СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

місто севастополь

09 серпня 2007 року
Справа № 2-25/11061-2005А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Ткаченка М.І.,

Дугаренко О.В.,

секретар судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: Зуєва О.В., довіреність №425910-0 від 26 лютого 2007 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Маргарітов М.В.) від 8 листопада 2005 року у справі №2-25/11061-2005А за позовом  відкритого акціонерного товариства "Янтарний" (вул. Перемоги, 117,Пожарське, Сімферопольський р-н,97554) до          Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (вул. Белова, 2,Мирне, Сімферопольський р-н,97503)

про визнання частково недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 1 липня 2005 року звернувся з позовом і уточненнями (а.с. 85, т. 1) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість –538.446грн. і штрафних санкцій –269.221,85грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач податок у сумі 538.443грн. зараховував на спеціальний рахунок, а не до бюджету, правомірність таких дій позивача підтверджена судовим рішенням.

Справа судом першої інстанції розглянута за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником виноматеріалів, які реалізує заводам вторинного виноробства, з цих операцій податок на додану вартість позивач зараховував до спеціального рахунку. Відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення у зв’язку з тим, що вказані виноматеріали є підакцизною продукцією.

Постановою господарського суду позов задоволено. Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення в частині податку у сумі 538.446грн. і штрафних санкцій –269.221,85грн. З Державного бюджету України на користь позивача стягнуті судові витрати : 3,40грн. державного мита, 1.000грн. витрати за послуги адвоката, 5.000грн. –витрати на проведення судово-бухгалтерської експертизи.

Постанова суду мотивована тим, що вироблені позивачем виноматеріали, які реалізовані заводам вторинного виноробства, не є підакцизним товаром.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, як прийняту в порушення норм матеріального права, що привело до прийняття неправильного рішення.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, позивач не скористався правом на участь його представника в судовому засіданні.

На підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний господарський суд витребував додаткові докази (а.с. 11-181 т.2), розглянув справу і встановив наступне.

17 червня 2005 року керівником Сімферопольської міжрайонної державної податкової інспекції Автономної Республіки Крим Хабаровою Т.Я. (правонаступником якої є відповідач –а.с. 207-209, т. 1) на підставі акту перевірки №6523-223 від 14 червня 2006 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0 про визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 538.446грн. і штрафних санкцій  у сумі 269.221,85грн., усього 807.667,85грн. (а.с. 9 т.1).

З вказаного акту документальної, планової, комплексної перевірки слідує, що підставою для донарахування податку і застосування штрафних санкцій було те, що позивач за 2004 рік не включив до податкових зобов'язань загальної декларації з податку на додану вартість суми податку з операцій реалізації виноматеріалів, які є підакцизним товаром, хоч оподатковуються за нульовою ставкою акцизного збору (а.с. 10-23 т.1).

Позивач не оспорює того, що суми податку з вказаних операцій не включав до зобов’язань по загальній декларації, але включав ці суми до зобов’язань по спеціальній декларації, та зараховував суми податку на спеціальний рахунок.

Такі обставини підтверджуються спеціальними та загальними  деклараціями позивача з податку на додану вартість (а.с. 90-94, 104-111, 114-117, 121-123, 125-132, 134136,138-166 т.2), довідкою банку про зарахування коштів і платіжними дорученнями (а.с. 11-71, 95-103, 112-113 , 118-120, 124, 133, 137,  т.2).

Позивач у 2004 році мав ліцензію на виробництво алкогольних напоїв (виноробної продукції) (а.с. 16 т.2).

Відповідно до висновку судової бухгалтерської експертизи віднесення позивачем податку 538.443грн. підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку (а.с. 67-75 т.1).

Висновками фахівця підтверджується той факт, що вироблені позивачем виноматеріали мають коди і (а.с. 136 т.1). Іншого відповідач не довів.

Згідно з пунктом 11.29 Закону України “Про податок на додану вартість”№16897-ВР від 3 квітня 1997 року (зі змінами на час оподаткування, далі Закон України №16897-ВР) сільськогосподарські товаровиробники незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, в яких сума, одержана від поставки сільськогосподарської продукції власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів) виготовину на  давальницьких умовах з власної сільськогосподарської сировини,   та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства, податок на додану вартість щодо операцій з поставки товарів (робіт, послуг) власного виробництва не зараховують до бюджету, а залишають в своєму розпорядженні і використовують на придбання матеріально-технічних ресурсів виробничого призначення.

Відповідно до пункту "в" частини 2 статті 3 закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби" N 329/95-ВР від 15 вересня 1995 року (зі змінами на час оподаткування) не підлягають оподаткуванню обороти з реалізації (передачі) української сировини, що використовується для виробництва підакцизних товарів.

Згідно зі статтею 1 Декрету  Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір" N18-92 від 26 грудня 1992 року (зі змінами на час оподаткування, далі Декрет Кабінету Міністрів України N18-92) акцизний збір - це непрямий податок на окремі товари (продукцію), визначені законом як підакцизні, який включається до ціни цих товарів (продукції).

Статтею 1 Закону України "Про ставки акцизного збору на спирт етиловий та алкогольні напої" N178/96-ВР від 7 травня 1996 року (зі змінами на час оподаткування) затверджені ставки акцизного збору на алкогольні напої (з урахуванням статті 2 цього Закону), у тому числі на виноматеріали виноградні з кодом 220430 встановлена нульова ставка збору, для виноматеріалів виноградних з кодами 220429 ставка збору не встановлена.

А тому вважати виноматеріали за такими кодами підакцизними товарами не можна.

Апеляційний господарський суд вважає, що позивач помилково надавав до податкового органу розрахунок акцизного збору з виноматеріалів за кодами   і (а.с. 77-89 т.2). Така помилка не може вливати на зобов’язання з податку на додану вартість.

Рішення та постанови судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі №2-152974-2003 (а.с. 30-32, 37-40, 41-43 т.1) не звільняють від доказування, ці судові рішення є позицією по схожій ситуації.

Також Вищий адміністративний суд України дотримується позиції про те, що виноматеріали не за кодом 220430 не є підакцизним товаром, про що вказано в ухвалах у справах між податковими органами та радгоспом-заводом "Лівадія", агрофірмами "Прибережна" та "Чорноморець" (а.с.  183-189 т.2).

Також є помилковою думка відповідача про те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 листопада 2004 року у справі №1114 за позовом відкритого акціонерного товариства "Янтарний" до Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України про визнання недійсним рішення і зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій у сумі 39.673грн. (а.с. 177-181 т.2) встановлений факт виробництва позивачем виноматеріалів, які є підакцизною продукцією.

Згідно з частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Цим судовим рішенням встановлено, що Департаментом проведена перевірка, якою встановлено, що позивач здійснював виробництво виноматеріалів без наявності ліцензії, за що рішенням департаменту застосовані до позивача штрафні санкції у сумі 39.673грн. Інших обставин судовим рішенням не встановлювалося.

Висновками суду по цьому рішенню було те, що позивач не мав права виробляти виноматеріали без наявності ліценції, рішення Департаменту про застосування штрафу є законним, позивач зобов’язаний сплатити штраф.

Та обставина, що виноматеріали є алкогольними напоями також не є єдиною ознакою для визначення виноматеріалів підакцизним товаром.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідач, як орган державної влади, прийняв акт ненормативного характеру (податкове повідомлення-рішення) в межах своєї компетенції і передбаченим законами України способом, але з порушенням вказаних Законів України, а тому судом першої інстанції правильно, без порушень норм матеріального права визнано недійсним таке податкове повідомлення-рішення.

Стосовно доводів відповідача про неправильне відшкодування позивачу судових витрат (без наявності належних доказів про сплату таких витрат позивачем у даній справі) апеляційний господарський суд встановив наступне.

Платіжним дорученням № 578 від 28 вересня 2005 року позивач оплатив 5.000грн. за проведення призначеної судом у справі №2-2511061-2005 бухгалтерської експертизи (а.с. 77, 63, 67-75, 86-87 т.1).

З договору від 24 червня 2005 року, видаткового ордеру №138 від 25 червня 2005 року, свідоцтва на адвокатську діяльність Сегіда В.М., довіреностей позивача на ім'я Сегіда В.М., протоколів судових засідань та ухвал суду (а.с. 44-47, 62-63, 81-82, 89-91, 95-100, 140-141 т.1) слідує, що адвокат Сегіда В.М. неодноразово приймав участь у судових засіданнях суду першої інстанції, а також у суді апеляційної інстанції, по захисту прав позивача.

Посилання у видатковому ордері №138 від 25 червня 2005 року на оплату по акту ревізії за 2004 рік є помилковим, розмір оплати по договору від 24 червня 2005 року відповідає розміру оплати по видатковому ордеру, оплата здійснена на наступний день після складення договору. Відповідач не надав суду будь-якого акту ревізії за 2004 рік.

А тому, на підставі статей 90, 92 і 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції правильно розподілив судові витрати.

У зв’язку з наведеним, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і задоволенню не підлягає. Підстав для скасування (зміни) судового рішення немає.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим  від 8 листопада 2005 року у справі № 2-25/11061-2005А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Г. Градова

Судді                                                                      М.І. Ткаченко

О.В. Дугаренко