ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.04.07                                                                                       Справа №15/351-пд-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Соколові А.А.

за участю представників:                     позивача:          Білецький О.В., довіреність № 21 від 04.04.2007р.;

відповідача:      не з’явився;

третьої особи:   Москальов О.Є., довіреність б/н від 02.02.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу       Виконавчого комітету Цюрупинської міської ради, м.

Цюрупинськ Херсонської області

на рішення                     господарського суду Херсонської області від

20.12.2006 року

у справі                           № 15/351-ПД-06

за позовом                      Міського комунального  підприємства “Комбінат

комунальних підприємств”, м. Цюрупинськ Херсонської

області

до відповідача               Приватного підприємства “Граніт”, м. Цюрупинськ

Херсонської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Виконавчий комітет Цюрупинської міської ради, м.

Цюрупинськ Херсонської області

про                                   визнання договору підряду недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Міським комунальним підприємства “Комбінат комунальних підприємств”, м. Цюрупинськ Херсонської області було подано позов до Приватного підприємства “Граніт”, м. Цюрупинськ Херсонської області про визнання договору підряду по організації рельєфу 4-го та 5-го мікрорайонів м. Цюрупинська від 21.04.2005р. недійсним.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Херсонської області своїм рішенням від 20.12.2006р. у справі № 15/351-ПД-06 (суддя Клепай З.В.)  в задоволені позову  Міському комунальному підприємству “Комбінат комунальних підприємств” відмовив.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі Виконавчий комітет Цюрупинської міської ради, третя особа у справі, вказує на те, що рішення суду першої інстанції винесено без врахування норм діючого законодавства та обставин, які склалися при реалізації договору підряду між МКП “Комбінат комунальних підприємств” та ПП “Граніт”. Так, відповідно до умов договору підряду від 21.04.05р. підрядник повинен був виконувати роботи по організації рельєфу 4-го та 5-го мікрорайонів м. Цюрупинська, але ж, замість виконання робіт, пов’язаних з плануванням рельєфу, ПП “Граніт” фактично займалося вивозом піску у великих обсягах, не маючи на те відповідного дозволу та ліцензії. Вважає, що договір підряду  порушує право власності народу України на надра, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України “Про надра”, надра є виключною власністю народу України і надаються тільки у користування. Також зазначає, що суд не дав повної та обґрунтованої оцінки тому, що сторонами не були узгоджені істотні умови договору, а саме: строк договору, вартість робіт, та предмет договору.

Просить рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2006р. скасувати та задовольнити позов, визнавши недійсним договір підряду від 21.04.05р.

МКП «Комбінат комунальних підприємств» та ПП «Граніт» відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Представники третьої особи та  позивача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача до апеляційного суду не з?явився. Колегія суддів вважає за можливе у відповідності до ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1168 від 11.04.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмаржевського В.А., Шевченко Т.М.

За клопотанням присутніх учасників судового процесу розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

За згодою представників в судовому засіданні 12.04.07р.  оголошено вступну та резолютивну частини постанови Запорізького апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 21.04.2005 року між МКП “Комбінат комунальних підприємств” (замовник) і ПП “Граніт” (підрядник) був укладений договір підряду, підставою для укладення якого були рішенням Цюрупинської міської ради від 05.09.2003р., від 02.07.2004р. № 387, від 21.01.2005р. № 489, та від 31.03.2005р. № 528.

Згідно з п.1 договору, підрядник зобов’язується на свій ризик, у відповідності до умов цього договору, виконати певну роботу, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до п.2.1 договору підрядник за цим договором зобов’язався  виконувати роботи по організації рельєфу 4-го і 5-го мікрорайонів м. Цюрупинська на дільниці площею 36 га. згідно з рішенням Цюрупинської міської ради від 31.03.2005р. № 528 та зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва. Предметом підряду (результатом виконаних робіт за даним договором) є площадка, придатна для подальшого використання з метою забудови згідно проекту вертикального планування (п.2.2.). Відповідно до п.2.3. договору, підрядник зобов’язаний виконувати всі вказівки замовника щодо виконання роботи.

Пунктом 3.3. передбачено, що надлишок пісчаного грунту, який утворюється в процесі організації рельєфу та визначається шляхом проведення інструментальної зйомки, є власністю замовника та передається йому підрядником за актом приймання-передачі одночасно з актом виконаних робіт.

Ціна роботи, за даним договором, включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Визначається ціна відповідно до кошторису, який є приблизним. Кошторис набирає чинності  та стає частиною цього договору з моменту підтвердження його замовником, про що свідчить підписання цього договору (п.п. 4.1., 4.2.).

Щодо строку виконання робіт, сторони погодили, що підрядник щомісяця буде надавати замовнику акт виконаних робіт (п.5.1.). Згідно з п.5.2. договору, підрядник зобов’язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов’язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Заявник обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що: по-перше, на момент укладення спірного договору підряду від 21.04.2005р. ПП “Граніт” не мало статусу юридичної особи, оскільки на момент укладення спірного договору існувало рішення господарського суду Херсонської області від 17.04.2003р. про скасування державної реєстрації ПП “Граніт”, внаслідок чого відповідач не мав права на вчинення такого правочину; по-друге, у процесі виконання планувальних робіт підрядник свідомо порушував умови договору, а саме - замість виконання роботи по організації рельєфу визначеної території, фактично займався вивозом  піску у великих обсягах, чим завдав  шкоди, як місцевій громаді, так і навколишньому середовищу. У зв’язку із наведеним просить визнати спірний договір підряду від 21.04.2005р. недійсним. Підставою заявленого позову позивач визначив ст.20, п.п.4 п.6 ст.59, п.2 ст.168 ГК України.

Як випливає із матеріалів справи, позивач просить визнати договір підряду недійсним оскільки вважає, що на момент його укладення ПП “Граніт”( юридичної особи)  фактично не існувало, у зв’язку з тим, що господарський суд Херсонської області своїм рішенням від 17.04.2003р. скасував державну реєстрацію підприємства з причини не подання відповідачем більше року податкової звітності. Дані висновки заявника є безпідставними, оскільки господарським судом Херсонської області вказане рішення щодо скасування державної реєстрації відповідача було переглянуто за нововиявленими обставинами та рішенням від 18.07.2005р. скасовано. Таким чином, на момент укладення спірного договору підряду ПП “Граніт” мало статус юридичної особи і відповідно мало право займатись підприємницькою діяльністю не забороненою законом (в тому числі укладати господарські договори).

Крім того, у відповідності зі ст.33 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням органу державної влади, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Обставини справи свідчать про те, що до Єдиного державного реєстру не вносилось запису про державну реєстрацію припинення ПП “Граніт”, у т.ч. - на час укладення спірного договору, у зв’язку з чим відсутні підстави для твердження про те, що відповідача не існувало, як юридичної особи.

Також, скаржник вважає, що спірний договір підряду в прихованій формі порушує право власності народу України на надра, дане порушення полягає в том, що відповідач без спеціального дозволу на використання природних ресурсів місцевого значення проводить видобування корисних копалин (піску). З цього приводу вважає, що договір підряду слід визнати недійсним, оскільки він суперечить діючому законодавству. Так, дані посилання скаржника спростовуються наступним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу. Згідно до ст. 203 ЦК України, до таких вимог відносяться: зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, у відповідності з ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не  відповідає вимогам закону, або вчинено з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу  державної  влади  визнано судом недійсним повністю або в частині.

Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами даного договору передбачено обов’язок підрядника виконувати роботи по організації рельєфу 4-го і 5-го мікрорайонів м. Цюрупинська на дільниці площею 36 га. Позивач посилається на те, що замість виконання робіт, відповідно до умов даного договору, підрядник фактично займався вивозом пісчанного грунту з визначеної дільниці. Проте, такі доводи не є підставою для визнання недійсним договору, адже підставою недійсності правочину є саме не додержання в момент його укладення вимог законодавства, а також якщо його умови порушують права та законні інтереси інших сторін. Дана вимога стосується саме змісту правочину, тобто зміст умов договору не має суперечити діючому законодавству. Таким чином, не виконання однією із сторін умов договору або неналежне виконання не тягне за собою його недійсність, а тягне відповідальність винної сторони саме за цим договором.

Колегія суддів зазначає, що у якості підстави заявленого позову про визнання договору недійсним, позивач фактично посилається на невиконання відповідачем умов договору, що виявляється у вивозі піску, замість виконання підрядних робіт.

Слід зазначити, що у відповідності до п.1 Розяснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. № 02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними» невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Таким чином, суд не вбачає жодної підстави для визнання спірного договору підряду від 21.04.2005р. недійсним, оскільки при укладені вказаного договору дотримані всі вимоги ст.203 ЦК України, з наявністю  яких закон пов’язує дійсність правочину.

Слід зазначити, що посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не дав обґрунтованої оцінки узгодженості між сторонами істотних умов договору, є безпідставними, оскільки дана вимога не була предметом розгляду у суді першої інстанції. Вказані  обставини не входили до підстави позову, заявленого в суді першої інстанції. До того ж колегія суддів не вбачає порушення вимог ст. ст. 837, 843, 846 ЦК України щодо наявності істотних умов договору, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Крім того, позовна вимога заявника у суді першої інстанції ґрунтувалась на  ст. 20, п.п.4 п.6 ст.59, п.2 ст.168 ГК України, а в апеляційної скарзі скаржник посилається на порушення норм Закону України “Про надра”.

Однак, в силу ст. 101 ГПК України, в апеляційній  інстанції не  приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Крім того, у відповідності до ст. 22 ГПК України позивач має право змінити підставу позову – до прийняття рішення у справі.  Заявник апеляційної скарги, по-перше не є позивачем у справі (скарга заявлена третьою особою); а по-друге, рішення по суті спору вже прийнято місцевим господарським судом. Доводи апеляційної скарги в цій частині є процесуально безпідставними.

Таким чином слід зробити висновок, що вимоги заявлені в апеляційній скарзі стосуються норм законодавства, які не були підставою позовних вимог у суді першої інстанції.

Згідно з Роз’ясненням ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними», вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У відповідності зі ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем всупереч вимогам наведеної норми, не було доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме того,  що спірний договір підряду від 21.04.2005р. суперечить діючому законодавству.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Цюрупинської міської ради, м. Цюрупинськ Херсонської області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2006р. у справі № 15/351-ПД-06 – без змін.