ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2007 р.
№ 4/137

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Ткаченко Н.Г.

суддів:
Заріцької А.О.
Катеринчук Л.Й.

розглянувши касаційну скаргу

Акціонерного товариства закритого типу "Агроспецмонтаж"

на рішення

господарського суду Донецької області від
27 червня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 4/137
Донецької області

за позовом
Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому  районі міста Маріуполя

до
Акціонерного товариства закритого типу "Агроспецмонтаж"

про
стягнення 2 987,82 грн. на відшкодування витрат фонду на виплату та доставку пільгових пенсій

за участю представників:

відповідача
Пенченка М.Г.

В С Т А Н О В И В  :

Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі                м. Маріуполя (далі - позивач) звернулось з позовом до акціонерного товариства закритого типу "Агроспецмонтаж" (далі - відповідач) про стягнення 2 987,82 грн. на відшкодування витрат фонду на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 2001 року по травень 2005 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27 червня               2005 року у справі № 4/137 (суддя Гринько С.Ю.) позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 2 987,82 грн. боргу, до державного бюджету 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційну скаргу обґрунтовував доводами про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, пунктів “б”- “з” ст. 13, ст. 100 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, ст.4, 32 та 43 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до статті 14 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів та забезпечують фінансування виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.

Отже, у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України “Про пенсійне забезпечення”.

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Виплата пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів “в” - “е” та “ж” ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788 (далі –Закон № 1788), здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного Фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Отже, зазначеними нормами законодавства Пенсійному фонду, як органу, наділеному владними повноваженнями в системі загальнообов’язкового державного соціального страхування, делеговано повноваження з виплати пільгових пенсій, які в майбутньому здійснюватимуться згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди (повноваження договірного характеру, а не владних управлінських функцій) .

Судом першої інстанції встановлено, що сума позову складається з фактичних витрат на виплату і доставку пенсій починаючи з 16 жовтня           1997 року (працівнику Сергачеву П.П.) та з 20 червня 2000 року (працівнику Квитко Г.Ф.) відповідно до п.п. "б"-"з" ст. 13 Закону № 1788 за списком № 2.

В своїй касаційній скарзі відповідач зазначає, що пенсії його колишнім працівникам повинні призначатись відповідно до ст. 100 Закону № 1788.

Ст. 100 Закону № 1788 визначений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, відповідно до якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно зі ст. 14 зазначеного закону працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи  особовий  склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за  списком  робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію  незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на  цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

За приписами п. “а” ст. 13 закону на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо  важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом  Міністрів  України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Господарський суд Донецької області дійшов вірного висновку, що відповідно до Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, що діяв до набрання чинності цим законом, а позивач правомірно нараховував та сплачував пільгову пенсію Сергачеву П.П. та Квитко Г.Ф. за ст. 13 Закону № 1788.

Судом вірно встановлено, що відшкодування коштів на виплату та доставку пенсій, зазначених у п.п. "б"-"з" ст. 13 Закону № 1788 здійснювалось відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058 (далі –Закон № 1058) збережено розмір відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що передбачено Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" 26 червня 1997 року № 400/97.

Таким чином, працівники відповідача були зайняті на роботах, які дають право на призначення пільгових пенсій за списком № 2, відповідно до якого їм такі пенсії і були нараховані, що підтверджується матеріалами справи.

Судом першої інстанції встановлено, що сума витрат позивача на виплату пенсій, які заявлені до виплату, за період з 2001 року по травень 2005 року підтверджена витягами з особистих банківських рахунків вказаних вище пенсіонерів, а отже нарахована позивачем правомірно.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Механізм покриття таких витрат врегульований Інструкцією "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі –Інструкція).

Згідно з п. 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача повідомлення про розрахунки сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які відповідачем були одержані.

Відповідно до зазначеної Інструкції підприємства повинні вносити суми витрат на виплату та доставку пенсій, нарахованих відділами доходів органів Пенсійного фонду України і визначених у розрахунках, до 25 числа кожного місяця.

До того ж, судом першої інстанції встановлено, що зазначені витрати відповідачем частково відшкодовані.

Колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є необґрунтованими та вважає, що господарський суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що саме на позивача покладений обов’язок зі сплати зазначених витрат особам, яким призначена пільгова пенсія за списком №1, а не № 2, а порядок їх пенсійного забезпечення визначається ст. 100 Закону          № 1788.

Не впливають на законність прийнятого у справі рішення і посилання відповідача в касаційній скарзі на неправомірність призначення пенсії громадянам Сергачеву П.П. та Квитко Г.Ф., оскільки не стосуються предмету спору по даній справі.

З огляду на викладене, колегія суддів колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 1115, 1117 ГПК України, погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Донецької області від 27 червня 2007 року у справі                  № 4/137.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства закритого типу             "Агроспецмонтаж" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 27 червня               2007 року у справі № 4/137 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Н. Ткаченко

Судді                                                                                                 А. Заріцька

Л. Катеринчук