДВС  - для виконання.

Ухвала підлягає обов’язковому виконанню згідно ст. ст. 2, 3, 6, 9 Закону України „Про виконавче провадження”.

Суддя                                                                                          Тисянчин В. М.