ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 2-25/14286-2005

Вищий господарський суд України у складі: суддя  Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу дочірнього підприємства “Бахчисарайське мисливсько-рибальське господарство”, м. Бахчисарай Автономної Республіки Крим (далі –Підприємство)

на ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.02.2006

зі справи  № 2-25/14286-2005

за позовом  Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Сімферополь Автономної Республіки Крим (далі –відділення Фонду)

до Підприємства

про стягнення 3 384 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У вересні  2005 року відділення Фонду звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з Підприємства           3 384 грн. штрафних санкцій за нестворення в 2004 році робочих місць для працевлаштування інвалідів на підставі статей 19, 20 Закону України “Про  основи  соціальної  захищеності  інвалідів  в  Україні”  (далі –Закон).

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.11.2005 (суддя Маргарітов М.В.) позов задоволено: на користь відділення Фонду стягнуто 3 384 грн. штрафних санкцій; на відповідача віднесено судові витрати зі справи. Судове рішення мотивовано невиконанням Підприємством покладеного на нього Законом обов’язку зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2004 році.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.12.2005 первісну апеляційну скаргу  на  рішення місцевого господарського суду зі справи повернуто Підприємству з посиланням на пункт 2 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Підприємство повторно звернулося до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 14.12.2005 б/н, яку ухвалою названого господарського суду від 09.02.2006 (колегія суддів у складі: суддя Маслова З.Д. –головуючий, судді Котлярова О.Л., Лисенко В.А.) повернуто заявникові відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 ГПК України в зв’язку з пропуском строку, встановленого для подання апеляційної скарги, без клопотання про відновлення цього строку.

Підприємство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного господарського суду скасувати, а справу передати на новий розгляд. Своє прохання скаржник мотивує тим, що апеляційним господарським судом у винесенні ухвали порушено вимоги ГПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.04.2006 касаційну скаргу  відділення Фонду разом з матеріалами даної справи передано для розгляду до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.06.2007 касаційне провадження у справі закрито, а касаційну скаргу передано до Вищого господарського суду України для вирішення питання про її прийняття з посиланням на відсутність у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду в касаційному порядку рішень, прийнятих не за Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги. Представники сторін в судове засідання не з’явилися.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Згідно зі статтею 8 Закону державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров’я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434 (далі –Положення), Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики України (далі –Мінпраці) та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 Положення для реалізації покладених на Фонд соціального захисту інвалідів завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до покладених на нього завдань Фонд соціального захисту інвалідів здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Пунктом 11 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1767, передбачено, що у разі несплати підприємствами, установами організаціями, які не забезпечують нормативу робочих місць, штрафних санкцій в установлений термін відділення Фонду вживають заходів щодо їх стягнення в судовому порядку.

Таким чином, Фонд соціального захисту інвалідів та його відділення є органами державної влади, які у правовідносинах з підприємствами (об’єднаннями), установами та організаціями, зокрема, у зв’язку із застосуванням штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону, реалізує владні управлінські функції, а право відділень Фонду на звернення до суду у відповідних відносинах визначено в законодавчому порядку.

Отже, даний спір є публічно-правовим і на нього згідно зі статтями 4, 17 КАС України поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте апеляційний господарський суд на порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України ухвалу у справі зі спору, який має публічно-правовий характер, виніс в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду судових рішень  з публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4-89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Таким чином, відмова у прийнятті апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду з публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливила здійснення касаційної перевірки ухвали Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.02.2006 зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого оскаржувана ухвала підлягає скасуванню згідно зі статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ                      № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу дочірнього підприємства “Бахчисарайське мисливсько-рибальське господарство” задовольнити частково.

2. Ухвалу Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.12.2005 зі справи № 2-25/14286-2005 скасувати.

Справу передати до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя                     В. Селіваненко

Суддя                                                                                                       І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    Б. Львов