ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.02.07                                                                                       Справа №20/289/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Соколов А.А.

за участю представників

позивача: Очкань О.О., дов. № 1/06 від 11.09.2006 р.

відповідача: не з’явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства «Молочанський молочноконсервний комбінат», м. Молочанськ  Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.2006 р.

у справі № 20/289/06

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Роксолана»,  м. Запоріжжя

юридична адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 44

фактична адреса: 69044, м. Запоріжжя, майдан Профспілок, 5, оф. 225

до Відкритого акціонерного товариства «Молочанський молочноконсервний комбінат»,  м. Молочанськ  Запорізької області

71716, Запорізька область, м. Молочанськ, вул. Лугова ,83

про стягнення  29.499,48 грн.

за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства «Молочанський молочноконсервний комбінат»,  м. Молочанськ  Запорізької області

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Роксолана»,                 м. Запоріжжя

про визнання договору неукладеним

Встановив:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Роксолана»,            м. Запоріжжя, (далі - позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до відкритого акціонерного товариства «Молочанський молочноконсервний комбінат»,  м. Молочанськ  Запорізької області, (далі - відповідач) про стягнення  29.499,48 грн., які складаються з 22.047,93 грн. основного боргу за договором добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-072/03 від 06.06.2003 р.,        1.629,13 грн. - 3% річних та 5.822,42 грн. втрат від інфляції.

До прийняття рішення у справі відповідач надав суду зустрічну позовну заяву про визнання неукладеним договору добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-072/03 від 06.06.2003 р. Судом першої інстанції зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 20/289/06.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 08.12.2006 р. у справі  № 20/289/06 (суддя Гандюкова Л.П.) первісний позов задовольнив повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 22.047,93 грн. основного боргу, 1.629,13 грн. - 3% річних, 5.822,42 грн. втрат від інфляції, 294,99 грн. держмита і 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішення суду мотивовано наступним.

Правовідносини між позивачем та відповідачем врегульовані договором добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-072/03 від 06.06.2003 р., згідно з умовами якого відповідач зобов’язався своєчасно сплатити страхові платежі.

Відповідач свої зобов’язання за договором виконав частково, оплату страхових платежів в повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 22.047,93 грн.

Керуючись Законом України «Про страхування», ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України суд першої інстанції дійшов висновку, що первісні позовні вимоги щодо стягнення основного боргу, втрат від інфляції та 3% річних документально підтверджені, заявлені обґрунтовано та відповідають вимогам закону, а отже підлягають задоволенню.

В задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання неукладеним договору добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-072/03 від 06.06.2003 р. суд першої інстанції відмовив, оскільки обраний позивачем за зустрічним позовом предмет позову не відповідає встановленим законом та договором способам захисту прав.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач вважає рішення господарського суду Запорізької області від     08.12.2006 р. у справі  № 20/289/06 таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначене рішення скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. На думку відповідача, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив ст. 43 ГПК України, оскільки врахував тільки доводи позивача, ігноруючи доводи відповідача, також суд порушив ст. 153 ЦК УРСР, визнаючи, що спірний договір укладений сторонами та містить всі істотні умови, передбачені законом.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить рішення місцевого господарського суду від 08.12.2006 р. у справі  № 20/289/06  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення, свої доводи мотивують наступним.

Договір добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-072/03 від    06.06.2003 р. укладений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печатками, містить всі істотні умови, визначені ст. 16 Закону України «Про страхування» і не може бути визнаний неукладеним. Твердження відповідача, що платіжне доручення    № 6785 від 26.07.2005 р. не є доказом визнання боргу та часткової оплати за спірним договором спростовується актом звірки взаємних розрахунків на 20.07.2006 р. ,а також написом в графі цього платіжного доручення «Призначення платежу».

Розпорядженням заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 327 від 07.02.2007 р. справу передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючого - Коробки Н.Д. (доповідача), Шевченко Т.М., Яценко О.М.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Окрім того, зазначив, що різниця в редакціях договору у сторін виникла внаслідок того, що в редакції, яку надає відповідач, договір був спочатку надісланий позивачем відповідачу, але не був підписаний і повернутий відповідачем, навпаки директор підприємства відповідача просив продовжити термін сплати страхового платежу. Позивач на прохання відповідача надіслав договір в редакції, наданій позивачем, і саме ця редакція договору була підписана з боку відповідача і повернута позивачу.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

За клопотанням представника позивача судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за його згодою в судовому засіданні 08.02.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 99, 101 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

За період з червня по вересень 2003 р. між позивачем та відповідачем було укладено ряд договорів страхування: №№ФР-070/03- ФР-078/03; №№ФР-080/03-ФР-083/03.

Позивач свої вимоги обґрунтовує договором добровільного страхування фінансових ризиків № ФР-072/03 від 06.06.2003 р. (далі – Договір), за умовами якого позивач ,на підставі «Правил добровільного страхування фінансових ризиків» від 16.12.1998 р., прийняв на себе зобов’язання при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування відповідачу, а відповідач зобов'язався сплачувати страхові платежі в обумовлені Договором строки і виконувати інші умови Договору.

Сторонами надані суду різні редакції зазначеного Договору. Вказані примірники договорів скріплені печатками, підписані уповноваженими представниками сторін, мають однаковий предмет, об'єкт страхування, опис страхового випадку, права та обов'язки сторін, строк дії договору, порядок і умови виплати страхового відшкодування. Проте, різняться деякими пунктами розділу 4 "Страхова сума. Страховий тариф. Страхова премія".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до уваги слід приймати саме Договір в редакції, надані позивачем, з огляду на наступне.

Як свідчить письмове пояснення позивача за первісним позовом, та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, спочатку відповідачу пропонувався варіант договору (проект) з терміном оплати 20 днів, проте такий договір не був підписаний. На прохання керівництва підприємства відповідача термін оплати був встановлений до 01.03.2004р., тобто пізніше. Екземпляри договору в початковій редакції в страхову компанію повернені не були, тому позивач вважає, що відповідач пред'являє редакцію першого варіанту договору. Дане пояснення позивача за первісним позовом узгоджується з іншими доказами у справі. Зокрема, саме виходячи з строку сплати страхового платежу - 01.03.2004р., вказаного в примірнику договору позивача, він направив відповідачу лист вих. № 185 від 11.07.2006 р. (а.с. 11) з вимогою сплатити заборгованість і не отримав заперечень від відповідача щодо строку виконання зобов'язань. На момент укладення Договору 06.06.2003р. у встановленні строку сплати страхового платежу не через 20 банківських днів з моменту підписання, а до 01.03.2004р. був зацікавлений саме відповідач, а позивач фактично прийняв на себе зобов'язання сплатити страхове відшкодування при настанні страхового випадку без отримання страхового платежу, тобто на свій ризик. Ці дії не суперечать чинному на момент укладення договору законодавству, відповідно до якого відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах визнається відмовою від пропозиції і в той же час новою пропозицією (ст.158 ЦК УРСР).

Отже, згідно з умовами Договору загальна страхова премія: 34.812,50 грн. (п. 4.3 Договору).

Страховий платіж сплачується відповідачем на розрахунковий рахунок позивача в строк до 01.03.2004 р. (п. 4.4 Договору).

Договір набуває чинності, а об’єкт вважається застрахованим з моменту підписання сторонами Договору. Строк дії  Договору: до 06.09.2003 р. включно. У випадку якщо на момент закінчення або припинення строку дії Договору сторонами або стороною не виконані зобов’язання, які виникли в період дії Договору, то Договір продовжує діяти в частині невиконаних зобов’язань до повного їх виконання (п.п. 6.1, 6.2, 6.4 Договору).

26.07.2005р. платіжним дорученням № 6785 (а.с. 22) відповідач сплатив суму 108.989,85 грн. з призначенням платежу: "Погашення зобов'язань згідно умов страхування фінансових ризиків згідно договорів ФР 070-078 від 27.06.2003р. без ПДВ".

Як вже зазначалось вище, 11.07.2006 р. за вих. № 185 позивач направив відповідачу листа, отриманого 13.07.2006 р., в якому просив сплатити заборгованість, у тому числі за Договором, протягом 7 банківських днів.

20.07.2006 р.   керівниками   позивача  та   відповідача   підписаний   акт   звірки взаємних розрахунків.

Відповідач зобов’язання за Договором по сплаті страхового платежу належним чином не виконав, сплатив 12.764,57 грн., внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 22.047,93 грн.

Свої вимоги за зустрічним позовом про визнання неукладеним Договору відповідач обґрунтовує тим, що внаслідок існування різних редакцій Договору, сторони не узгодили строки сплати страхових платежів, що згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про страхування» є істотною умовою і повинно міститись в договорі страхування.

Стягнення з відповідача на користь позивача 29.499,48 грн., які складаються з 22.047,93 грн. основного боргу за Договором, 1.629,13 грн. - 3% річних, 5.822,42 грн. втрат від інфляції за первісним позовом та визнання неукладеним Договору – за зустрічним позовом стало предметом спору у суді першої інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося вище, правовідносини між сторонами врегульовані Договором, який за своєю правовою природою є договором страхування.

Станом на 06.06.2003 р. (дата підписання Договору) правовідносини щодо страхування регулювалися Законом України "Про страхування" та Цивільним кодексом УРСР 1963 р. Главою 31 ЦК УРСР було передбачено лише державне страхування. Загальні положення про зобов'язання були встановлені главою 14 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ст. ст. 4,151 ЦК УРСР однією з підстав виникнення зобов'язань є договір.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У статті 16 зазначеного Закону визначено поняття договору страхування Так, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договір страхування повинен містити, зокрема: зазначення об'єкта страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; підписи сторін.

Згідно з ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. (Аналогічні приписи містяться на цей час в ст.180 ГК України).

Як зазначалось раніше, із представлених сторонами примірників договорів вбачається, що вони підписані сторонами, скріплені печатками.

Договір, який вказаний у підставі первісного позову і прийнятий судом до розгляду, містить усі істотні умови, встановленні ст.16 Закону України "Про страхування", у тому числі визначений строк сплати страхового платежу (премії) - до 01.03.2004р. Таким чином, сторони досягли згоди в установленій формі щодо всіх істотних умов для даного виду угоди, уклали договір у письмовій формі, підписали уповноваженими представниками, скріпили печатками. Тобто, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Договір є укладеним.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Аналогічні приписи щодо застосування Господарського кодексу України встановлені п. 4 Прикінцевих положень цього Кодексу.

Правовідносини сторін виникли у 2003 р. і продовжують існувати до цього часу, тому суд застосовує норми ЦК України та ГК України, які набрали чинності з 01.01.2004р.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 979 ЦК за  договором   страхування   одна   сторона   (страховик) зобов'язується  у  разі настання певної події (страхового випадку) виплатити  другій  стороні  (страхувальникові)  або  іншій  особі, визначеній   у   договорі,  грошову  суму  (страхову  виплату),  а страхувальник  зобов'язується  сплачувати  страхові   платежі   та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 1 ст. 21 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996 р., страхувальник зобов'язаний своєчасно вносити страхові платежі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість у сумі 22.047,93 грн. підлягає стягненню, оскільки підтверджена документально і заявлена обґрунтовано. Відповідач доказів оплати заборгованості позивачу суду не надав.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 1.629,13 грн. - 3% річних та 5.822,42 грн. втрат від інфляції.

Також колегія суддів погоджується з відмовою судом першої інстанції в задоволенні зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування  збитків  та  інші   способи   відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,  органу  влади  Автономної  Республіки  Крим  або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний відповідачем предмет зустрічного позову не відповідає встановленим законом та договором способам захисту прав.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

Постановив:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Молочанський молочноконсервний комбінат», м. Молочанськ  Запорізької області, залишити без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.2006 р. у справі  № 20/289/06 – без змін.