СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20.06.07                                                                                 Справа № 8/226ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи за позовом

Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області, місто Алчевськ  Луганської області,

до  Відкритого акціонерного товариства «Племінне птахогосподарство «Комунарське», місто Перевальськ Луганської області,

за участю Третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні  позивача –Головного управління Державного казначейства України у Луганській області, місто Луганськ,

про  стягнення 12093 грн. 50 коп., -

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача  –Зубрицька  Н.Є. –старший державний податковий інспектор, - довіреність №10618/10 від 18.04.07 року,

від відповідача –Сорока М.С., - довіреність №б/н від 10.05.07 року; Гусак Н.М. , - довіреність №б/н від 10.05.07 року;

від третьої особи –Колесникова С.Б. –заступник начальника юридичного відділу, - довіреність №09-22/1-73 від 24.04.07 року, -

в с т а н о в и в :

суть справи: позивачем заявлено вимогу про:

стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Племіннне птахогосподарство «Комунарське»(далі –ВАТ «ППГ «Комунарське», - відповідач) на користь відділення Державного казначейства у Перевальському районі Головного управління Державного казначейства України у Луганській області заборгованості за бюджетною позичкою у сумі 12093,50 грн.;

з метою забезпечення позову - накладення  арешту на майно відповідача;

покладення на відповідача судових витрат.

Ухвалою суду від 20.04.06 року клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача відхилено як необґрунтоване.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 11 травня 2007 року, за участю сторін.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні оголошено перерви з 25 травня до 14 червня 2007 року та з 14 червня 2007 року до 20 червня 2007 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.06.07 року, представники сторін та третьої особи заявили клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.ст.4-4 та 81-1 ГПК України, а тому його судом задоволено.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав; про це також зазначено у запереченні відповідача  проти позову  (вих. №б/н від 11.05.07 року), оскільки:

а)позивач та третя особа на його стороні порушили вимоги наступних законів України:

від 18.01.2001 року №2237-ІІІ «Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим сільськогосподарським підприємствам усіх форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) переробних підприємств агропромислового комплексу»(далі –ЗУ №2237-ІІІ),

від 16.03.2000 року №1565-ІІІ «Про списання та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) платників податків у зв’язку з реформуванням сільськогосподарських підприємств» (далі –ЗУ №1565-ІІІ);

б)позивач  при зверненні до суду з цим позовом порушив строк позовної давності;

в)позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню понад встановлені законодавством строки;

г)Закон України «Про державну податкову службу в Україні»не надає  Алчевській об’єднаній державній податковій інспекції (далі - ОДПІ, - позивач) права на звернення до суду з цим позовом.

Представник третьої особи  позов підтримав у повному обсязі; про це також зазначено у відзиві третьої особи на позовну заяву (вих. №11-25/1593 від 07.05.07 року), з посиланням на те, що  позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

І.Заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та додатково надані документи, суд дійшов наступного.

1. 27.05.1999 року між Відділенням Державного казначейства Перевальського району (далі –ВДК), з одного боку, - та Відкритим акціонерним товариством «Племінне птахогосподарство «Комунарське», - з іншого боку, - відповідно до постанови КМ України  від 10.12.1998 року №1953 «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами у 1999 році», - уклали договір №б/н - про надання фінансової допомоги у сумі 3000 грн. для придбання запчастин (п. 1.1 договору).

Сільськогосподарське підприємство зобов’язується забезпечити повне одержання фінансової допомоги у сумі 3000 грн., згідно з  укладеним договором, але не пізніше 01.12.1999 року (п. 3.1).

Договір набирає чинності з моменту перерахування коштів сільськогосподарському підприємству  і діє до повного виконання зобов'язань сторонами (п.4.1).

Зобов’язання за даним договором вважаються виконаними після повернення фінансової допомоги сільськогосподарським підприємством (п.4.2).

При невиконанні сільськогосподарським товаровиробником умов договору, зазначених у пункті 3.1, ВДК має право безспірного стягнення з нього заборгованості по виданій позичці (п.5.1).

Несвоєчасне повернення фінансової допомоги або нецільове її  використання тягне за собою застосування санкцій, передбачених чинним законодавством (п.5.2).

На виконання цього договору  ВДК платіжним дорученням №1804 від 27.05.1999 року перерахувало на користь господарства суму фінансової допомоги (бюджетної позички) у розмірі 3000 грн., - що підтверджується наявними у справі доказами.

З урахуванням того, що згідно  наданим підприємством документам  фактична сума, на яку було придбано запасні частини, перевищила суму наданої фінансової допомоги на 2000,00 грн. (рахунок №№1/4.00 (6035)1 від 12.02.1999 року на суму 2000,00 грн.) і склала 5000,00 грн., - ВДК своїм платіжним дорученням  №654 від 02.03.1999 року ще до укладення вищезгаданого договору перерахувала 2000,00 грн., - тобто загальна сума фінансової допомоги (бюджетної позички) становить 5000,00 грн. (2000,00 грн. + 3000,00 грн.)

2.Позивач стверджує, що за станом на день розгляду справи відповідачем не повернуто отриману фінансову допомогу, а тому борг становить 5000,00 грн.

У зв’язку з несвоєчасним її поверненням нарахована пеня у сумі 7093,50 грн., а тому загальна сума боргу відповідача становить 12093,50 грн. (5000,00 грн. + 7093,50 грн.).

Розрахунки суми боргу та пені позивачем додано до справи.

ІІ.Заслухавши представників сторін та третьої особи,  дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному  обсязі.

1.Суд не погоджується з доводом  відповідача про відсутність у ОДПІ права на звернення з цим позовом до суду.

Так, згідно п.11 статті 10 Закону України від 04.12.1999 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», на органи державної податкової служби покладено обов'язок  по зверненню до суду з позовами про стягнення з підприємств, установ, організацій та громадян в доход держави  заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами.

Крім того, статтею 21 Закону України від 19.12.2006 року №489-У «Про Державний бюджет на 2007 рік»визначено, що в 2007 році органи державної податкової служби України є органами стягнення  заборгованості  юридичних  осіб перед державою за кредитами,  залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі .

Отже, ОДПІ законно звернулася до суду з позовом, який є предметом розгляду по цій справі.

2.Відповідач невірно оцінює фактичні обставини справи та помилково вважає, що дія  вищезгаданого договору скінчилася, оскільки згідно пункту 4.1 договір набирає чинності з моменту перерахування коштів  на користь ВАТ «ППГ «Комунарське»і діє до повного виконання зобов'язань сторонами; відповідач не виконав свого зобов’язання за договором - про повернення у повному об’ємі суми отриманої фінансової допомоги (бюджетної позички), а тому будь-які твердження про пропуск ОДПІ  строку позовної давності є безпідставними і не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

3.Відповідач, посилаючись на те, що наявний за договором борг повинен був бути списаним відповідно до наступних законів України:

від 18.01.2001 року №2237-ІІІ «Про врегулювання заборгованості за бюджетними позичками, наданими державним та іншим сільськогосподарським підприємствам усіх форм власності і господарювання через обслуговуючі, заготівельні і переробні підприємства та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) переробних підприємств агропромислового комплексу»,

від 16.03.2000 року №1565-ІІІ «Про списання та реструктуризацію заборгованості зі сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) платників податків у зв’язку з реформуванням сільськогосподарських підприємств», - не надав на підтвердження свого права на застосовування щодо нього цих законів  жодного доказу.

В той же час у статті 1 ЗУ №2237-ІІІ прямо сказано, що право на списання боргу за бюджетними позичками надається лише тим сільгосппідприємствам, які  уклали угоди  на  закупівлю  зерна  до  державних  ресурсів  за державним замовленням  (контрактом),  за  станом  на  1  січня  2000 року за отримані  ними  в  1994-1999  роках  бюджетні  позички,  включаючи грошові  аванси  та  натуральні насіннєві і фуражні позички, зерно державних   ресурсів   та   державних  резервів,  використане  для придбання  матеріально-технічних  ресурсів, крім заборгованості за отриману  імпортну  техніку,  коштів,  використаних не за цільовим призначенням,  та  сум, що підлягають списанню відповідно до вимог статті  2  Закону  України  "Про списання заборгованості зі сплати податків  і  зборів  (обов'язкових  платежів) платників податків у зв'язку   з   реформуванням   сільськогосподарських   підприємств",    на   суму   заборгованості   держави   перед сільськогосподарськими  підприємствами,  пов'язаної з будівництвом об'єктів  соціально-культурного  призначення  на  селі у 1995-2000 роках,  а також заборгованості за зерно, поставлене ними в рахунок державного  замовлення (контракту) до державних ресурсів, і витрат на його доставку до заготівельних підприємств.

Представник відповідача заявив, що такі докази у нього відсутні (заперечення проти позову, - вих. №б/н від 20.06.07 року).

Крім того, статтею 65 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»ЗАБОРОНЕНО    списання заборгованості    суб'єктів   господарювання   перед державою  за  кредитами,  залученими  державою  або  під  державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі,  крім заборгованості суб'єктів  господарювання, визнаних у встановленому порядку банкрутами, вимоги щодо погашення

заборгованості яких не були задоволені у зв'язку  з  недостатністю їх активів.

Аналогічні статті містять закони України про державний бюджет, починаючи з 2003 року.

За таких обставин суд погоджується з позицією позивача та третьої особи про те, що відповідач не має права на списання бюджетного боргу –предмету спору по цій справі.

4.Як сказано у частині 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України,  у разі невиконання юридичними  особами  своїх  зобов'язань щодо  погашення  та  обслуговування  наданих  на умовах повернення кредитів,  залучених державою або  під  державні  гарантії,  інших

гарантованих  державою  зобов'язань,  та  стягнення заборгованості перед  Державним  бюджетом  України  з  наданих  підприємствам   і організаціям  позичок із державного бюджету,  позичок,  наданих за рахунок коштів,  залучених державою  або  під  державні  гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують

механізм  стягнення  цієї заборгованості у порядку,  передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і  неподаткових платежів,  включаючи  погашення  такої  заборгованості  за рахунок майна боржників.

Згідно  підпункту 15.1.1. п. 15.1 ст. 15 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - ЗУ №2181), - тобто спеціальному Закону з питань погашення податкових платежів, - за винятком випадків,  визначених  підпунктом  15.1.2

цього пункту, податковий орган має право самостійно ВИЗНАЧИТИ суму

податкових зобов'язань платника податків  у  випадках,  визначених

цим  Законом,  не  пізніше  закінчення  1095  дня,  наступного  за

останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у

разі,  коли  така  податкова декларація була надана пізніше,  - за

днем її  фактичного  подання.  Якщо  протягом  зазначеного  строку

податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань,  платник

податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а

спір   стосовно   такої   декларації   не   підлягає   розгляду  в

адміністративному або судовому порядку.

Але  по цьому спору  податковий орган –ОДПІ –НЕ ВИЗНАЧАЄ, а просить стягнути У СУДОВОМУ ПОРЯДКУ бюджетний борг (основний платіж та пеню), прирівняний до податкового боргу, а ЗУ №2181-ІІІ НЕ МІСТИТЬ  будь-яких обмежень щодо терміну давності для стягнення У СУДОВОМУ ПОРЯДКУ податкового боргу (у тому числі –пені та штрафних санкцій), який узгоджено НЕ податковими органами.

Крім того, частиною 3 статті 2 Цивільного кодексу Української РСР (далі –ЦК УРСР), який був чинним на час отримання фінансової допомоги та виникнення боргу у зв’язку з її несвоєчасним погашенням, та частиною 2 статті 1 Цивільного кодексу України (далі –ЦКУ), який є чинним з 01.01.04 року, - встановлено, що до майнових відносин, які існують на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони іншій, а також до податкових та бюджетних відносин цей Кодекс не застосовується.

З огляду на викладене у суду немає правових підстав для застосування при вирішенні цього спору строку позовної давності  у три роки (або 1095 днів), на чому наполягає відповідач.

5.Як вбачається з матеріалів справи та з урахуванням вищевикладених доводів, пеня за прострочення  відповідачем терміну повернення фінансової допомоги (бюджетної позички) позивачем та третьою особою на його стороні правильно визначена у відповідності до вимог Інструкції  про порядок нарахування та погашення пені, затвердженої наказом ДПА України від 01.03.2001 року №77/377 (далі –Інструкція №77/377), - тобто  за весь період існування заборгованості, що відповідає вимогам наступних пунктів:

3.4. Нарахування  пені  здійснюється   на   день   фактичного погашення податкового боргу (частини податкового боргу).

3.5. Нарахування пені закінчується у  день  прийняття  банком (органом   державного   казначейства),  який  обслуговує  платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. У разі  часткової  сплати  суми  податкового  боргу нарахування пені

зупиняється на таку сплачену частку.

(…)

У разі погашення  суми  податкового  боргу  шляхом  стягнення коштів   або   відчуження   інших   активів  боржника  у  порядку, передбаченому Законом,  нарахування пені зупиняється у день такого стягнення  або  відчуження  активів  з  права  власності  (повного господарського відання) такого боржника в рахунок такого погашення

незалежно від строків оплати вартості таких активів їх покупцем.

3.7.Пеня нараховується на суму податкового боргу  (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного  банку  України,  діючої  на день  виникнення  такого  податкового боргу або на день його (його частини) погашення,  при  цьому  для  розрахунку  використовується

більша із зазначених ставок.  Розрахунок пені здійснюється на дату погашення суми податкового боргу (частини  податкового  боргу)  за кожний  календарний  день  прострочення  платежу,  включаючи  день  такого погашення.

Зазначений розмір  пені  діє для всіх видів податків і зборів (обов'язкових  платежів),  крім  пені  щодо   порушення   термінів розрахунків    у   сфері   зовнішньоекономічної   діяльності,   що встановлюється окремим законодавством.

Таким чином, суд вважає, що позивачем вірно визначено предмет спору – суму боргу (основний платіж та пеню), яка підлягає стягненню з відповідача.

6.Законом України №2181-ІІІ встановлено лише один спосіб стягнення У СУДОВОМУ ПОРЯДКУ податкового  та прирівняного до нього боргу –шляхом звернення стягнення на активи боржника.

Відповідно до п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 цього Закону, активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Позивач, будучи суб’єктом владних повноважень, довів законність та обґрунтованість своїх позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача бюджетного боргу, а також факт його ухилення від його сплати, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС України суд не стягує з відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного,  частиною 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України; п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3, ст.ст. 15, 16  ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»; ст.ст. 21 та 65 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»; ст.ст. 10, 11 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»; керуючись ст.ст. 69—71, 94, 158-163 та 167 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Племінне птахогосподарство «Комунарське», ідентифікаційний код 00851525, яке знаходиться за адресою: смт Селезнівка, вул. Набережна, 1 Перевальського району Луганської області, - на користь Державного бюджету України:

на р/р 0241, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, КБК 00263300, код одержувача –24046917, - суму боргу з фінансової допомоги (бюджетної позички) у розмірі 5000 (п’ять тисяч) грн. 00 коп.,  наданої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.1998 року №1953 «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами у 1999 році»,

на р/р 0241, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, КБК 24060300, код одержувача –24046917, - суму пені у розмірі 7093 (сім тисяч дев’яносто три) грн. 50 коп., нараховану у зв’язку з непогашенням суми боргу з фінансової допомоги  (бюджетної позички), наданої  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.12.1998 року №1953 «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами у 1999 році».

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України  за згодою  представників сторін та третьої особи у судовому засіданні 20.06.2007 року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 25.06.2007 року.

Суддя                                                                                                А.П.Середа