ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" липня 2007 р.
Справа  № 11/122-07-3511

За позовом: Одеської залізниці.

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Дорожник”.

про розірвання договору від 03.01.1989 р. та угоди від 14.02.1996 р. та виселення.

Суддя     Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: Андреєва Л.А. (за довіреністю);

Від відповідача: Соловйова К.Ю. (за довіреністю);

Суть спору: 03.05.2007 р. за вх. № 4626 Одеська залізниця (далі - Позивач) звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ „Дорожник” про розірвання договору від 03.01.1989 р. та угоди від 14.02.1996 р. укладених  між ТОВ „Дорожник” та Дорожніми механічними майстернями Одеської залізниці та усунені перешкод у здійснені права повного господарського відання шляхом виселення ТОВ „Дорожник”.

Позивач на позовних вимогах наполягає, надав письмове правове обґрунтування позовних вимог.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, про що зазначив в запереченнях на позовну заяву від 16.07.2007 р. за вх. № 16145.

Ухвалою суду від 02.07.2007 р. строк розгляду справи було продовжено до 03.09.2007 р.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників позивача, суд встановив наступне:

Позивач - Одеська залізниця, згідно Статуту зареєстрованого у 1998р. (із змінами 2002р.), є статутним  територіально-галузевим об’єднанням, заснованим на державній власності і підпорядкованим Державній адміністрації залізничного транспорту України, що входить до  сфери управління Міністерства транспорту України.  До складу Одеської залізниці входять підприємства, установи та організації залізничного транспорту - юридичні особи і відособлені  структурні підрозділи, зокрема, Дорожні механічні майстерні (п.43 Додатку №2 до Статуту Одеської залізниці).

Положенням  про відокремлений структурний підрозділ Одеської залізниці „Дорожні механічні майстерні”,  яке затверджене начальником Одеської залізниці 24.09.2002р. і зареєстроване  юридичною службою Одеської залізниці 25.09.2002р. встановлено, що Дорожні механічні майстерні є відокремленим госпрозрахунковим структурним підрозділом Одеської залізниці без права юридичної особи та входять до складу служби матеріально-технічного забезпечення Одеської залізниці. Відповідно до п.6.1. цього Положення, Одеська залізниця наділяє ДММ необхідними основними фондами, обіговими грошовими коштами, які закріплюються на відокремленому балансі ДММ на праві неповного господарського відання і ДММ має право володіння і користування закріпленими основними фондами та обіговими коштами в межах, встановлених власником майна прав і діючих законодавчих актів України.

Позивач вказує, що 03.01.1989 р. між Дорожніми механічними майстернями Одеської залізниці та кооперативом „Дорожник” був укладений договір відповідно до п. 1.1. якого сторони домовились, з метою розширення випуску товарів народного споживання та задоволення власних потреб в робочому одязі, спільно побудувати швейну майстерню на території Дорожніх механічних майстерень Одеської залізниці та побудувати другий поверх складського приміщення.

Відповідно до п.2.2 Договору кооператив вносить 80% коштів готівкою, ДММ - 20% безготівково, фінансування здійснюється по мірі будівництва шляхом оплати рахунків, виплати заробітної плати, оплати транспортних витрат та інше.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що по закінченню будівництва, будівля експлуатується "Кооперативом" на протязі 20 років без сплати орендної плати, окрім комунальних послуг по факту споживання.

Відповідно до п. 4.1 договору, у випадку невиконання однією із сторін зобов'язань по договору, винна сторона несе відповідальність відповідно до діючого законодавства.

Позивач також зазначає, що 16.01.1989 р. між кооперативом "Созідатель", Дорожніми механічними майстернями Одеської залізниці та кооперативом "Дорожник" був укладений договір на виконання капітального ремонту 2-х поверхів та пристройки до цеху ДММ, по якому Замовником виступали ДММ Одеської залізниці,а кооператив "Дорожник" - генпідрядником.

14.02.1996 р. між Дорожніми механічними майстернями та ТОВ "Дорожник" була укладена угода, відповідно до умов якої, з метою забезпечення залізниці робочим одягом та поліпшення матеріального забезпечення інвалідів сторони підтвердили свої зобов'язання по договору від 03.01.1989 р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.10.2006 р. та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 р. у справі №30/205-06-7086 за позовом Одеської залізниці до ТОВ "Дорожник" про усунення перешкод у здійсненні права повного господарського відання та виселення встановлене, що договір від 03.01.1989 р. та угода від 14.02.1996р. є чинними, не визнані недійсними та не розірвані позивачем.

Позивач зазначає, що згідно п. 4.1 Договору від 03.01.1989 р. у випадку невиконання однією із сторін взятих на себе зобов'язань по договору, винна сторона несе відповідальність відповідно  до чинного законодавства та наполягає на тому, що Відповідачем  не виконано умови договору щодо спільного будівництва швейної майстерні на території ДММ та добудови другого поверху складського приміщення, а саме вказані роботи виконувалися за рахунок Одеської залізниці (що є порушенням п. 2.2 договору від 03 січня 1989 р., згідно якого кооператив повинен був внести 80% вартості готівкою).

Крім того Позивач вказує, що в теперішній час ТОВ "Дорожник" займає двохповерхову будівлю площею 400 кв.м., розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Заньковецької, 7/9, де виробляє різноманітні вироби з металопластику, а робочий одяг для задоволення потреб залізниці не виробляється. На адресу ТОВ "Дорожник" Одеською залізницею був направлений лист від 17.01.2007 р. №79/1 про розірвання договору. ТОВ „Дорожник” , листом від 02.02.2007р. № 53 просив дати роз'яснення щодо причини розірвання договору для подальшого прийняття рішення щодо зазначеного питання. 01.03.2007р. за вих.№ 53 Позивач вдруге направив Відповідачу лист щодо роз’яснення причин розірвання договору від 03.01.1989 р. та угоди від 14.02.1996 р. в якому зазначив ,що  ТОВ "Дорожник" порушено п.п.1.1,2.1,2.2 договору від 03  січня 1989 р. , а саме ,  не виконано умови договору щодо спільного будівництва швейної майстерні на території ДММ та добудови другого поверху складського приміщення, так як вказані роботи виконувалися за рахунок Одеської залізниці та крім того  Відповідач не виробляє робочий одяг для задоволення потреб залізниці.

В наданих суду обгрунтуваннях позовних вимог Позивач вказує, що ТОВ "Дорожник" були порушенні суттєві умови договору від 03.01.1989р. та угоди від 14.02.1996г., тому згідно з вимогами ст.ст. 611,651 Цивільного кодексу та умов договорів, вони підлягають розірванню, а ТОВ "Дорожник" - виселенню з займаного приміщення.

Відповідач проти позовних вимог заперечує (заперечення від 16.07.2007 р. за вх. № 16145) та вважає їх необґрунтованими, неправомірними та такими , що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач вказує ,що ТОВ „Дорожник" ніколи не відмовлявся від виконання своїх зобов'язань за договором від 03.01.1989 р. та угодою від 14.02.1996 р. і в будь-який час готовий виконати замовлення на пошив спецодягу для задоволення потреб залізниці. На пропозицію розірвати Договір від 03.01.1989 р. зазначену листах Позивача  від 17.01.2007 р. та 01.03.2007 р., Відповідач відповів листами від 02.02.2007 р., та від 30.03.2007 р. своєю незгодою та зазначив, що ним добросовісно виконувались умови договору в частині будівництва швейної майстерні на території ДММ та добудови другого поверху складського приміщення ,щодо порушення  договору в частині ТОВ „Дорожник", то вони відсутні так як ТОВ „Дорожник" на замовлення  Позивача виготовляло спецодяг , а останнім  часом Одеська залізниця не подавала заяв на постачання їй робочого одягу. В теперішній час ТОВ „Дорожник" може виконувати  роботи  по пошиттю робочого одягу   та має для цього відповідне обладнання та устаткування , що підтверджується довідкою про укомплектований швейний цех від 24.05.2007 р.

Відповідач зазначив, що твердження Одеської залізниці про те, що ТОВ „Дорожник” не  виконано п. 2.1. Договору про спільне будівництво спірних приміщень спростовується тим ,що Позивач після сплину через 15 років після закінчення будівництва склав  акт про внесення змін в інвентарну картку від 22.09.2006 р. Відповідач вважає, що цей факт спростовує твердження Позивача про те, що будівництво виконувалося лише за його кошти, тому що в такому випадку він повинен був внести відповідні зміни в інвентарні картки будівель безпосередньо після закінчення будівництва, а не 22.09.2006 р. Підставою внесення в інвентарну картку змін  Позивач вказав „проведений фактичний обмір”, що не може бути доказом проведення будівництва і реконструкції більш ніж 15 років потому .

Крім того, угодою від 14.02.1996 р. між ДММ і ТОВ „Дорожник" були врегульовані і підтверджені права та обов’язки сторін щодо зобов'язань за договором 1989 року, який також дотепер діє і не був розірваний у встановленому законом порядку.

До того ж ДП „Одеська залізниця” саме в угоді від 14.02.1996р. брала на себе зобов'язання не вчиняти будь-яких дій по виселенню ТОВ „Дорожник" з спірних приміщень, тобто звернення до суду з позовом про виселення є порушенням цієї угоди.

Складання акту від 22.09.2006 р., на думку Відповідача, викликано саме  бажанням Позивача порушити  домовленості сторін  та свої зобов’язання за договором та угодою не зважаючи на рішення господарського суду Одеської області від 13.10.2006 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 28.11.2006 р. у справі №30/205-06-7086 за позовом Одеської залізниці до ТОВ "Дорожник" про усунення перешкод у здійсненні права повного господарського відання та виселення встановлене .

Досліджуючи матеріали справи, аналізуючи  норми чинного законодавства, що стосується суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Посилаючись на  порушення ТОВ "Дорожник" суттєвих умов договору від 03.01.1989р. та угоди від 14.02.1996г. як на підставу позовних вимог Позивач вимагає  розірвання договору від 03.01.1989 р. та угоди від 14.02.1996 р. укладених  між ТОВ „Дорожник” та Дорожніми механічними майстернями Одеської залізниці та усунення перешкод у здійснені права повного господарського відання шляхом виселення ТОВ „Дорожник”.

Відповідно до ст.ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином умовою задоволення позовних вимог ДП „Одеська залізниця” є встановлення судом фактів, які підтверджують порушення Відповідачем  зобов'язання , а саме  його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання .

Згідно ст. 33 Господарсько процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судових засіданнях представник  Позивача неодноразово зазначав , що  факти які підтверджують порушення Відповідачем  зобов'язань , а саме  невиконання оплати за спірним договором ,встановлені рішенням Арбітражного суду Одеської області від 29.10.1995 р. по справі №9/6/11 за позовом ТОВ „Дорожник” до Управління Одеської залізниці  про визнання права власності.

Так в зазначеному рішенні вказано , що Дорожньо-механічні майстерні Одеської залізниці  та кооперативи „Созідатель” та „Дорожник” уклали договори від 16.01.89 р. та 12.07.89 р. на капітальний ремонт цеху та 2-х поверхової  пристройки. Згідно вказаних договорів Дорожно-механічні майстерні виступали –замовником вказаних робіт, а  кооператив „Дорожник”- генпідрядником, кооператив „Созідатель” –підрядником.

Згідно з вказаними договорами підрядник виконав роботи  по реконструкції та капітальному ремонту  пристройки до цеху та фактично побудував 2-х поверхову пристройку. Дорожно-механічні майстерні актом по формі №2 прийняли виконані роботи, та перерахували  на р/рахунок  кооператива „Созідатель” 20021 кар.

Згідно актам по формі №2 за грудень 1089 р. та січень-листопад 1990р. кооперативом „Нівелір” виконані  роботи по реконструкції та  капітальному ремонту столярного цеху.

Вартість вказаних робіт з врахуванням  будівельних матеріалів склала 167525,20 крб.

В пункті 1.1.  спірного договору  який укладений сторонами 3.01.1989 р. вказано ,що  Дорожні механічні майстерні Одеської залізниці та кооператив „Дорожник” домовились, „з метою розширення випуску товарів народного споживання та задоволення власних потреб в робочому одязі, спільно побудувати швейну майстерню на території Дорожніх механічних майстерень Одеської залізниці та побудувати другий поверх складського приміщення”.

З наданого Позивачем  договору від 16.01.89 р. укладеного Дорожньо-механічними майстернями Одеської залізниці  та кооперативами „Созідатель” та „Дорожник”   вбачається , що згідно пункту 1  сторони  доручили кооперативу „Созідатель” виконати  капітальний ремонт  2-х поверхів  пристройки до цеху Дорожніх механічних майстерень Одеської залізниці.

Договір  від 12.07.89 р. зазначений в рішенні Арбітражного суду Одеської області від 29.10.1995 р. по справі №9/6/11 позивачем суду  взагалі не надано.

З викладеного вбачається , що в договорі ,який є предметом позову  та в договорах від 16.01.89 р. та 12.07.89 р. зазначених в рішенні Арбітражного суду Одеської області від 29.10.1995 р.  по справі №9/6/11 вказані різні будівлі , а саме швейна майстерня  ; другий поверх складського приміщення;2-х поверх  пристройки до цеху та столярний  цех ,тому суд не може дійти висновку , що йдеться про одні й ті самі приміщення, а з наявних матеріалів справи не вбачається , що швейна майстерня  це  столярний  цех,  а другий поверх складського приміщення  це 2-х поверх  пристройки до цеху .

Докази того , що  в рішенні Арбітражного суду Одеської області від 29.10.1995  та в договорах йдеться про  приміщення зазначені в позові  на вимоги суду  Позивачем не надано.

Відповідно до ст. 34 Господарсько процесуального кодексу України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином твердження Позивача, що в порушення умов п.п. 1.1, 2.1, 2.2.2.2. Договору від 03.01.1989 р. спільно побудувати швейну майстерню на території Дорожніх механічних майстерень Одеської залізниці та побудувати другий поверх складського приміщення , роботи виконувались тільки за рахунок Одеської залізниці судом до уваги не приймаються як недоведені ,  оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували зазначене.

Також позивачем недоведено  порушення Відповідачем умов пункту 2  угоди укладеної сторонами 14.02.1996 р.

Згідно вказаної угоди сторони домовились , що „ У випадку необхідності задоволення  потреб майстерень у робочому одязі Відповідач зобов’язується за першою вимогою виготовити та надати залізниці робочий одяг в замовленому  асортименті  та кількості”

Доказів направлення Відповідачу вимоги виготовити на замовлення  робочий одяг суду не надано.

Крім того згідно наданої  довідки Одеського  міського товариства інвалідів цеха в яких розміщено ТОВ „Дорожник” є учбово-виробничим підприємством   інвалідів Малиновського району та допомагає вирішувати   загальні задачі Одеського  міського товариства інвалідів .

З викладеного вбачається , що Відповідач виконує зобов’язання 2  угоди укладеної сторонами 14.02.1996 р. в частині поліпшення матеріального забезпечення інвалідів.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. (ст.611 ЦК України).

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Належних доказів порушення Відповідачем зобов'язаннь за договором від 03.01.1989 р. та угодою від 14.02.1996 р. укладених  між ТОВ „Дорожник” та Дорожніми механічними майстернями Одеської залізниці суду не надано.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської залізниці про розірвання договору від 03.01.1989 р. та угоди від 14.02.1996 р. укладених  між ТОВ „Дорожник” та Дорожніми механічними майстернями Одеської залізниці задоволенню не  підлягають, як необґрунтовані, непідтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Відповідно відсутні підстави виселення ТОВ „Дорожник” з займаних приміщень.

Судові витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу віднести на Відповідача, згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В позові відмовити.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                                           Власова С.Г.

Рішення підписано в порядку ст. 85 ГПК України 20.07.2007 р.