ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

27.06.07                                                                                           Справа  № 9/372-4991

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії :

Головуючого–судді -    Юркевича М.В.

Суддів                             Городечна М.І.

Кузь В.Л.

Розглянув апеляційне подання Прокурора Тернопільської області в інтересах Тернопільської обласної ради в особі Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру м. Тернопіль

на рішення господарського  суду Тернопільської області від 19.02.2007 року

у справі № 6/372-4991

за позовом:  Прокурора Тернопільської області в інтересах Тернопільської обласної ради в особі Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру м. Тернопіль

до відповідача: ТОВ «Сервіс Технологічних Авангардних Систем ЛТД»м. Тернопіль

про стягнення 161 217,00 грн. неустойки за час безпідставного користування приміщенням

З участю представників :

Від прокуратури:  Зузак І.О. –ст. пом. прокурора

Від позивача-1: Семчишин В.А. –нач.ю/відділу, Яворський І.Б. –предст.

Від позивача-2: Бабанла Ш.Р. –гол.лікар

Від відповідача: Гонта М.С. –предст., Данилков С.О. –предст., Стасишин Б.І. – дир-р.

Права та обов’язки сторін передбачені ст. ст. 22, 28 ГПК України роз’яснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про фіксацію судового процесу не надходили.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 19.02.2007 року по справі № 9/372-4991 заступнику прокурора Тернопільської області відмовлено в позові, заявленому в інтересах Тернопільської обласної ради в особі Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру м. Тернопіль про стягнення 161 217,00 грн. неустойки з ТОВ «Сервіс Технологічних Авангардних Систем ЛТД»м. Тернопіль за час безпідставного користування останнім приміщенням.

Заступник прокурора Тернопільської області не погоджується з даним рішенням суду, а тому у своєму апеляційному поданні просить переглянути його в порядку апеляційного провадження, скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги з огляду на наступні обставини і підстави:

- Місцевий господарський суд при винесенні оскарженого рішення виходив з того, що позивачем на вимогу про стягнення неустойки пропущено строк позовної давності. Однак, суд першої інстанції в процесі розгляду матеріалів даної справи не з’ясував та не взяв до уваги те, що відповідач неодноразово звертався до суду із заявами про відстрочку виконання рішення суду по справі № 8/389-4061.  Відповідно до ст. 263 ЦК України строк позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов’язання на підставах визначених законом;

- Суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не взяв також до уваги того, що невиконання рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2002 року по справі № 8/389-4061 про звільнення приміщення будинку, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Р.Купчинського, 8 та передачі даного приміщення Тернопільському обласному комунальному клінічному онкологічному диспансеру в такий тривалий термін сталось з причин незалежних від позивача, що підтверджується неодноразовим зверненням позивача до суду із заявами та скаргами на дії ВДВС Тернопільського міського управління юстиції по виконанню рішення суду;

- Враховуючи всі обставини справи, на час відстрочки виконання рішення суду зупинявся перебіг строку позовної давності, тобто на час звернення до суду позивач не втратив права вимоги про захист свого права. Крім того, суд першої інстанції в оскарженому рішенні тільки констатував, що в судовому засіданні 19.02.2006 року прокурором було заявлене усне клопотання про поновлення строку позовної давності, однак, у мотивувальній частині рішення не вказані підстави його відхилення.

Тернопільська обласна рада та Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер доводи апеляційного подання  заступника прокурора Тернопільської області повністю підтримують, оскаржене рішення місцевого господарського суду просять скасувати, прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти доводів апеляційного подання заперечує, оскаржене рішення вважає таким, що ґрунтується на чинному законодавстві, відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи. В задоволені апеляційного подання просить відмовити,  рішення місцевого господарського суду залишити без змін з підстав та мотивів викладених у своєму запереченні.

Причини та підстави відкладення розгляду справи викладені в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2007 року.

В ході перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами та доказами у справі Львівським апеляційним господарським судом з'ясовано:

01.07.1999 року між Тернопільським обласним клінічним онкологічним диспансером (позивачем-2) та ТОВ «Сервіс Технологічних Авангардних Систем ЛТД»(відповідачем), за погодженням з Відділом управління об’єктами спільної власності територіальних громад області був укладений договір оренди № 1, згідно умов якого позивач-2 передав в оренду відповідачу приміщення, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Р.Купчинського, 8 загальною площею 350 кв.м. Згідно п. 10 даний договір діє з 01.11.1999 року до 01.11.2002 року, тобто протягом 3-ох років.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.12.2002 року по справі № 8/389-4061, яке набрало законної сили, задоволено позов Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру, зобов’язавши ТОВ «Сервіс Технологічних Авангардних Систем ЛТД»звільнити займане приміщення, що знаходиться за адресою: Тернопіль, вул. Р.Купчинського, 8 загальною площею 350 кв.м. та передати його по акту передачі позивачу.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 13.08.2004 року по справі № 8/389-4061 виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2003 року було відстрочено до 01.05.2005 року.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач з моменту укладення договору оренди № 1 від 01.07.1999 року і по час фактичного перебування у приміщенні (27.12. 2005 року) здійснював оплату за оренду приміщення з розрахунку 0,60 грн. за 1 кв.м., виходячи з умов договору (п. 4 договору).

10.02.2006 року на адресу відповідача Тернопільським обласним клінічним онкологічним диспансером була направлена претензія, якою позивач-2 вимагав сплати відповідачем неустойки в розмірі подвійної оплати за користування приміщенням за час прострочення в сумі 161 217,00 грн. відповідно до ст. 785 ЦК України за період з січня 2002 року по грудень 2005 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційне подання –без задоволення. При цьому, судова колегія виходить із наступного:

Так, відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, договір оренди № 1 від 01.07.1999 року укладений між позивачем-2 та відповідачем припинив свою дію 01.11.2002 року згідно рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2002 року по справі № 8/389-4061.

Враховуючи те, що договір оренди припинив свою дію, згідно п. 1.8. (договору) відповідач зобов’язаний був звільнити орендоване приміщення протягом 5-ти днів з моменту закінчення терміну оренди, тобто до 06.11.2002 року. Проте, як вбачається із пояснень представників сторін, орендоване приміщення відповідачем було передане позивачу-2 згідно акту приймання-передачі лише 27.12.2005 року.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, місцевий господарський суд при винесенні оскарженого рішення цілком правомірно та обґрунтовано прийшов до висновку, що у строк до 06.11.2002 року договірні зобов’язання (підставою яких був договір оренди) не припинились, так як орендоване майно відповідачем позивачу-2 до 27.12.2005 року не передавалось. Відповідно Тернопільському обласному клінічному онкологічному диспансеру з того часу (06.11.2002 року) належало право на позов про звільнення об’єкта оренди у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) перебіг с?троку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов? виникає з дня, коли особа дізнал?ася або повинна була дізнати?ся про порушення свого права. Згідно ст. 71 цього ж Кодексу загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється у три роки.

Згідно п. 4  Прикінцевих та перехідних  положень Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року Цивільний кодекс України  застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.   Щодо цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних  положень цього ж Кодексу правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Аналізуючи доданий до позовної заяви розрахунок неустойки, випливає, що неустойка в сумі 161 217,00 грн. є подвійною сумою орендної плати (80 608,50 грн.) за користування приміщенням, нарахованої за період з 01.11.2002 року по 27.12.2005 року (дата повернення приміщення орендодавцю). При цьому, позивачем враховуються не тільки нарахування орендної плати з індексом інфляції (помісячно), але й з періоду від липня 2003 року нараховується орендна плата в розмірі 6,00 грн. за 1 м. кв., замість 3,60 грн. договірної ціни. Нарахування позивачем орендної плати по збільшеній ставці, тільки на тій підставі, що рішенням сесії Тернопільської обласної ради № 150 від 02.07.2003 року плата за користування приміщенням з 3,60 грн. збільшена до 6,00 грн. за 1 м. кв., є помилковою позицією, оскільки сторони в договір оренди змін по цьому договірному положенню не вносили.

Крім того, враховуючи ту обставину, що стягнення неустойки, за неповернення приміщення з орендного користування на підставі п. 2 ст. 785 ЦК України було за можливе тільки із вступом дії Цивільного кодексу України з 01.01.2004 року, нарахування позивачем неустойки за період з листопада місяця 2002 року по грудень 2003 року є також неправомірно, оскільки регулювання правовідносин таким чином законодавцем не передбачалося взагалі, а стягнення неустойки за своєчасне неповернення приміщення з оренди за умовами договору сторони не передбачили.

Що стосується вимог про стягнення неустойки в порядку п. 2 ст. 785 ЦК України за період з січня 2004 року по грудень 2005 року, то в даному випадку обов’язковим до врахування є п. 2 ст. 258 ЦК України та положення п. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якого нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання (в даному випадку прострочення повернення орендованого приміщення), якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно  даних позовної заяви прокурор Тернопільської області з позовом в інтересах позивачів про стягнення неустойки звернувся тільки в кінці грудня місяця 2006 року.

Відповідно до п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленої до винесення рішення. Така заява відповідача по справі подавалась 19.02.2007 року (а.с. 57).

Стаття 256 ЦК України містить тлумачення терміну “позовна давність”, зокрема  це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу вимог ст.  261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Правові наслідки спливу позовної давності визначені в статті 267 ЦК України. Зокрема, згідно п.4 даної статті сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, в матеріалах даної справи відсутні клопотання чи будь-які інші письмові заяви Прокурора Тернопільської області, як докази про те, що останній звертався до господарського суду про відновлення йому строку позовної давності. Як вбачається із мотивувальної частини оскарженого рішення прокурором заявлено клопотання лише в усному порядку. Мотивація щодо причин пропуску, чи наявності правових підстав для поновлення такого пропущеного строку, як суду першої інстанції так і апеляційному господарському суду не надана.

Прокурор у своїх доводах апеляційного подання також звертає увагу Львівського апеляційного суду на те, що  суд першої інстанції при винесенні оскарженого рішення не взяв до уваги те, що невиконання рішення господарського суду Тернопільської області від 23.12.2002 року по справі № 8/389-4061 про звільнення приміщення та передачі його Тернопільському обласному комунальному клінічному онкологічному диспансеру в такий тривалий термін сталось з причин незалежних від позивача-2, що підтверджується неодноразовим зверненням його до суду із заявами та скаргами на дії ВДВС Тернопільського міського управління юстиції по виконанню рішення суду. Такі доводи апелянта не заслуговують на увагу апеляційного господарського суду. Адже, Онкодиспансер, як особа права якої порушено, вправі був заявити позов про стягнення неустойки, ще до спливу строку позовної давності з урахуванням ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України.

З огляду на викладене, апелянт при наданих йому апеляційним господарським судом можливостях підставності скасування оскарженого рішення суду першої інстанції не довів. Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені апеляційного подання Прокурора Тернопільської області, заявленого в інтересах Тернопільської обласної ради в особі Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру м. Тернопіль  відмовити.

2. Рішення  господарського суду Тернопільської області від 19.02.2007 року по справі № 9/372-4991 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи  № 9/372-4991 повернути в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий-суддя                                                     М.В.Юркевич

Суддя                                                                             М.І.Городечна

Суддя                                                                              В.Л.Кузь