КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26.04.07 р.          № 24/755-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна  В.О.

суддів:            Рєпіної  Л.О.

Капацин  Н.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна служба експортного контролю України

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.01.2007

у справі № 24/755-А  (Смілянець В.В.)

за позовом           Державне конструкторське бюро "Південне" імені М.К. Янгеля

до           Державна служба експортного контролю України

третя особа відповідача

третя особа позивача

про          визнання протиправною постанови № 31 від 14.07.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду міста Києва від 24.01.2007 року у справі № 24/755-А позов  ДКБ „Південне” до Держслужби експортного контролю України про визнання противоправною постанови № 31 від 14.07.06  задоволений.

Не погоджуючись з  постановою відповідач посилаючись на неповне з’ясування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення норм  процесуального  права , просить її скасувати .

Представник позивача в судовому засіданні, проти вимог апеляційної скарги, заперечував та просив суд залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Переглядаючи справу згідно Прикінцевих та перехідних положень та за правилами розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів  дійшла наступного.

Державне конструкторське бюро „Південне” імені М.К.Янгеля  має реєстрацію в якості суб'єкта здійснення міжнародних передач товарів згідно посвідчення від 09.03.2005 р. №82/01/2008 та отримав від Кабінету Міністрів України повноваження для здійснення експорту товарів військового призначення згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 41. Крім того, позивач є суб'єктом космічної діяльності на підставі отриманої Ліцензії на право здійснення космічної діяльності АА №779054 від 01.07.2004 р.

22.04.2004 позивач та ДФУП „Конструкторське бюро транспортного машинобудування” укладений контракт № 2504, за умовами якого позивач зобов’язався виконати  роботи з участі в підготовці до пуску і самому пуску ракетоносія РН К69 №803.

10.12.2004 укладений контракт №Ц-020/2005 на виконання робіт з технічного (гарантійного) і авторського нагляду за ракетними комплексами стратегічного призначення з ВАТ „Корпорація Рособщємаш”.

11.01.2005 позивачем укладений контракт №УЦЗ/2005 на виконання комплексу підготовчих наземних робіт з технічного нагляду за космічними комплексами і засобами, технологічно обумовлених і нерозривно пов'язаних з виконанням робіт безпосередньо в космічному просторі з ФДУП „Центр експлуатації об'єктів наземної космічної інфраструктури” .

Виконання зобов’язань за договорами підтверджується актами приймання-передачі робітпослуг, що є у матеріалах справи.

07.07.2006 відповідачем складений протокол № 31 про порушення вимог законодавства у галузі державного експортного контролю. Протокол складений в результаті вивчення відповідачем наданих позивачем документів відносно укладених і виконаних останнім зовнішньоекономічних контрактів.

На підставі вказаного протоколу Державною службою експортного контролю України прийнята постанова № 31 від 14.07.06 про накладання штрафу в розмірі 1623127,02 грн. за порушення вимог законодавства у галузі державного експортного контролю.

Заперечуючи проти постанови суду першої інстанції відповідач посилається на те, що за результатами проведеної відповідачем перевірки отриманих від позивача документальних матеріалів встановлено порушення вимог абзацу 2 статті 24 Закону України „Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання”, а саме: проведення діяльності, пов'язаної з міжнародними передачами товарів, без отримання в установленому порядку дозволу. Контракти з Міністерством промислової політики не узгоджені, дозвіл від відповідача на здійснення діяльності не отримувався. Угода від 03.09.1993 р. не може розглядатися в якості частини національного законодавства України згідно ст.9 Конституції України, оскільки не була ратифікована Верховною Радою України, як зазначено у ст.9 Закону України „Про міжнародні договори”.

Відповідно  п.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори є частиною національного законодавства України. Норми міжнародних договорів України мають вищу юридичну силу ніж норми законодавчих актів України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання” для здійснення експорту, імпорту товарів військового призначення та товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності повинні отримати від Кабінету Міністрів України відповідні повноваження. Позивач згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 41 отримав   повноваження на право здійснення експорту товарів військового призначення власного виробництва в рамках Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонних галузей промисловості від 18 листопада 1993 року.

Згідно ст.1 Угоди від 03.09.1993 р. Україна та Російська Федерація на міждержавному рівні погодили, що роботи по гарантійному і авторському нагляду за експлуатацією стратегічних ракетних комплексів стратегічних сил, розташованих на територіях Сторін, проводяться спеціалістами підприємств-розробників і виробників цих комплексів, а також їх складових систем та агрегатів, незалежно від того, на території якої Сторони вони розміщені. Позивач надав суду відповідні документи, що підтверджують його статус підприємства-розробника зазначених ракетних комплексів.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, що позивач є підприємством-розробником, тому був визначений виконавцем робіт (послуг), які є предметом укладених Контрактів, на міждержавному рівні в статті 1 Угоди від 03.09.1993 р. Даний факт не заперечує і відповідач. Таким чином, маючи встановлені законодавством повноваження на виконання робіт , передбачених укладеними контрактами з російськими підприємствами, та будучи визначеним в якості виконавця робіт в рамках міжнародного договору  позивач не потребував додаткового одержання дозволу відповідача на виконання робіт (послуг) за контрактами.

Суд першої інстанції  дійшов вірного висновку, що  в зв’язку з тим, що підписання Угоди від 03.09.1993 р. відбувалося до прийняття Конституції України 1996 року і Закону України „Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 р., на статті 8 і 9 якого посилається відповідач, і на той момент (03.09.1993 р.) не існувало процедури ратифікації міжнародних договорів і Угода від 03.09.1993 р. згідно її статті 6 набула чинності з моменту підписання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, про те, що господарським судом  здійснена в повному обсязі належна юридична оцінка  обставин справи,  а тому   постанова не підлягає скасуванню  .

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби експортного контролю України залишити без задоволення, постанову господарського суду від 24.01.2007 № 24755-А без змін.

2.  Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя          Зеленін  В.О.

Судді

Рєпіна  Л.О.

Капацин  Н.В.