КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2007                                                                                           № 41/540-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадська організація "Центр тендерних процедур та бізнес планування"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.03.2007

у справі № 41/540-А

за позовом                               Громадська організація "Центр тендерних процедур та бізнес планування"

до                                                   Міністерство економіки України

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  спростування інформації

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.03.2007 року № 41540А позов ГО „Центр тендерних процедур та бізнес планування до Мінекономіки України про скасування недостовірної інформації залишений без задоволення.

Не погоджуючись з  рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, посилаючись на те, що  суд першої інстанції не з’ясував  усіх  обставин, порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його  скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач правом, наданим ст. 96 ГПК України не скористався, відзив на  апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні представник проти вимог, викладених у апеляційної скарзі заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду - без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України, суд  дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ч.3 ст. 200 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Пункт 17 Постанови № 7 від 28.09.1990 р. Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій", передбачає обов'язок довести факт поширення відповідачем інформації -відомостей, які ганьблять позивача, - покладається на останнього.

Позивач посилається на перелік посадовців (Голові Верховної Ради України, керівникам комітетів та Депутатських фракцій Верховної Ради України (за списком), яким лист № 77-27/658-3 від 28.09.2006 р. адресувався, а також на фразу у цьому листі „Наприкінці минулого року вищезазначена інформація була надана Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки України та Генеральній прокуратурі України для вжиття відповідних заходів", яка стала підставою для позивача стверджувати, що спірний лист також був направлений до МВС, СБУ та ГПУ. Перелік осіб, серед яких, за твердженням позивача, відповідач поширив інформацію про нього, наведений позивачем у запропонованому тексті спростування відомостей, де позивач вимагає зобов'язати відповідача написати, що лист за № 77-27/658-3 від 06.02.2006 р. був розповсюджений Міністерством економіки України серед невизначеного кола осіб (Голові Верховної Ради України литвину В.М., керівникам комітетів та Депутатських фракцій Верховної Ради України (за списком), а також МВС, СБУ, ГПУ).

Господарським судом встановлено що, зазначені обставини не є безумовними доказами факту направлення листа переліченим особам, тим більше, що будь-який список, про який йдеться у спірному листі, або будь-які докази того, що відповідач цей лист направляв і кому саме, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивач не спростовує що в нього відсутня чітка інформація щодо направлення спірного листа, про що він повідомив суду у клопотанні від 14.11.2006 р. № 13/11-02 про витребування від Верховної Ради України листа відповідача від 06.02.2006 р. № 77-27/638-3 та письмових пояснень щодо дати його надходженні; а також витребування від відповідача документів, що підтверджують відправку листа Верховній Раді України.

Відповідач повідомив, що в наявності в Мінекономіки є лише документ, що підтверджує отримання листа за вихідним № 77-27/638-3 на адресу Голови Верховної Ради України Литвина В.М. Виконавець спірного листа на теперішній час в Міністерстві не працює. Через канцелярію Міністерства зазначеній лист не направлявся.

Також,  копія листа від 06.02.2006 р. № 77-27/683-3 не містить будь-якої відмітки щодо його отримання Верховною Радою України та реєстрації у встановленому законом порядку.

У доданих до листа від 21.12.2007 за підписом завідувача Відділу зв'язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України копіях документів також відсутні будь-які відомості, від кого, коли і в який спосіб був отриманий спірний лист Верховною Радою України.

З одного факту наявності у Верховній Раді України спірного листа не можна зробити висновок, що направив його туди саме відповідач.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача, оскільки на підтвердження того, що відповідач в будь-який спосіб поширив інформацію, яка міститься у листі № 77-27/658-3 від 06.02.2006 р., серед невизначеного кола осіб, позивачем не надано суду жодного документального доказу.

В листі відповідача № 77-27/658-3 від 06.02.2006 р. йдеться про дії конкретних фізичних осіб, в тому числі, співзасновників позивача, таким чином, вимоги позивача про визнання інформації, поширеної відповідачем у листі № 77-27/658-3 від 06.02.2006 р., у якій викладена інформація про діяльність позивача, недостовірною, негативною та такою, що принижує ділову репутацію позивача, та про зобов'язання відповідача не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати розповсюджену ним недостовірну та негативну інформацію про позивача в такий саме спосіб із використанням визначеного позивачем тексту спростування задоволенню не підлягають як безпідставні.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що  апеляційна скарга не обґрунтована та не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду не підлягає  скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ГО „Центр тендерних процедур та бізнес планування” залишити без задоволення, рішення господарського суду  м. Києва   від  05.03.2007року у справі № 41540-А залишити-без змін.

2.          Матеріали справи повернути  господарському суду  м. Києва

Головуючий суддя

Судді

05.07.07 (відправлено)