ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"12" липня 2007 р.                      „14” год. 30 хв., м.
Чернігів
Справа № 6/65а

Господарський суд Чернігівської
області у складі:

судді                                                  Блохіної
Ж.В.

при секретарі                                  Кузьміні
М.М.,

за участю  представників:

позивача
ОСОБА_1, довіреність НОМЕР_1,

відповідача                                      Дзюби
Л.М., довіреність №30822/10/10-010 від 28.12.2006р.

Велько І.В., довіреність
№992/9/10-010 від 13.02.'2007р.,

Савченко В.В., довіреність №995/9/10-010 від 13.02.2007р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні позов              Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1,

до  відповідача                                Державної
податкової інспекції у м. Чернігові,

м.Чернігів, вул..Кирпоноса, 28,

про
визнання нечинним  податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою -підприємцем
ОСОБА_2 подано позов до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про
визнання нечинним податкового повідомлення -рішення ДПІ у м. Чернігові НОМЕР_2,
яким  зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану вартість   на суму 11591 грн. за липень 2006 року.

У судовому засіданні  представник позивача подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій просить визнати частково нечинним податкове
повідомлення -рішення ДПІ у м. Чернігові НОМЕР_2, в частині зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на додану вартість   на суму 8837 грн. за липень 2006 року.

Відповідач проти позову заперечує.

Представник позивача просить
позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи їх п.п.3.1.1 ст.3, п.4.7 ст.4,
п.п.6.2.4 ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р.
№ 168/97- ВР, нормами Закону України „Про транспортно -експедиторську
діяльність” № 1955 від 01.07.2004р., нормами Цивільного кодексу України.

Представник позивача вважає, що Законом
України „Про податок на додану вартість” прямо визначена ставка податку 0% до
бази оподаткування по поставці транспортних послуг автомобільним транспортом по
перевезенню вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного
кордону України без обмежень права експедитора здійснювати перевезення
самостійно або з залученням перевізників. Таке обмеження суперечило б
передбаченого ст.3 Закону України „Про систему оподаткування” принципу побудови
системи оподаткування -рівності, недопущення будь -яких проявів податкової
дискримінації, тобто забезпечення однакового підходу до суб'єктів господарювання
й обов'язків щодо сплати податків та зборів .

Представники відповідача проти позову
заперечив ,  просять у позові відмовити,
посилаючись на те, що позивач не є перевізником, а тому надані ним послуги
мають оподатковуватись за ставкою 20%.

Вислухавши пояснення представників сторін та
дослідивши надані сторонами докази, суд
встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у м.
Чернігові  проведена виїзна позапланова
перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень
2006 року, за результатами якої складено акт НОМЕР_3.

На підставі акту перевірки податковим
органом прийнято податкове повідомлення -рішення від 12.10.2006р. НОМЕР_2,
яким  СПД -фізичній особі ОСОБА_2
зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму
11591 грн. за липень 2006р. згідно з п.п.6.2.4 п.6.2 ст.6 , п.п..7.2.6 , 7.2.7
п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на
додану вартість”.

Відповідно до рішення ДПІ у м.
Чернігові НОМЕР_4, прийнятого за результатами розгляду первинної скарги
позивача, та рішення Державної податкової адміністрації в Чернігівської області
НОМЕР_5, прийнятого за результатами повторної скарги позивача, ДПІ у м.
Чернігові відповідно до порядку направлення органами державної податкової
служби України податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого
наказом ДПА України НОМЕР_6, видала податкове повідомлення-рішенняНОМЕР_2,
яке є предметом спору.

Як вбачається з акту, перевіркою
встановлено, зокрема,:

- заниження податкових зобовязань за
липень 2006 року на 4713 грн. в результаті неправомірного застосування
нульової ставки по податку на додану вартість, чим порушено п.п.6.2.4 п.6.2
ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від
03.04.1997р. (далі -Закон №168);

-
заниження податкових зобовязань за червень 2006 року на 4124 грн.
в результаті неправомірного застосування нульової ставки по податку на додану
вартість, чим порушено п.п.6.2.4 п.6.2 ст.6 Закону №168.

Так, перевіркою правильності
визначення податкових зобовязань за червень 2006 року (розділ 3.1.1 акту)  та липень 2006р.(розділ  3.2.1 акту) встановлено наступне.

Для замовника ТОВ „Контакт” (Росія,
м. Воронеж) підприємцем ОСОБА_2 було здійснено перевезення вантажів у
відповідності з договором НОМЕР_7, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ „Контакт” про
транспортно-експедиційне обслуговування:

- згідно інвойсу НОМЕР_8:
ІНФОРМАЦІЯ_1, перевізник „Укртранском”. Згідно акту виконаних робіт від
01.06.06р. вартість доставки склала 2800 дол. (еквівалент 14140 грн.), ПДВ 0
грн. -за межами митної території України та 1200 дол. (еквівалент 6060 грн.) ,
ПДВ 1212 грн. -на території України;

- згідно інвойсуІНФОРМАЦІЯ_2,
перевізник СГД ОСОБА_3, НОМЕР_9, перевізник СГД ОСОБА_4. Згідно акту виконаних
робіт від 01.06.06р. вартість доставки склала 3500 дол. (еквівалент 17675
грн.), ПДВ 0 грн. -за межами митної території України та 1500 дол. (еквівалент
7575 грн.) , ПДВ 1515 грн. -на території України;

- згідно інвойсу НОМЕР_10,
перевізник  СГД ОСОБА_5. Згідно акту
виконаних робіт від 01.06.06р. вартість доставки склала 700 дол. (еквівалент
3535 грн.), ПДВ 0 грн. -за межами митної території України та 300 дол. (еквівалент
1515 грн.) , ПДВ 303 грн. -на території України;

- згідно договору-заявки  №б/н від 27.06.2006р. та інвойсу НОМЕР_11,
перевізник  ТОВ „Укртранском”. Згідно
акту виконаних робіт від 20.07.06р. вартість доставки склала 1400 дол. (еквівалент
7070 грн.), ПДВ 0 грн. -за межами митної території України та 600 дол.
(еквівалент 3030 грн.) , ПДВ 606 грн. -на території України;

- згідно договору-заявки  НОМЕР_12 та інвойсу НОМЕР_13,  перевізник СПД ОСОБА_5. Згідно акту виконаних
робіт від 30.06.06р. вартість доставки склала 700 дол. (еквівалент 3535 грн.),
ПДВ 0 грн. -за межами митної території України та 300 дол. (еквівалент 1515
грн.) , ПДВ 303 грн. -на території України;

- згідно договору-заявки  НОМЕР_14 та інвойсу НОМЕР_15,  перевізник
ТОВ „Укртранском”. Згідно акту виконаних робіт від 20.07.06р. вартість
доставки склала 700 дол. (еквівалент 3535 грн.), ПДВ 0 грн. -за межами митної
території України та 300 дол. (еквівалент 1515 грн.) , ПДВ 303 грн. -на
території України;

- згідно договору-заявки  НОМЕР_16 та інвойсу НОМЕР_17, перевізник  СПД ОСОБА_6, НОМЕР_18, перевізник ТОВ ПКФ
„Еліон”. Згідно акту виконаних робіт від 20.07.06р. вартість доставки склала
1400 дол. (еквівалент 7070 грн.), ПДВ 0 грн. -за межами митної території
України та 600 дол. (еквівалент 3030 грн.) , ПДВ 606 грн. -на території
України;

- згідно договору-заявки  НОМЕР_19 та інвойсу НОМЕР_20, перевізник СПД
ОСОБА_7. Згідно акту виконаних робіт від 20.07.06р. вартість доставки склала
700 дол. (еквівалент 3535 грн.), ПДВ 0 грн. -за межами митної території України
та 300 дол. (еквівалент 1515 грн.) , ПДВ 303 грн. -на території України;

- згідно договору-заявки  ІНФОРМАЦІЯ_3, перевізник  ТОВ „Укртранском”. Згідно акту виконаних
робіт від 20.07.06р. вартість доставки склала 700 дол. (еквівалент 3535 грн.),
ПДВ ) грн. -за межами митної території України та 300 дол. (еквівалент 1515
грн.), ПДВ 303 грн. -на території України.

Перевіркою встановлено неправомірне
застосування нульової ставки ПП ОСОБА_2, чим порушено п.п.6.2.4 п.6.2 ст.6
Закону №168. Савлєв надав транспортно-експедиційні послуги з перевезення
вантажів за межами митного кордону України згідно договорів заявок, інвойсів
для замовника ТОВ „Контакт”, Росія.

В акті зазначено, що підтвердженням
факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної, встановленого
зразка  (CMR), з відмітками відправника
вантажу, перевізника (експедитора), одержувача вантажу та митних органів.

Згідно наданих на перевірку
міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR), які  заповнені відповідно до ст..6 Конвенції про
договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах у графі 16 „Перевізник
(найменування, адреса, країна)„ та у графі 23 „підпис та штамп перевізника”
зазначено підприємства: ТОВ „Укртранском”, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5ТОВ
„Еліон”, СПД ОСОБА_6, СПД ОСОБА_7

Загальна вартість послуг,
оподаткованих ПП ОСОБА_2 за нульовою ставкою склала  за червень 2006р. 24745 грн., за липень
2006р. 28280 грн.,  що підтверджує
податкова  декларація з ПДВ за
червень  та липень 2006р., які подані до
ДПІ у м. Чернігові.

Податкова інспекція дійшла
висновку, що право на застосування нульової ставки ПДВ згідно із п.п.6.2.4
п.6.2 ст.6 Закону №168 має лише платник, який безпосередньо надає транспортні
послуги з міжнародного перевезення пасажирів та вантажів. ПП ОСОБА_2 безпосередньо
транспортних послуг не надавав, діяв на підставі договору з
нерезидентом-замовником і резидентом-перевізником, тобто, не є довіреною особою
перевізника, а виступає як окремий продавець всього комплексу послуг, у тому
числі і придбаних у платника-перевізника за нульовою ставкою, тому операції з
такого продажу комплексу послуг згідно абз. „а” п.6.5 ст.6 Закону №168
підлягають оподаткуванню ПДВ у повному обсязі за ставкою 20 відсотків до бази
оподаткування.

Даною перевіркою встановлено
заниження податкових зобовязань ПП ОСОБА_2 за червень 2006 року на 4124
грн.  та за липень 2006р. на 4713 грн., в
результаті неправомірного застосування нульової ставки по ПДВ.

Проте з таким висновком податкового
органу погодитись не можна з наступних підстав.

ТОВ „Контакт” ( Росія, м. Воронеж)
- довіритель та позивач -повірений уклали договір -доручення про надання
транспортно -експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні НОМЕР_7, за яким Довіритель доручає
Повіреному, за винагороду здійснювати
пошук і підбор перевізників з метою перевезення вантажів Довірителя по
території Російської Федерації та за її межами..

Згідно п.1.2 договору Повірений,
діючи за дорученням Довірителя у рамках даного Договору, надає послуги по
пошуку та підпору перевізників, тобто організовує перевезення вантажів
Довірителя найманим транспортом, довіреною особою якого він .

У п.1.3 Договору зазначено, що у
розділах 2 -6 даного Договору Довіритель іменується Замовником, в Повірений
іменується Експедитором.

Згідно з розділом 2 цього договору
Експедитор організовує за дорученням Замовника перевезення вантажів
автомобільним транспортом по території РФ і закордонних країн, здійснює
розрахунки з усіма учасниками транспортного процесу.

Згідно вказаного договору позивач
знаходив перевізників, які виконували перевезення по обумовленому маршруту
відповідно до договорів -заявок.

Перевізниками надавалися акти
виконаних робіт, податкові накладні, СМR. В актах виконаних робіт перевізники
зазначали вартість перевезення за межами України „0% ПДВ”, в межах України „20%
ПДВ”. Виходячи з різних ставок перевізниками виписувались дві податкові
накладні.

Податкові накладні , виписані
перевізниками по перевезеннях за межами кордону України „0% ПДВ” заносились
платником податків до книги придбання товарів (робіт, послуг) в розділ без
права включення до податкового кредиту відповідно по періодам та в рядок 11.1
декларації по ПДВ „придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) без ПДВ
на митній території України товарів (робіт, послуг) та основних фондів з метою
їх використання у межах господарської діяльності платника податку для
здійснення операцій підлягають оподаткуванню за ставкою 20% та нульовою
ставкою”.

На виконання договору позивач як
Експедитор надавав Замовнику  дві
податкові накладні: за ставкою 0% (по перевезеннях за межами України) - сума
перевізника та за ставкою 20%, в яку входила сума по перевезенню в межах
кордону України (сума перевізника) та експедиційна винагорода.

Податкові накладні за ставкою 0%
заносились Експедитором до книги продажу товарів (робіт, послуг) до колонки
„обсяг продажу за ставкою 0%” та відображались в рядку 2.2 декларації по ПДВ
„інші операції що оподатковуються за нульовою ставкою”. До даних декларацій
підприємство додавало завірені копії СМR та актів виконаних робіт, наданих
перевізниками. 20% ПДВ включалось до податкових зобов'язань.

Замовник за договором перераховував
Експедитору  за отримані послуги грошові
кошти в повній сумі , в яку входили вартість перевезення за межами України, в
межах України та експедиційна винагорода..

Позивач визнає обставини справи щодо
правильності відображення відповідачем в акті перевірки вартісних показників та
порядку здійснення підприємством податкового обліку на час перевірки.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо
проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.316 ГК України за
договором  транспортного  експедирування  одна
сторона (експедитор)
зобов'язується  за плату і за
рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного
експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і  за
маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом,
укладати від свого  імені  або
від імені клієнта договір перевезення
вантажу, забезпечувати  відправку
і одержання вантажу,  а  також
виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Договором  транспортного експедирування може бути
передбачено надання додаткових послуг,
необхідних  для  доставки
вантажу (перевірка  кількості  та
стану  вантажу,  його
завантаження  та вивантаження,
сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання   вантажу
до  його  одержання  у
пункті  призначення, одержання
необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей
тощо).

Статтею 9 Закону України
„Про транспортно -експедиторську діяльність” № 1955 від 01.07.2004р. ( далі
-Закон №1955) передбачено, що за договором
транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторонни (клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного
експедирування.

У плату  експедитору
не  включаються  витрати експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб,  залучених до виконання
договору транспортного експедирування,
на  оплату  зборів
(обов'язкових платежів),  що
сплачуються при  виконанні  договору
транспортного експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи  (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання  договору
транспортного
експедирування,  або  органами влади.

Відповідно до ст.12 цього Закону
№1955  клієнт зобов'язаний у порядку,
передбаченому договором транспортного експедирування,  сплатити належну плату експедитору, а також
відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в
інтересах клієнта в  цілях  виконання
договору транспортного експедирування.

Як встановлено ст.7 Закону №1955,
державна підтримка транспортно-експедиторської діяльності формується  і здійснюється відповідно до
загальнодержавних програм економічного розвитку в галузі транспорту і
передбачає, зокрема, створення рівних
умов  на  ринку транспортно-експедиторських послуг та
недопущення будь-якої дискримінації стосовно експедиторів,  перевізників
чи  вантажу  за  ознакою  його
місця походження, відправлення, ввезення, вивезення чи призначення або у
зв'язку   з   правом
власності   на  цей
вантаж,  а  також
при оподаткуванні
транспортно-експедиторських
послуг,  за   винятком випадків  адекватного
реагування  на  дискримінаційні заходи щодо України   чи
економічних   санкцій   міжнародних    організацій, підтриманих Україною.

Вказані норми Закону №1955
узгоджуються з нормами податкового Закону № 168, а саме зі ст.6, яка встановлює
ставки податку на додану вартість.

Пункт 6.1 цієї статті вказує, що
об'єкти оподаткування, визначені
статтею  3  цього Закону,
за  винятком операцій,  звільнених від оподаткування,  та операцій,
до яких застосовується
нульова  ставка  згідно
з  цим Законом, оподатковуються за
ставкою 20 відсотків.

Отже наведеною нормою робиться
наголос на виді операції безвідносно до суб'єкта , який її виконує.

Підпунктом 6.2.4 цієї статті встановлено,
що за  нульовою  ставкою оподатковуються операції з поставки
транспортних послуг залізничним, автомобільним,
морським  та  річковим
транспортом по перевезенню пасажирів,
багажу,  вантажобагажу  (товаробагажу)  та
вантажу за межами  державного  кордону
України, а саме: від пункту за межами державного  кордону
України  до  пункту
знаходження  зовнішнього
митного  контролю  України;
від  пункту  знаходження
зовнішнього митного  контролю  України
до пункту за межами державного кордону України;  між
пунктами  за  межами
державного кордону України, а також
авіаційним  транспортом:  від
пункту  за межами державного кордону  України
до  пункту проведення митних
процедур з пропуску пасажирів,  багажу,  вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу через
митний  кордон  на
митну  територію  України (включаючи внутрішні митниці);   від
пункту  проведення  митних
процедур  з  пропуску пасажирів,  багажу,
вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу через митний кордон за межі
митного кордону України (включаючи внутрішні митниці)  до
пункту  за  межами
державного  кордону України; між
пунктами  за  межами
митного  кордону  України.

Виключення з цього правила, яке
передбачене абз.2 п.п.6.2.4, тобто у разі коли поставка транспортних послуг,
визначених частиною першою   цього  підпункту,
здійснюється  у  вигляді
брокерських, агентських  або  комісійних
операцій  з  транспортними
квитками, проїзними
документами,   укладання  договорів
або  рахунків  на транспортування   пасажирів
або   вантажів   довіреною
особою перевізника,  операції  з таких послуг оподатковуються за ставкою,
передбаченою пунктом 6.1 цієї статті, не може бути поширене на транспортно
-експедиційні правовідносини, які є предметом дослідження у даній справі,
оскільки позивач не є ні перевізником, ні довіреною особою перевізника.

Зі змісту договору, який уклав
позивач як Експедитор з Замовником, та фактичних обставин його виконання
вбачається, що позивач не поніс будь -яких витрат при безпосередньому
перевезенні вантажів, оскільки оплата вартості послуг перевезення здійснювалась
виключно Замовником шляхом передачі коштів через Експедитора перевізнику.

Порядок відображення наслідків
господарських операцій у податковому обліку (виписка податкових накладних,
відображення сум ПДВ в книгах продажу або придбання та податкових деклараціях)
є похідним від виду господарської операції та залежить від її сутності, а не
навпаки.

П.п.6.2.4 Закону №;168 чітко
передбачено оподаткування поставки транспортних послуг, які надаються за межами
державного кордону України, за нульовою ставкою.

Отже Замовник при придбанні таких
послуг має повне право оплачувати їх вартість з урахуванням нульової ставки
ПДВ. В протилежному випадку, оплативши послуги без ПДВ та отримавши від
Експедитора , як цього вимагає податковий орган, податкові накладні з
нарахуванням на вартість 20% ПДВ, Замовник отримав би безпідставний податковий
кредит, а Експедитор -податкове зобов'язання, хоча ПДВ у складі ціни послуг при
отриманні коштів від Замовника йому не надходив.

За своєю економічною сутністю податок
має нараховуватись на додану вартість. Фактично ж Експедитор не перепродає
Замовнику послуги з поставки міжнародних перевезень, визначаючи при цьому свою
вартість, в даному випадку Експедитор продає лише послуги з організації таких
перевезень ( пошук перевізника, завантаження, контроль за перевезенням тощо),
які оподатковуються ним за ставкою 20%.

Такий висновок узгоджується з
вищенаведеними нормами ст.9 Закону № 1955 про те, що у плату  експедитору
не  включаються  витрати експедитора на оплату послуг (робіт)
інших осіб,  залучених до виконання
договору транспортного
експедирування.

Враховуючи викладене, з іншої сторони
податковим органом при прийнятті спірного рішення не враховано, що в цілях
оподаткування транспортні послуги по перевезенню вантажу за межами державного
кордону України не можуть вважатися як такі, що поставлені Експедитором.

Підпунктом 3.1.3 ст.3 Закону № 168
встановлено, що об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з
поставки транспортних послуг  по  перевезенню пасажирів, вантажобагажу
(товаробагажу) та вантажу  за  межами
державного  кордону  України.

Визначення поставки послуг дано у
п.1.4 ст.1 цього Закону, а саме -це будь-які операції цивільно-правового
характеру з виконання робіт, надання
послуг, надання права на користування або розпорядження   товарами, у тому числі нематеріальними  активами, а також з поставки будь-яких інших,
ніж товари,  об'єктів  власності
за  компенсацію,  а також операції з безоплатного  виконання
робіт,  надання  послуг.

У правовідносинах, які досліджуються
в даній справі, транспортні послуги безоплатно не надавались, однак їх
компенсація здійснювалась не Експедитору, а безпосередньо перевізникам,
оскільки в силу Закону № 1955
компенсація не є платою Експедитору.

Крім того, відповідно до абз.3 п.4.7
ст.4 Закону № 168, у  разі  коли
платник  податку  (далі
- повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок   іншої   особи
(далі  -  довіритель),
датою  збільшення податкового  кредиту такого повіреного є дата
перерахування коштів на  користь продавця
таких товарів (робіт,  послуг)  або
поставки  інших  видів компенсацій вартості таких  товарів
(робіт,  послуг),  а
датою  збільшення податкових
зобов'язань  є  дата
передання  таких товарів
(результатів робіт, послуг)
довірителю.  При  цьому довіритель не збільшує податковий
кредит  на суму коштів,  перерахованих
(переданих) повіреному,  але  має
право  на  збільшення податкового кредиту у
податковий  період  отримання
товарів  (робіт, послуг),
придбаних повіреним за його дорученням.

Таким чином у
позивача як Експедитора були відсутні підстави для нарахування у межах договору
транспортно -експедиційного обслуговування 20% ПДВ на транспортні послуги, які
надані перевізниками Замовнику.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на
підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України
завданням  адміністративного  судочинства
є  захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

У частини 3 статті 2 КАС України
передбачено наступне:

“У
справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства в Україні в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень
обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездітності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів належними
засобами доказування правомірність прийняття свого рішення.

За таких обставин спірне податкове
повідомлення -рішення має бути визнане нечинним як таке, що суперечить  Закону № 168.

При прийнятті судового рішення суд
враховує постанову Верховного суду України від 18.10.2005р. у справі № 23/191-04-7130,
в якій застосування експедитором нульової ставки ПДВ згідно п.п.6.2.4 ст.6
Закону -168 визнано обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.
Визнати частково нечинним податкове повідомлення -рішення ДПІ у м. Чернігові
НОМЕР_2, в частині зменшення фізичній особі -підприємцюОСОБА_2 суми бюджетного
відшкодування з податку на додану вартість   на суму 8837 грн. за липень 2006 року.

3. Стягнути з Державного бюджету (р/р
0002  УДК в Чернігівській
області,  МФО 853592, код 22825965) на
користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4) 3,40
грн. судових витрат.

4. Постанова набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк, встановлений  цим Кодексом,
постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано,  набирає  законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в  апеляційній скарзі.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до
адміністративного суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Копія апеляційної скарги
одночасно  надсилається  особою,
яка  її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Ж.В. Блохіна