ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2007 р.
№ 20/63

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
Ткаченко Н.Г.

суддів:
Заріцької А.О.
Катеринчук Л.Й.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс"

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 2 липня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 20/63
Донецької області

за позовом
Прокурора м. Горлівки Донецької області в інтересах держави, в особі Міністерства палива та енергетики України, Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ, в особі відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Донбаському регіоні", м. Горлівка

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс"

про
стягнення штрафу в розмірі 15 000 грн.

за участю представників:

не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

1 березня 2007 року прокурор м. Горлівки Донецької області в інтересах держави, в особі Міністерства палива та енергетики України, Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ, в особі відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Донбаському регіоні", м. Горлівка (далі позивач) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс" (далі –ТОВ "Комплекс")                 15 000 грн. штрафу за порушення законодавства про електроенергетику.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26 квітня               2007 року (суддя –Донець О.Є.) позов задоволено, стягнуто з                           ТОВ "Комплекс" на користь Державного бюджету України 15 000 грн. штрафу, 150 грн. державного мита та на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з винесеним рішенням ТОВ "Комплекс" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову позивачу у позові.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 2 липня 2007 року апеляційну скаргу ТОВ "Комплекс" залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції –без змін.

ТОВ "Комплекс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 2 липня 2007 року у справі № 20/63 скасувати та  прийняти нове рішення, яким позивачу у позові відмовити.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду першої інстанції від 1 березня           2007 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що боржником, в підтвердження своїх заперечень, було надано суду першої інстанції копії ухвали господарського суду Донецької від 2 жовтня 2006 року про порушення провадження у справі № 42/188Б про банкрутство                    ТОВ "Комплекс" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, а також ухвали від 13 березня 2007 року по цій же справі про затвердження плану санації боржника (а.с. 86, 87).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що сума штрафу в розмірі 15 000 грн. є штрафом за порушення ТОВ "Комплекс" законодавства про електроенергетику, який накладено на нього постановою Інспекції Держенергонагляду у Донецькій області відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Донбаському регіоні" ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" м. Київ від             17 серпня 2006 року № Д-273.

Судом встановлено, що відповідно до п. 10 Положення про порядок накладення на суб'ктів господарського діяльності штрафів за порушення законодавства про електроенергетику, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1999 року № 1312 суб'єкт господарської діяльності повинен сплатити штраф протягом 30 днів з дня винесення постанови про його накладення. У разі несплати штрафу у зазначений термін штраф стягується в судовому порядку.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, постанова Інспекції Держенергонагляду в Донецькій області відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Донбаському регіоні" ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" м. Київ № Д-273 (а.с. 15) про порушення ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" та накладення штрафу надіслана відповідачу 17 серпня 2006 року, а отримана ним 18 серпня              (а.с. 15) та зроблено висновок про те, що зазначений штраф є адміністративно-господарською санкцією оскільки не підпадає під визначення "грошове зобов'язання" у розумінні ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон), а відтак позов задоволено судом першої інстанції правомірно.

В своїй касаційній скарзі ТОВ "комплекс" посилається на те, що судом апеляційної інстанції порушено ст. 1 Закону, оскільки зроблено помилковий висновок, щодо того, що вимоги позивача про стягнення з ТОВ "Комплекс" 15 000 грн. штрафу є поточними кредиторськими вимогами.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що оголошення про порушення справи про його банкрутство опубліковано в газеті "Голос України" від 4 листопада 2006 року № 207 (3957), а позивачу стало відомо про порушення ТОВ "Комплекс" законодавства про електроенергетику               з дня винесення постанови Інспекції Держенергонагляду в Донецькій області відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Донбаському регіоні"              ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" - 17 серпня 2006 року, тобто до порушення справи про банкрутство, а отже позивач у розумінні ст. 1 Закону є конкурсним кредитором, вимоги якого у справі про банкрутство заявлені не були.

В своїй касаційній скарзі відповідач також зазначає, що ухвалою господарського суду першої інстанції від 19 грудня 2006 року затверджено реєстр вимог кредиторів, серед яких позивач відсутній, що судом першої інстанції також не враховано.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та зроблених висновків, ні судом першої інстанції ні судом апеляційної інстанції взагалі не були досліджені докази, надані відповідачем в підтвердження своїх заперечень.

Відповідно до ст. 14 Закону, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Ч. 2 ст. 14 та ч. 5 ст. 31 Закону передбачено, що вимоги кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними.

Таким чином, після опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство заяви з вимогами до боржника, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, згідно з вимогами Закону, мають право подавати всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов'язань.

Ст. 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Матеріали справи не містять даних про те, ДП НАЕК "Укренерго" зверталось до господарського суду відповідно до ч. 1 ст. 14  Закону із заявою про визнання його грошових вимог. Також, такі докази відповідно до ст. 36 ГПК України не додані до касаційної скарги, а у змісті самої касаційної скарги відсутні взагалі будь-які посилання на те, що позивач з моменту публікації в 30-денний строк звертався до господарського суду про визнання грошових вимог. Судами не враховано, що кредитори з вимогами щодо пені, штрафів, інших фінансових санкції, що застосовуються до суб'єктів господарської діяльності, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону вправі подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника.

В своїй касаційній скарзі скаржник зазначає, що ухвалою господарського суду Донецької області про порушення справи про банкрутство від 2 жовтня 2006 року у справі  № 42/188Б одночасно введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У вирішенні питання про те, на які вимоги кредиторів поширюється мораторій, слід виходити з такого.

Мораторій поширюється на задоволення вимог конкурсних кредиторів за грошовими зобов’язаннями та зобов’язаннями щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), а також на задоволення вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, які виникли у зв'язку з відмовою боржника від виконання зобов'язань, у порядку, передбаченому ч. 10 ст. 17 Закону (ч.6 та 24 ст. 1, ч. 5 ст. 12 Закону).

Мораторій поширюється на вимоги кредиторів незалежно від того, чи подавали вони заяви до господарського суду про визнання їх вимог у справі про банкрутство відповідно до ст. 14 Закону та незалежно від моменту порушення  виконавчого провадження за такими вимогами.

Наявність ознак неплатоспроможності боржника, розмір вимог кредитора, їх безспірність, перевіряється судом.

Якщо господарський суд дійде  висновку, що спірні вимоги кредитора обґрунтовані та підтверджені відповідними документами, такі вимоги визнаються судом; в іншому випадку у задоволенні таких вимог суд відмовляє повністю або частково. Про визнання чи відмову у визнанні вимог кожного кредитора судом виноситься ухвала.

Боржник разом з розпорядником майна розглядає копії заяв кредиторів, які надійшли на їх адресу. Боржник може визнати вимоги повністю, частково або відхилити. Якщо вимоги боржником визнаються повністю, то вони включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Завдання розпорядника майна полягає в перевірці обґрунтованості визнання боржником грошових вимог.

Про наслідки розгляду заяв розпорядник майна письмово повідомляє заявників та господарський суд. Якщо боржник не визнає вимоги  кредитора або визнає частково, він зобов’язаний письмово обґрунтувати свої заперечення з посиланням на відповідні докази і норми закону, та подати ці докази і заперечення до господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, судами не було дано оцінки ухвалам суду першої інстанції про порушення справи про банкрутство боржника, про затвердження реєстру вимог кредиторів та про затвердження плану санації у справі № 42/188Б.

За таких обставин, суди дійшли передчасних висновків щодо обгрунтованості позову та стягнення з ТОВ "Комплекс" 15 000 грн. штрафу.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області та оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції, яким рішення у справі залишено без змін, не можуть вважатись законними та обґрунтованими, оскільки прийняті за неповного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, всебічно та повно з'ясувати всі обставини справи, в тому числі наслідки порушення відносно відповідача справи про банкрутство, в залежності від встановленого правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального та             процесуального права і, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 2 липня 2007 року та рішення господарського суду Донецької області від 26 квітня 2007 року у справі № 20/63  скасувати.

Справу передати до господарського суду Донецької області на новий розгляд.

Головуючий                                                                                    Н. Ткаченко

Судді                                                                                               А. Заріцька

Л. Катеринчук