ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.06.07                                                                                           Справа  № 5/3614-13/451А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                  Галушко Н. А.

суддів                                                                      Процик Т.С.

Юрченко Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Передзвін», м. Львів від 19.02.2007 року (далі ТзОВ «Передзвін»,           м. Львів)

на постанову Господарського суду Львівської області від 25.01.2007 року

у справі № 5/3614-13/451А

за позовом: Державної податкової інспекції у Франківському районі            м. Львова, м. Львів (далі ДПІ у Франківському районі м. Львова)

до відповідача 1: ТзОВ «Передзвін», м. Львів

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна фірма «Сфера», м. Київ (далі ТзОВ «ТФ «Сфера», м. Київ)

про визнання недійсним господарського зобов’язання

за участю представників сторін:

від позивача –Чабан О. –державний податковий інспектор

від відповідача 1 –Матвіїв Р.І. - представник

від відповідача 2 - не з’явився

У ході судового засідання представникам сторін права та обов’язки, передбачені ст.49 КАС України роз’яснено, заперечення щодо складу суду не поступило.

Постановою Господарського суду Львівської області від 25.01.2007 року у даній справі визнано недійсним господарське зобов’язання на суму 95040,00 грн., яке виникло на підставі усної угоди між ТзОВ „Передзвін” та ТзОВ „ТФ „Сфера” та застосовано наслідки, передбачені статтею 208 Господарського кодексу України, а саме: стягнено з ТзОВ „ТФ „Сфера” на користь ТзОВ „Передзвін” 95040,00 грн., стягнено з ТзОВ „Передзвін” в доход державного бюджету 95040,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ТзОВ „Передзвін” подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, постановити нову, якою у задоволенні позову відмовити. Представник скаржника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав. Як на підставу апеляційних вимог посилається на порушення судом норм матеріального права при вирішенні спору та на недоведеність обставин, які суд повважав встановленими.

Так, за твердженням скаржника, правовідносини по спірному господарському зобов’язанню не носять характеру зобов’язання, яке завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки у суду першої інстанції не було жодних правових підстав стверджувати про протиправну мету господарських операцій між відповідачами на момент їх здійснення. Підставою для того, щоб так вважати позивач зазначає рішення Солом’янського районного суду м. Києва від 21.04.2006 р. по справі № 2-1702, яким визнано недійсними та скасовано установчі документи ТзОВ „ТФ „Сфера” з моменту їх реєстрації. Проте, на думку скаржника, кваліфікуюча ознака спірного правовідношення –„умисел”, яка є необхідною для можливості застосування судом ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, в даному правовідношенні відсутня. Як підтвердив у судовому засідання представник скаржника, сторони правовідношення в момент його укладення усвідомлювали його як звичайну господарську операцію, вчинили усі передбачені законом дії для виконання договору, виконали його та досягли мети –дійсно вчинили двостороннє господарське зобов’язання. Тому, за словами скаржника, у суду першої інстанції не було підстав приходити до висновку про протиправний характер правовідношення.

Крім того, скаржник стверджує, що матеріалами справи підтверджується лише той факт, що відповідач 2 не сплачував та не декларував податкові зобов’язання. Доказів про удаваність господарських зобов’язань у матеріалах справи немає, позивачем факт удаваності спірного зобов’язання не доводився, а порушення одним із контрагентів порядку сплати податків ніяк не стосується укладення та виконання господарського зобов’язання, не дає підстави тлумачити зміст самого господарського зобов’язання по іншому.

Враховуючи те, що на його думку, суд першої інстанції допустив неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що не доведені належним чином, застосував норму права, яка не має бути застосована до спірних правовідносин, тобто порушив норми матеріального права, скаржник просить постанову скасувати та постановити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач подав до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу по справі, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТзОВ „Передзвін”, а постанову господарського суду Львівської області залишити без змін. Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень посилається на таке.

В процесі проведення перевірки ТзОВ „Передзвін”, ДПІ у Франківському районі м. Львова встановлено, що між ТзОВ „Передзвін” та ТзОВ „ТФ „Сфера” укладено усну угоду про купівлю-продаж товарів, виконання якої підтверджується податковою накладною № 30/01-2 від 30.01.2006р. на загальну суму 95040,00 грн. Рішенням Солом’янського суду м. Києва від 21.04.2006р. по справі № 2-1702 визнано недійсними та скасовано установчі документи ТзОВ „ТФ „Сфера” з моменту їх реєстрації. Таким чином, податкові накладні, що видані ТзОВ „ТФ „Сфера” та включені ТзОВ „Передзвін” до податкового кредиту по ПДВ в січні 2006 року в сумі 15840,00 грн. є недійсними. Враховуючи це, господарське зобов’язання між відповідачами, виникнення та існування якого підтверджується податковою накладною         № 30/01-2 від 30.01.2006р., є таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав, визначених ст. 207 Господарського кодексу України.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” від 25.07.2002р. №1056 до угод, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів.

Посилається на роз’яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.1 Постанови від 29.12.1976р. №11 „Про судове рішення”, згідно якого рішення є законним саме тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, на думку позивача, постанова суду першої інстанції є законною, відповідає вимогам процесуального та матеріального права, а тому у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що постанова господарського суду Львівської області від 25.01.2007 року підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Позивач звернувся до господарського суду з адміністративним позовом про визнання недійсним господарського зобов’язання та застосування наслідків, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України у вигляді стягнення із ТзОВ „ТФ „Сфера” на користь ТзОВ „Передзвін” 95040,00 грн., із ТзОВ „Передзвін” в дохід державного бюджету 95040,00 грн.

30.01.2006р. між відповідачами укладено усний договір купівлі-продажу товарів, укладення та виконання якого підтверджується податковою накладною №30/01-2 від 30.01.06р. на загальну суму 95040,00 грн.

Рішенням Солом’янського районного суду міста Києва від 21.04.2006р. по справі № 2-1702 визнано недійсними та скасовано установчі документи ТзОВ „ТФ „Сфера” з моменту їх реєстрації.

В ході розгляду справи на цій підставі судом першої інстанції зроблено висновок про те, що господарське зобов’язання між відповідачами є таким, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ст. 207 Господарського кодексу України. При цьому господарський суд дійшов такого висновку виходячи із тих міркувань, що оскільки на відповідачів покладено обов’язок згідно чинного законодавства нараховувати та сплачувати податки, то при не вчиненні таких дій, у зв’язку із фіктивністю одного із контрагентів, посадові особи відповідачів усвідомлюють протиправну поведінку, а отже діють умисно. Даний висновок суду не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на чинному законодавстві та наявних у справі доказах.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент укладення оспорюваного правочину ТзОВ „ТФ „Сфера” було належним чином зареєстровано державою, тобто в момент вчинення відповідачами купівлі-продажу обидві сторони були наділені необхідною господарською правосуб’єктністю. Доказів протилежного суду не надано. Дана обставина свідчить про те, що як відповідач 1, так і відповідач 2 діяли в межах закону на момент укладення договору.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд першої інстанції дійшов висновку, що завідомо суперечна інтересам держави та суспільства мета полягає в укладенні господарських зобов’язань, не підкріплених реальними фінансово-господарськими взаємовідносинами та в ухиленні від оподаткування.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із даним висновком з огляду на таке. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що відповідачами укладено господарське зобов’язання, не підкріплене реальними фінансово-господарськими взаємовідносинами. Навпаки, виходячи із змісту зобов’язання, за оспорюваним договором господарська операція купівлі-продажу відбулась і виконана обома сторонами, а тому вищенаведений висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, невірною є позиція суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до спірного правочину ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України внаслідок ухилення одного із контрагентів від оподаткування.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов’язання, яке вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, може бути визнано судом недійсним повністю або в частині. При цьому, слід враховувати, що для визнання такого правочину недійсним, необхідна наявність умислу хоча б у однієї сторін на укладення завідомо суперечного інтересам держави та суспільства правочину саме в момент його укладення. Позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджується наявність умислу у відповідачів разом чи окремо на укладення договору, що підпадав під кваліфікаційні ознаки статті 207 Господарського кодексу України. Натомість, враховуючи той факт, що підставою для звернення до суду із адміністративним позовом слугують обставини, які виникли після укладення і виконання договору, можна стверджувати про недоведеність тверджень щодо наявності умислу хоча б у однієї із сторін договору, на вчинення правочину, завідомо суперечного інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ст.. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків, зборів (обов'язкових платежів) однією із сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування таких санкцій необхідною умовою є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення фіктивного правочину або удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків.

З огляду на викладене, постанову Господарського суду Львівської області слід скасувати, в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 202, 205, 207 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.           Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Передзвін», м. Львів від 19.02.2007 року задоволити.

2.          Скасувати постанову Господарського суду Львівської області від 25.01.2007 року у даній справі.

В задоволенні позову відмовити.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.