СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

26 червня 2007 року
Справа № 2-5/8841-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін :

позивача:   не з'явився   (Міністерство  оборони  Російської  Федерації);

Лапенко В.В., дов. № 277 від 22.02.2006 ; Кашлєв П.В. дов. № 25 від 22.02.2006 (1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського  флоту Російської Федерації);

відповідача:   Вигурський О.Л., директор; Пісоцька Н.Г., дов. від 05.05.2007                       (приватне підприємство "Серебряний щит");

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони Російської Федерації в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Гаврилюк М.П.) від 27.10.2006 у справі № 2-5/8841-2006

за позовом           Міністерства оборони Російської Федерації

(вул. Знаменка, 19,Москва,119160)

в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації (вул. Горького (Італійська), 17,Феодосія,98100)

до           приватного підприємства "Серебряний щит"

(вул. Галерейна, 21-51,Феодосія,98100)

про повернення орендованого нерухомого майна;

та за зустрічним позовом про визнання договору оренди № 232 від 15 вересня 2004 року нікчемним та визнання договору оренди № 2 від 17 вересня 1999 року дійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим від 27.10.2006, з врахуванням додаткового рішення від 20.03.2007 у даній справі, в задоволенні первісного позову Міністерства оборони Російської Федерації в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації до приватного підприємства "Серебряний щит" про повернення орендованого  нерухомого майна відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги приватного підприємства "Серебряний щит" про визнання договору оренди № 232 від 15 вересня 2004 року нікчемним та визнання договору оренди № 2 від 17 вересня 1999 року дійсним задоволені.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Міністерство оборони Російської Федерації в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить  його скасувати та постановити нове рішення, яким  задовольнити  заявлені позовні вимоги.

Основні  доводи апеляційної скарги  полягають в наступному :

-  визнавши  дійсним договір суборенди приміщень № 2 від 17.09.1999, укладений між  в/ч 09882 і колективним   підприємством   "Серебряний щит", суд не залучив до участі у справі цю військову частину, чим порушив принципи процесуального права про об’єктивність і повноту  судового розгляду,  змагальності сторін  та  їх рівності  перед законом і судом;

-  при визнанні нікчемним договору  оренди № 232 від 15.09.2004 року судом не  прийняті до уваги доводи позивача про те, що приватне підприємство "Серебряний щит"  на  засадах вільного волевиявлення  підписало  цей  договір  з  1998 відділенням морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації, що підтверджується в листі директора приватного підприємства  "Серебряний щит"  від 20.08.2004 ;

-  також сторона  вказує, що  суд першої інстанції не врахував,  що  договір суборенди від 17.09.1999, укладений між в/ч 09882 і  колективним підприємством   "Серебряний щит",  не був пролонгований  ані  в 2004 році, ані в 2005 році.

-  суд  повинен був визнати  договір оренди приміщень № 2 від 17.09.1999 дійсним  на підставі частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України, оскільки  сторони домовились  про його істотні умови і  до 31.12.2005 відбулось його повне виконання.

В судовому засіданні  з 19 червня  2007 року по 26 червня 2007 року оголошувалась перерва.

За розпорядженням заступника голови суду від 26 червня 2007 року  у складі судової колегії, у зв’язку з зайнятістю судді Гонтаря В.І. в іншому судовому процесі та з метою дотримання  графіку розгляду справ, була здійснена його заміна на суддю Гоголя Ю.М.

Розглянувши матеріали справи повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

Позивачем - Міністерством оборони Російської Федерації в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації, на підставі  статей 20,147,218 Господарського кодексу України, у зв’язку  з закінченням строку  дії договору оренди № 232 від 15.09.2004  до господарського суду АР Крим заявлено  позов  про  зобов’язання приватного підприємства "Серебряний щит" усунути перешкоди в користуванні  приміщеннями шляхом звільнення та повернення орендованого майна, яке  складається  із  вбудованих  нежитлових приміщень  в будівлях зі інвентарними номерами  9,10,11,16, загальною площею  427,83 кв.м., у військовому містечку № 3. ( арк.с. 2-3).

Приватним підприємством "Серебряний щит" до місцевого господарського суду АР Крим  була подана  зустрічна позовна заява  ( арк.с. 38-40) про визнання  договору оренди № 232 від 15.09.2004 нікчемним   у зв’язку з недотриманням сторонами при укладенні угоди форми, встановленої статтею 793 Цивільного кодексу України.

Також  даною стороною заявлена вимога про визнання дійсним  договору оренди  № 2 від 17.09.1999, оскільки  вказаний  договір сторонами  не був  розірваний, а  строк його дії  встановлено до 17.09. 2017 року.

Рішенням господарського суду АР Крим від 27.10.2006, з врахуванням додаткового рішення від 20.03.2007, зустрічні   позовні вимоги  приватного підприємства "Серебряний щит" задоволені в повному обсязі.

В задоволенні первісного позову Міністерства оборони Російської Федерації в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації про повернення орендованого  нерухомого майна було  відмовлено (арк.с. 96-98).

Суд першої інстанції визнав, що договір  оренди № 232 від 15.09.2004, в силу частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України , є нікчемним, оскільки не відповідає вимогам частини 1 статті 793 цього Кодексу.  Договір оренди  № 2 від 17.09.1999 визнано дійсним, оскільки він фактично виконувався  сторонами, строк його дії не закінчився, у встановленому законом порядку даний договір  не був  розірваний.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, не   знаходить підстав для задоволення  апеляційної скарги,  виходячи з наступного.

Як встановлено судовою колегією, 15.09.2004 між 1998 відділенням морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації в особі  виконуючого  обов’язки  начальника  Арутюнана А.С., діючого на підставі довіреності  командуючого ЧФ  РФ від 25.03.2004,  та приватним підприємством  "Серебряний щит" було укладено договір оренди  № 232 (арк.с 4-5).

Об’єктом  оренди за цим договором  є окреме  індивідуально  визначене   майно  -   нежитлові  приміщення, загальною  площею 572,1 кв.м., яке  знаходяться  в  будівлях за  інв. № 9,10,11,16 та майданчик на дворі, площею  427,83 кв.м.,  у військовому містечку № 3, розташовані  по вул. Галерейна ,6 , проспект Леніна 17-А , м. Феодосія. ( пункт 1.1 договору ).

Строк дії  договору , згідно  з пунктом 10.1 договору,  був визначений  з   19.09.2004 по 31.12.2005, тобто,  термін його діє перевищував 1 рік.

Відповідно до частини 4 статті 203  Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 793 Цивільного кодексу України, яка мала чинність на дату укладення спірного договору , встановлено, що договір  найму  будівлі  або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої  капітальної  споруди  (їх окремої   частини)   строком   на   один  рік  і  більше  підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, ця угода  підлягала нотаріальному посвідченню. Однак, дана вимога Закону сторонами  дотримана не була.

Відповідно до частини 1 статті 220  Цивільного кодексу України,  у  разі   недодержання   сторонами   вимоги   закону   про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В силу  частини 1 статті 216 Цивільного кодексу  України недійсний  правочин  не створює юридичних наслідків,  крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому   факт  закінчення строку договору  не може бути  підставою  для  визнання  спірної  угоди   законною.

Застосування положень частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України, на чому наполягає позивач, у даному випадку є неможливим, оскільки  відсутні докази ухилення однієї  із сторін від його нотаріального посвідчення та звернення  сторони  до суду з  вимогою  про визнання  договору оренди від 15.09.2004 дійсним.

Таким  чином,  судом першої інстанції правомірно визнав договір  оренди № 232 від 15.09.2004  недійсним на підставі вищевказаної статті Закону.

Відносно  вимог зустрічного позову про визнання договору оренди               № 2 від 17.09.1999 дійсним, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими і   задовольнив, судова колегія встановила наступне.

Цей договір оренди  (арк.с. 46-47), об’єктом якого  є   нежитлове приміщення, загальною площею 666,15 кв.м.,  укладався  між військовою частиною № 09882 і колективним підприємством "Серебряний щит" строком до 17.09.2017 року (пункт 1.2).

Згідно пункту 4.1 договору № 2 від 17.09.1999 зміна  умов  договору, його розірвання  і припинення  допускається  за взаємною  згодою  сторін,  якщо інше   не передбачено   законом та договором.  Доповнення та зміни,  які вносяться до договору,  розглядаються у місячний термін і оформлюються додатковою угодою.

Також пунктом 4.2 договору  встановлена можливість розірвання договору  за  згодою сторін .

Як встановлено судом,  цей  договір  сторонами до теперішнього часу  не розірвано,  орендоване майно   орендодавцю не  поверталось.

Відповідно до розпорядження Феодосійського міського голови  29.11.2001  за № 2916–р колективне підприємство "Серебряний щит" було реорганізовано в приватне  підприємство  "Серебряний щит" (арк.с.3,т.2).  . Документи, які підтверджують  реєстрацію  приватного  підприємства  "Серебряний щит"  також  містяться в матеріалах справи ( арк..с 4-12,т.2).

При цьому, 15.09.2004  між  приватним підприємством "Серебряний щит"  та  1998 відділенням морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації був  укладений договір оренди  № 232, строком дії до 30.12.2005 ( арк.с.4-5), предметом якого  виступали ті ж саме приміщення, які орендувались позивачем на підставі договору від 17.09.1999 року.

Відповідно до  частини 2 статті 604 і статті 204 Цивільного кодексу України  зобов'язання  припиняється  за  домовленістю  сторін   про заміну  первісного  зобов'язання  новим  зобов'язанням  між тими ж сторонами (новація).

При новації сторони повинні  обумовити  в  угоді  припинення зобов’язання, що раніше  діяло і заміну  його  новим зобов’язанням.

З матеріалів справи  вбачається, що ніякої  письмової  домовленості  сторонами  щодо  припинення  дії договору  оренди  від 17.09.1999 у  зв’язку з укладенням  договору від 15.09.2004 зроблено не було, а  тому  договір від  17.09.1999  продовжував діяти  після   укладення  договору  оренди  від 15.09.2004.

Таким чином, судова колегія вважає, що в теперішній час  договір  від 17.09.1999 є діючим  та  підстави для задоволення  позову Міністерства оборони Російської Федерації про виселення приватного  підприємства  "Серебряний щит"  із  приміщень, що орендуються, відсутні.

Однак, задовольняючи   вимогу  про  визнання договору № 2 від 17.09.1999 дійсним, суд першої інстанції не врахував, що  вимога  про встановлення факту дійсності  договору не призводить до  поновлення  порушених прав.  Вона не може бути предметом спору самостійно розглядатися в окремій справі.  Вимога про визнання договору неукладеним або дійсним  є  нічим  іншим  як встановленням  факту,  що  має  юридичне  значення.  Цей факт може встановлюватися  господарськими  судами  лише  при  існуванні   та розгляді  між  сторонами  договору спору про право цивільне.  Його встановлення є  елементом  оцінки  фактичних  обставин  справи  та обґрунтованості вимог.

Оскільки спори про встановлення факту,  в силу статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не підвідомчі господарським судам України, тому  у  вказаній частині позовних вимог провадження  у справі підлягає припиненню по  частині 1 пункту  1 статті 80 цього ж  Кодексу.

З доводом заявника апеляційної скарги про порушення судом норм  процесуального права, які  виражались  в  незалученні  до участі  у справі  військової частини 09882, з якою  укладався договір від 17.09.1999, судова  колегія  погодитися не може з наступних підстав.

За  змістом  статей 49,51,52 Цивільного кодексу Російської Федерації, юридичні особи  діють  на підставі статуту  або установчого договору і статуту, або лише  установчого  договору.

У випадках, передбачених законом, юридична особа, яка не є  комерційною  організацією, може  діяти  на підставі  загального положення про організації даного виду. Юридична  особа вважається створеною  з  моменту її державної реєстрації і з цього  ж моменту  набуває  правоздатності.

Доказів того,  що в/ч   09882  згідно  з Законом Російської Федерації „Про державну реєстрацію  юридичних осіб”  включена до  Єдиного  державного  реєстру  юридичних осіб  і  має  статус юридичної особи  представником  позивача не  надано.

В матеріалах справи є довідка юридичної служби Чорноморського Флоту від 06.02.2006 за № 206, в якій  також вказано, що 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації державну реєстрацію не проходило, юридичною особою не являється. (арк.с.13,т.2).

Однак,  Міністерство оборони Російської Федерації, до складу якого  входить в/ч   09882, є відповідачем у  даній справі.

Судова колегія  критично оцінює посилання позивача за первісним позовом, приведене під час судового засідання 26.06.2007, на наказ командуючого Чорноморським флотом від 08.08.2003 за № 528 , яким  введена в дію  Інструкція про  порядок передання в суборенду (оренду)  нерухомого майна відділеннями  МІС ЧФ і  оформлення договорів (арк.с.14-20,т.2), оскільки  даний наказ датовано 08.08.2003, а договір, на підставі якого приватному підприємству "Серебряний щит" було передано спірне майно був укладений раніше, а саме, 17.09.1999 року.

Твердження заявника апеляційної скарги про фактичне виконання договору  оренди від 15.09.2004, що підтверджується  актами  виконаних робіт і  рахунками , виставленими орендодавцю  за оренду  приміщення на протязі 2005 року (арк.с. 21-45,т.2), судова колегія  не приймає до уваги, оскільки  договір оренди № 232 від 15.09.2004 є нікчемним, як вказано вище  в цієї постанові.

З врахуванням викладеного , судова колегія  вважає,  що рішення  суду підлягає зміні , однак,  апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення.

Керуючись статтями 80 (частина 1, пункт 1) , 101, 103 (пункт 4), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Міністерства оборони Російської Федерації в особі 1998 відділення морської інженерної служби Чорноморського флоту Російської Федерації  залишити без  задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.10.2006 у справі № 2-5/8841-2006  змінити.

Пункт 3 резолютивної частини   рішення  скасувати  та припинити в цій частині провадження у справі.

В іншій частині  рішення суду залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.В.Сотула

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

Н.П. Горошко