ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.09.07 р.                                                                               Справа № 44/295пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Восход” (представник Марусенко І.В., довіреність 01/06-07 від 01.06.07 року), до Маріупольської міської ради (представник Кравченко Т.О., довіреність 047-145 від 22.06.07 року) та до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради (представник Щибрик В.А., довіреність 06/1983 від 27.09.07 року), про:

ь          визнання права користування земельною ділянкою по бульвару 50-річчя Октября в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя згідно рішення Маріупольської міської ради № 257/1 від 08.06.03 року „Про надання земельних ділянок для будівництва супермаркетів у Жовтневому та Орджонікідзевському районах товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” та договору оренди земельної ділянки від 17.03.04 року № 538;

ь          зобов’язання Маріупольської міської ради поновити товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” дозвіл на будівництво супермаркету по бульвару 50-річчя Октября 33 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Восход” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до Маріупольської міської ради (далі – Рада) про визнання права користування земельною ділянкою по бульвару 50-річчя Октября в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя (далі – Ділянка) згідно рішення Маріупольської міської ради № 257/1 від 08.06.03 року „Про надання земельних ділянок для будівництва супермаркетів у Жовтневому та Орджонікідзевському районах товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” (далі – Рішення) та договору оренди земельної ділянки від 17.03.04 року № 538 (далі – Договір), про зобов’язання Ради поновити Товариству дозвіл на будівництво супермаркету на Ділянці, а також про зобов’язання Ради надати позивачу дозвіл на знесення земельних насаджень на Ділянці. Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на невизнанні відповідачем права на оренду Ділянки через те, що Рада, заперечуючи проти поновлення дозволу на будівництво на Ділянці супермаркету, фактично не надає можливості здійснювати договірне користування предметом оренди, оскільки єдиною метою користування Ділянкою за Договором є саме будівництво супермаркету.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та висунув усне клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради (далі – Управління). 10.09.07 року позивач в порядку статті 22 ГПК України зменшив обсяг позовних вимог, вимагаючи лише визнати право на користування Ділянкою та зобов’язати поновити дозвіл на будівництво.

Суд в порядку статті 27 та 24 ГПК України здійснив залучення до участі у справі Управління в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, а згодом змінив процесуальний статус Управління на співвідповідача, оскільки згідно статті 31 Закону України „Про планування і забудову територій” функції державного контролю за плануванням, забудовою та іншим використанням територій в місті Маріуполі покладено саме на Управління.

Представник відповідача Ради в судовому засіданні заперечив проти позову, вважаючи, що право Товариства на тимчасове платне користування Ділянкою жодним чином не порушується, наразі вимоги щодо зобов’язання Ради поновити дозвіл на будівництво супермаркету є такими, що мають розглядатися адміністративним, а не господарським, судом через що провадження в цій частині підлягає припиненню в порядку пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Відповідач Управління також заперечив проти позову, зазначивши, що первісний дозвіл на будівництво не видавався, тому вимоги щодо його поновлення є безпідставними. За даними Управління, документи, необхідні для видачі дозволу на будівництво супермаркету – позивачем не надавалися.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

18.06.03 року Радою прийнято Рішення, яким висловлено згоду на визначення місця розташування та надання в користування Товариству на 10 років для будівництва супермаркетів двох земельних ділянок в місті Маріуполі:

ь          площею 5’499,99 м2, кадастровий номер :01:014:0060 на бульварі 50-річчя Октября 33 в Орджонікідзевському районі;

ь          площею 6’993,15 м2, кадастровий номер :04:064:0210 на розі проспектів Леніна та Будівельників в Жовтневому районі.

Пунктом 2.4 Рішення зазначено оформити в Управлінні дозвіл на будівництво супермаркетів.

На підставі Рішення, в порядку статті 16 Закону України „Про оренду землі”, наймодавцем Радою та наймачем Товариством укладено Договір, дослідивши який суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди) земельної ділянки, який підпадає під правове регулювання норм Закону України „Про оренду землі”, статті 93 ЗК України та статей 759-786 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 759 ЦК України, статті 93 ЗК України та статті 13 Закону України „Про оренду землі”, а також пункту 1.1 Договору Рада зобов’язалася надати, а Товариство – прийняти у строкове платне користування на 10 років з моменту прийняття Рішення до 18.06.13 року дві земельні ділянки, у тому числі й спірну Ділянку. Державна реєстрація Договору, з якою норми статей 125-126 ЗК України, статті 18 Закону України „Про оренду землі” та статті 210 ЦК України пов’язують набрання чинності Договором, здійснена Радою 18.03.04 року за номером 295.

За змістом пункту 2.1 Договору єдиною метою надання в тимчасове користуванні Ділянки є будівництво супермаркету.

За змістом статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” на теперішній час існує дві окремі та незалежні одна від одної процедури отримання погодження (дозволу) на будівництво об’єктів містобудування, у тому числі супермаркетів, а саме:

1.В загальному порядку, шляхом подання у виконавчі органи Ради (Управління) відповідної заяви з додаванням документів, які посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою, а також інші документи, повний перелік яких визначається регіональними та/або місцевими правилами забудови.

2.В спрощеному порядку, шляхом прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання в користування земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об’єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, причому у такому випадку це рішення одночасно і є дозволом на будівництво цього об’єкта.

З огляду на наведене, суд доходить однозначного висновку про те, що Рішення, яке прийняте радою 18.06.03 року, є дозволом на будівництво Товариством супермаркету на Ділянці – в силу імперативної норми частини 4 статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій”.

Наразі, згідно частини 15 статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” якщо Товариство протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об’єкта містобудування не розпочне будівництво супермаркету, цей дозвіл втрачає чинність. Поновлення дозволу відбувається в такому ж порядку, як і його надання.

З огляду на наведене, позивач 27.06.07 року вручив Раді заяву № 256 про поновлення дозволу на будівництво супермаркету на Ділянці, добросовісно вважаючи себе зобов’язаним отримати новий дозвіл.

Листом № 01-14-784вх від 16.07.07 року Товариству було відмовлено у поновленні дозволу на будівництво, з посиланням на приписи статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” та вказівкою на необхідність поновлення дозволу у загальному порядку.

Зазначену відмову в поновленні дозволу на будівництво супермаркету на Ділянці суд вважає безпідставною юридично через таке.

Нормами статей 4 ЦК УРСР та 11 ЦК України передбачено, що цивільні права можуть виникати із угод (правочинів), які не суперечать закону. Норми статті 204 ЦК України передбачають презумпцію правомірності правочину. Таким чином, Товариство на законних підставах наділене чинним цивільним правом тимчасового оплатного користування Ділянкою шляхом будівництва на ній супермаркету, яке (право) виникло з Рішення Ради, а також із правочину Договору, який є правомірним в силу закону, причому означена правомірність не спростована судом.

Рішення, як ненормативний акт органу місцевого самоврядування, не має певного визначеного Конституцією України та Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” строку дії, тому зазначене Рішення, яке є одночасно і дозволом на будівництво в силу закону, – є чинним та таким, що має обов’язковий характер для всіх сторін, якого воно стосуються (Товариства, Ради та Управління). Системно аналізуючи наведені вище факти, норми права та обставини, суд вважає, що припинення дії дозволу на будівництво у разі дворічного зволікання з початком розбудови, визначене частиною 15 статті 24 Закону України „Про планування і забудову територій” – стосується лише загального порядку видачі дозволів на будівництво, а не спрощеного порядку, який полягає у прийнятті Радою рішення про передачу Ділянки у користування.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги презумпцію правомірності Договору та чинність Рішення, суд вважає цілком необґрунтованими з правової точки зору посилання Ради на припинення дії дозволу Товариства на будівництво супермаркету, який поза всяким розумним сумнівом повинен тривати до кінця строку оренди – 18.06.13 року.

Для захисту права користування (у тому числі тимчасового оплатного користування) в силу статті 396 ЦК України застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Виходячи зі змісту норм статей 11 та 204 ЦК України – Товариство є добросовісним користувачем Ділянкою, яка перебуває в його володінні на праві оренди. За наведених обставин суд вважає безсумнівною наявність у Товариства права на користування Ділянкою згідно Договору.

Лист № 01-14-784вх від 16.07.07 року, в якому сформульовано фактичну відмову відповідача від надання Товариству дозволу на будівництво супермаркету, яке (будівництво) є єдиною метою користування Ділянкою за Договором – суперечить низці нормативних актів, зокрема, статті 525 ЦК України, статті 291 ГК України та статті 31 Закону України „Про оренду землі”, якими визначено неприпустимість односторонньої відмови (розірвання) від зобов’язань взагалі та від договорів оренди зокрема. Суд при цьому враховує, що неможливість будівництва на Ділянці – повністю виключає і реальну можливість договірного користування Ділянкою.

За нормами статті 392 ЦК України, власник (так само як і суб’єкт права тимчасового користування) наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності (або іншого речового права).

Оскільки лист № 01-14-784вх від 16.07.07 року та зміст відзивів містять посилання на небажання надавати Товариству можливість використання Ділянки за умовами Договору, то це свідчить про те, що відповідач Рада та контролюючий орган Управління не визнають право користування Товариства Ділянкою, у зв’язку з чим суд вважає, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого порушеного речового права.

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне невизнання Радою та Управлінням права користування Товариства Ділянкою, а також порушення відповідачами норм ЦК України, ГК України, Закону України „Про оренду землі” та інших норм, які регулюють режим речового права користування та порядок виконання договірних зобов’язань.

Посилання Ради на непідвідомчість поточного спору господарським судам України – є необґрунтованим, оскільки суттю спору є захист порушеного речового права Товариства, яке виникло на підставі господарсько-правового Договору, учасником якого є орган місцевого самоврядування Рада. Порушення речового права Товариства виразилося безпосередньо у відмові в поновленні дозволу на будівництво, наразі оскільки ця бездіяльність Ради безпосередньо пов’язана з відносинами, які випливають за господарсько-правового Договору, спір у справі № 44/295пн має розглядатися господарським судом за правилами ГПК України. Аналогічна правова позиція висловлена і в пунктах 3, 5.3 та 15 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 27.06.07 року № 04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на відповідача Раду, оскільки з вини саме цього суб’єкта виник спір.

На підставі означених норм національного матеріального права, керуючись ст.ст.1, 2, 22, 24, 27, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Восход” до Маріупольської міської ради та до Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради про:

ь          визнання права користування земельною ділянкою по бульвару 50-річчя Октября в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя згідно рішення Маріупольської міської ради № 257/1 від 08.06.03 року „Про надання земельних ділянок для будівництва супермаркетів у Жовтневому та Орджонікідзевському районах товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” та договору оренди земельної ділянки від 17.03.04 року № 538;

ь          зобов’язання Маріупольської міської ради поновити товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” дозвіл на будівництво супермаркету по бульвару 50-річчя Октября 33 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя.

Визнати право товариства з обмеженою відповідальністю „Восход” на користування земельною ділянкою по бульвару 50-річчя Октября в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя згідно рішення Маріупольської міської ради № 257/1 від 08.06.03 року „Про надання земельних ділянок для будівництва супермаркетів у Жовтневому та Орджонікідзевському районах товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” та договору оренди земельної ділянки від 17.03.04 року № 538.

Зобов’язати Маріупольську міську раду поновити товариству з обмеженою відповідальністю „Восход” дозвіл на будівництво супермаркету по бульвару 50-річчя Октября 33 в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя.

Стягнути з Маріупольської міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Восход” відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 4 примірниках:

1 –позивачу

2-3 –відповідачам

4 –господарському суду Донецької області