КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2007                                                                                           № 6/253

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Петролюк А.М. (дов. № 1/29-05 від 29.05.2006р.);

від відповідача 1: Воловецька Н.М. (дов. № 11/1-21/12231 від 30.10.2006р.);

від відповідача 2: Грінцов М.М. (дов. № 09/2007 від 08.05.2007р.);

від відповідача 3: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної митної служби України

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.01.2007

у справі № 6/253

за позовом                               Товариства "Галицький промисловий альянс"

до                                                   Державної митної служби України

Міністерства внутрішніх справ України

Державного казначейства України

про                                                  стягнення 475422,4 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 6/253 від 31.01.2007р.  задоволено повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс”, стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс” шкоду у розмірі 475422,4 грн., стягнуто з Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс” 850 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу, стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс” 850 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, відповідачем 2 всупереч Закону України “Про оперативно – розшукову діяльність” і Закону України “Про міліцію” обмежено доступ Товариству з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс” до його майна.

Неправомірність дій Державної митної служби на думку суду першої інстанції полягає в порушенні нею порядку використання особистих митних забезпечень інспекторів, оскільки опломбування пломбою № 004 Оперативної митниці орендованого позивачем приміщення могло мати місце тільки у випадку знаходження товару під митним контролем.

Враховуючи документальне підтвердження ТОВ “Галицький промисловий альянс” станом на 21.03.2003р. наявності взуття у орендованому ним приміщенні, фіксацію в акті вскриття приміщення від 23.04.2003р., даних щодо наявності майна у складі, інформацію про майно – взуття, отримане за договором № 20033/1 від 20.03.2003р. та накладною № 20033/1 від 20.03.2003р., наявність якого зафіксовано в зазначеному вище акті, місцевий господарський суд прийшов до висновку про наявність у складі на час складання акту вскриття приміщення від 20.03.2003р. та його опечатування 3961 пар взуття на загальну суму 475422,4 грн.

Оскільки взуття зникло під час перебування приміщення під митним контролем то місцевий господарський суд вважає, що заподіяна відповідачами шкода позивачу повинна бути відшкодована в повному обсязі, а саме у сумі 475422,4 грн.

Ступінь вини відповідачів в заподіянні шкоди та причинний зв’язок між діями кожного щодо шкоди є рівним, оскільки обоє в правовідносинах з позивачем виступали як представники влади, використовували свої офіційні владні повноваження, представляючи у собі державну владу.

Також місцевий господарський суд, на підставі рішення Конституційного Суду України у справі № 1 – 36/2001 від 03.10.2001р. та керуючись ст.1173 Цивільного кодексу України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст. 56 Конституції України поклав обов’язок по відшкодуванню завданої незаконними діями Державної митної служби України та Міністерства внутрішніх справ України шкоди на Державне казначейство України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна митна служба України звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд повністю скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі № 6/253 від 31.01.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс” у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі Державна митна служба України посилається на те, що висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки жодних перешкод для забезпечення цілодобової охорони орендованого ТОВ “Галицький промисловий альянс” приміщення, де знаходилось під відповідальним зберіганням майно позивача йому не створювалось.

Вскриття приміщення проводилось в рамках оперативно – розшукових дій саме працівниками ДДСБЕЗ МВС, а не Оперативної митниці. Твердження позивача про те, що з моменту постановки співробітниками ДДСБЕЗ МВС пломби на двері орендованого ним приміщення товар почав знаходитись під митним контролем не відповідають дійсності.

Товари, які знаходились в приміщенні орендованому ТОВ “Галицький промисловий альянс” не перебували під митним контролем, законних підстав для відмови у наданні міліції пломби Оперативної митниці посадовій особі іншого силового відомства апелянт вважає, що у представників митниці не було.

Також Державна митна служба України зазначає, що співробітники Оперативної митниці просто знаходились поруч з представниками ДДСБЕЗ МВС під час вскриття та опломбування останнім приміщення орендованого позивачем, ніякої відповідальності за це вскриття та за подальшу перевірку збереження майна на Оперативну митницю не покладалося.

Позивач, на думку апелянта, фактично оскаржуючи дії Оперативної митниці свідомо і безпідставно визначив відповідачем Державну митну службу України, оскільки Оперативна митниця не була підрозділом Державної митної служби України так як є окремою юридичною особою, і тому її посадові особи не зараховані до штатного розпису Держмитслужби.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що дії, які безпосередньо оскаржуються позивачем здійснювали працівники Департаменту державної служби боротьби з економічними злочинами МВС України, а не працівники Оперативної митниці, а працівники Державної митної служби жодними чином не вчиняли та й не могли вчиняти зазначені вище дії.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.06.2007р. В судове засідання апеляційної інстанції 18.06.2007р. не з’явились представники Міністерства внутрішніх справ України та Державного казначейства України, у зв’язку з чим розгляд справи відкладався на 27.06.2007р.

В судове засідання апеляційної інстанції 27.06.2007р. представник Державного казначейства України також не з’явився.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги, явка представників сторін у засіданні апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення Господарського суду м. Києва за наявними у справі матеріалами без представника Державного казначейства України.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс”, Державної митної служби, Міністерства внутрішніх справ України, колегія суддів встановила наступне:

З договору суборенди нежитлового приміщення № 01023/1 від 01.02.2003р. вбачається, що ТОВ “Галицький промисловий альянс” орендувало у ПП “Календула” нежитлове приміщення загальною площею 40 кв. м., яке розташоване у с. Шегині по вул. Шкільна, 15.

20.03.2003р. між ТОВ “Галицький промисловий альянс” та ТОВ “Тетра” укладено договір на відповідальне зберігання товарно – матеріальних цінностей   № 20033/1, за умовами якого, ТОВ “Тетра” передала, а ТОВ “Галицький промисловий альянс” прийняло на відповідальне зберігання товар, визначеній у накладній. Строк дії зазначеного договору встановлено до 20.03.2004р.

Також 20.03.2003р. сторонами зазначеного договору, на виконання його умов підписано накладну № 20033/1, відповідно до якої ТОВ “Тетра” передало ТОВ “Галицький промисловий альянс” за договором № 20033/1 6261 пар взуття Sаlаmаndеr, 694 напівпар взуття Sаlаmаndеr, 12 комплектів рекламних підставок.

21.03.2003р. комісією, до складу якої ввійшли представники ТОВ “Галицький промисловий альянс” та представник ТОВ “Тетра” здійсненно інвентаризацію переданого за накладною № 20033/1 на збереження майна, що знаходиться у орендованому позивачем складському приміщенні за адресою: с. Шегині,                  вул. Шкільна, 15.

За результатами зазначеної інвентаризації комісією складено акт приймання товару за кількістю № 2103А/2, відповідно до якого, при перевірці товару встановлена його наступна наявність: 1787 пар чоловічих туфель, 509 пар літніх чоловічих туфель, 555 пар жіночих туфель, 1110 пар літніх жіночих туфель.

Як вбачається з акту вскриття приміщення (т. І, а.с. 19) 23.04.2003р.  оперуповноваженим ДДСБЕЗ МВС України здійснено огляд орендованого ТОВ “Галицький промисловий альянс” приміщення, огляд здійснювався за участю директора позивача.

Вхід до орендованого позивачем приміщення здійснювався через двоє дверей, одні з яких були відчинені шляхом спилювання працівником МВС України навісного замка, інші відчинив директор ТОВ “Галицький промисловий альянс” ключем.

Зазначеним актом також встановлено, що орендоване позивачем приміщення було повністю заставлено картонними коробками з невстановленим товаром і огляд його не проводився.

Обґрунтовуючи походження товару, директор позивача в ході огляду зазначав, що у картонних коробках знаходиться взуття, яке отримано позивачем на відповідальне зберігання за договором № 20033/1 від 20.03.2003р. та накладною           № 20033/1 від 20.03.2003р., про що було відображено в акті вскриття приміщення від 23.04.2003р.

В подальшому, як слідує з цього акту, внутрішні та зовнішні двері були зачинені за допомогою навісних замків. Ключ від замка, на який були зачинені внутрішні двері, знаходився у директора позивача, а від замка, на який були зачинені зовнішні двері, - передано заступнику директора ПП “Календула”.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується представниками сторін, в огляді також брали участь працівники Оперативної митниці, пломбою якої № 004 після огляду опечатані внутрішні двері приміщення.

14.05.2003р. комісією, за участю представників ТОВ “Галицький промисловий альянс”, ПП “Календула”, ДДСБЕЗ МВС України, Галицької митниці, УПМ ДПА у Львівській області розпломбовано та відчинено вищевказане приміщення, про що складено акт (т. І, а.с. 20).

В зазначеному акті встановлено, що перед розпломбуванням комісією оглянуто навісні замки на вході в приміщення складу та безпосередньо на дверях складу, та пломба 126 № 004, слідів пошкодження не виявлено.

Комісією виявлено відсутність на складі будь - якого товару, зокрема зазначено, що у приміщенні знаходились тільки 22 пустих картонних короби. Слідів несанкціонованого проникнення на склад комісією також не виявлено.

Враховуючи те, що підстави, з яких заявлено позов, пов'язані з оцінкою правомірності дій відповідачів та виникненням відповідних зобов'язань у них перед позивачем, і вони не ґрунтуються на правочині, то правовідносини, що виникли між сторонами, є позадоговірними відносинами і характерні для зобов'язань, що виникають внаслідок заподіяння шкоди.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання

ним чинності, так і до цивільних відносин, які виникли до набрання ЦК України чинності, однак продовжують існувати після набрання ним чинності.

За таких обставин, при вирішенні спору підлягають застосуванню правила Цивільного кодексу України.

Загальне положення про цивільно - правову відповідальність за завдання не договірної шкоди передбачено ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв'язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

Виходячи з порядку реалізації юридичною особою своєї правоздатності, відповідно до якого вона набуває цивільних прав та обов'язків через дії своїх уповноважених органів чи осіб, дії яких визнаються діями самої юридичної особи, ст. 1172 Цивільного кодексу України покладено на юридичну особу, як на роботодавця, обов'язок відшкодування шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, протиправна поведінка юридичної особи полягає в протиправній поведінці її працівників, яка підлягає встановленню під час розгляду справи про відшкодування заподіяної шкоди юридичною особою.

В обґрунтування правомірності своїх дій Міністерство внутрішніх справ України посилалось на окреме доручення № 386 від 20.30.2003р. слідчого прокуратури Мостицького району, даного у ході розслідування кримінальної справи № 160 - 0089 про зловживання службовими особами митного поста “Шегині” Галицької митниці Львівської області, відповідно до якого департаменту ДСБЕЗ МВС України було доручено провести комплекс оперативно - розшукових заходів по відношенню до працівників Галицької митниці та встановленню власників автотранспортних засобів і перевізників товару, інших осіб, які можуть бути причетні до незаконного переміщення товару через кордон.

Таким чином, як вірно зазначив місцевий господарський суд, правомірність дій Міністерства внутрішніх справ України повинна оцінюватись в першу чергу на відповідність Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність” № 2135-ХП від 18.02.1992р. (із змінами та доповненнями), оскільки вони проводились в рамках доручення слідчого на проведення комплексу оперативно - розшукових заходів, а також Закону України “Про міліцію” № 565-ХІІ від 20.12.1990р. (із змінами та доповненнями).

Статтею 2 Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність” зазначено, що оперативно - розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно - технічних засобів.

Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону оперативно - розшукова діяльність ґрунтується на принципах законності, дотримання прав і свобод людини, взаємодії з органами управління і населенням.

Даним Законом визначений виключний перелік підстав для проведення оперативно - розшукової діяльності, а також передбачені права підрозділів, які здійснюють вказану діяльність.

Зокрема, п. 1 ст. 6 Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність” зазначено, що однією з підстав для проведення оперативно - розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно - розшукових заходів і засобів, про осіб, які готують або вчинили злочин.

Зазначені підстави, в силу п. 3 ст. 6 Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність”, можуть міститися у письмових дорученнях і постановах слідчого.

Частиною 1 ст. 7 зазначеного Закону встановлено, що підрозділи, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, зобов’язані у межах своїх повноважень відповідно до законів, що становлять правову основу оперативно - розшукової діяльності, вживати необхідних оперативно - розшукових заходів щодо попередження, своєчасного виявлення, припинення і розкриття злочинів та викриття причин і умов, які сприяють вчиненню злочинів, здійснювати профілактику правопорушень.

В свою чергу, повноваження (права) підрозділів, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, визначені ст. 8 Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність”.

З огляду на зазначене вище, відповідач 2, одержавши доручення слідчого щодо проведення комплексу оперативно - розшукових заходів, зобов'язаний був у межах своїх повноважень здійснити дії, передбачені ст. 8 Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність”, з метою його виконання.

Пунктом 6 ст. 8 Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність”, на який в обґрунтування правомірності своїх дій посилається Міністерство внутрішніх справ України, зазначено, що одним із прав оперативного підрозділу в ході здійснення оперативно - розшукової діяльності є право відвідувати жилі та інші приміщення за згодою їх власників або мешканців для з'ясування обставин вчиненого або такого, що готується, злочину, а також збирати відомості про протиправну діяльність підозрюваних осіб, щодо яких провадиться перевірка.

Вказаним пунктом, як і нормами всього Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність” не передбачено право оперативного підрозділу здійснювати опечатування приміщення та будь - яким іншим чином обмежувати право володіння та користування ним, а також обмежувати право володіння та користування майном.

Дії відповідача 2, щодо опечатування пломбою № 004 Оперативної митниці  внутрішніх дверей приміщення складу були спрямовані на обмеження прав позивача щодо користування орендованого ним приміщенням.

Зазначені дії суперечать вимогам Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність”, оскільки рішення про пов'язаність майна, яке знаходилось у складі, з розслідуваною кримінальною справою, повинен приймати слідчий, який дав доручення на проведення оперативно - розшукових заходів, і виключно він, а не оперативний підрозділ, в рамках розслідування кримінальною справи має право на встановлення обтяжень на майно шляхом прийняття відповідних процесуальних, а не оперативних рішень.

Закон України “Про міліцію”, який зобов'язує міліцію виконувати свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом (ст. 5 Закону) також не наділяє вказаними правами відповідача 2.

Підпункт “а” пункту 15 статті 11 вказаного Закону, на який посилається відповідач 2, надає право міліції входити безперешкодно у будь - який час доби на територію і в приміщення підприємств, установ і організацій, в тому числі митниці, та оглядати їх з метою припинення злочинів, переслідування осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, при стихійному лихові та інших надзвичайних обставинах.

У той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 огляд майна, яке знаходилось у складі, не здійснив, обмежившись фіксуванням у акті вскриття приміщення від 23.04.2003р. даних щодо повного заставлення складу картонними коробками з невстановленим товаром, тим самим підтвердивши, що товар у складі знаходився.

Таким чином, зафіксувавши в акті вскриття приміщення від 23.04.2003р.  наявність майна у складі та обмеживши всупереч Закону України “Про оперативно - розшукову діяльність” і Закону України “Про міліцію” доступ позивача до вказаного майна шляхом опечатування приміщення складу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що неправомірні дії відповідача 2 полягають в безпідставному неповерненні майна позивачу та порушенні ним норм Законів України “Про оперативно - розшукову діяльність” та “Про міліцію”.

Також Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо неправомірних дій відповідача 1, які полягають в порушенні порядку використання особистих митних забезпечень інспекторів.

Порядок замовлення, видачі, зберігання, обліку та використання особистих митних забезпечень інспекторів (далі - Порядок) затверджено наказом Державної митної служби України № 723 від 17.11.1998р.

Розділом 1 Порядку зазначено, що метою введення особистих митних забезпечень інспекторів, одним з яких є спеціальний пломбір з пуансонами, є використання для відображення здійснення митного контролю на документах, що подаються митницям для митного оформлення при переміщенні через митний кордон України вантажів, валюти, цінностей, багажу, транспортних засобів, громадян, пошти тощо.

Зазначеним Порядком не передбачено, виходячи з імперативності норми - заборонено використання митних забезпечень для інших цілей, які не пов'язані з відображенням здійснення митного контролю на документах, що подаються митницям для митного оформлення при переміщенні через митний кордон України вантажів, валюти, цінностей, багажу, транспортних засобів, громадян, пошти тощо.

Пряма заборона передбачена у п. 2.2 розділу 2 Порядку, згідно з яким дозволяється користування особистими митними забезпеченнями всіх типів тільки під час виконання інспектором своїх службових обов'язків.

Спеціальний пломбір використовується в митних підрозділах, які безпосередньо пломбують вантажі, контейнери, транспортні засоби та окремі місця, в яких знаходяться предмети, що переміщуються або перебувають під митним контролем (п. 3.3. розділу 3 Порядку).

За таких обставин, опломбування пломбою № 004 Оперативної митниці приміщення складу могло мати місце тільки у випадку знаходження товару під митним контролем.

Враховуючи те, що сам відповідач 1 заперечує застосування стосовно ТОВ “Галицький промисловий альянс” процедури митного контролю, з чим суд погоджується, то колегія суддів приходить до висновку, що є незаконними дії відповідача 1 щодо опломбування складу пломбою № 004 Оперативної митниці.

Обов'язок безпосередньо відповідача 1 відповідати за дії Оперативної митниці, яка на даний час є ліквідованою, випливає з того, що наказом Державної митної служби України № 660 від 07.10.2003р. “Про ліквідацію Оперативної митниці та створення Центрального бюро аналізу ризиків та аудиту Держмитслужби” виконання функцій ліквідованого органу покладено на Центральне бюро аналізу ризиків та аудиту Держмитслужби, створеного на базі Оперативної митниці, що входить до структури відповідача 1.

Як зазначалось вище, 20.03.2003р. між ТОВ “Галицький промисловий альянс” та ТОВ “Тетра” укладено договір № 20033/1, предметом якого є передача останнім на відповідальне зберігання позивачу товару, визначеного у накладній. Цього ж дня між сторонами договору була підписана накладна № 20033/1, відповідно до якої ТОВ “Тетра” передало позивачу за договором на відповідальне зберігання 6261 пару взуття Sаlаmаnder, 694 напівпари взуття Sаlаmаnder, 12 комплектів рекламних підставок.

Крім того, наступного дня після отримання товару (21.03.2003) комісією, до складу якої ввійшли представники позивача та представник ТОВ “Тетра”, здійсненна інвентаризація переданого на збереження майна за накладною               № 20033/1, що знаходиться на орендованому складському приміщенні у с. Шегині, вул. Шкільна, 15.

За результатами інвентаризації складено акт № 2103А/2, відповідно до якого при перевірці товару встановлена його наступна наявність: 1787 пар чоловічих туфель, 509 пар літніх чоловічих туфель, 555 пар жіночих туфель, 1110 пар літніх жіночих туфель.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача та вважає, що ним документально доведено існування станом на 21.03.2003р. на складі взуття у зазначеній вище кількості.

Натомість відповідач 2 не здійснював огляд майна, яке знаходилось у складі, обмежившись лише фіксуванням у акті вскриття приміщення від 23.04.2003р. даних щодо повного його заставлення (складу), картонними коробками з невстановленим товаром, тим самим підтвердивши, що товар у складі знаходився.

При цьому, у зазначеному акті також зафіксовані зі слів директора позивача дані, що товар - взуття, отримане на відповідальне зберігання за договором                № 20033/1 від 20.03.2003р. та накладною № 20033/1 від 20.03.2003р.

Таким чином, аналіз та оцінка у сукупності наведених обставин, а саме: документальне підтвердження позивачем наявності взуття у складі 21.03.2003; фіксація в акті вскриття приміщення від 23.04.2003р. даних щодо наявності майна у складі та інформації про майно - взуття, отримане за договором № 20033/1 від 20.03.2003р. та накладною № 20033/1 від 20.03.2003р.; неподання відповідачами жодних доказів про майно, наявність якого зафіксовано в зазначеному акті, - дає суду підстави погодитись з висновками місцевого господарського суду та доводами позивача про наявність у складі на час складання акта вскриття приміщення від 23.04.2003р. та його опечатування 3961 пар взуття.

Враховуючи те, що 14.05.2003р. комісією, за участю представника ТОВ “Галицький промисловий альянс”, ПП “Календула”, ДДСБЕЗ МВС України, Галицької митниці, УПМ ДПА у Львівській області розпломбовано та відчинено вищевказане приміщення та встановлено відсутність на складі будь - якого товару, то колегія суддів приходить до висновку, що взуття зникло саме під час його знаходження на опломбованому пломбою № 004 Оперативної митниці складі у період з 23.03.2003р. по 14.05.2003р.

Зазначений висновок також встановлено постановою Мостиського районного суду Львівської області від 14.01.2005р. (а.с. 16 – 18).

З угоди від 20.02.2005р. (т. І, а.с. 34) вбачається, що вартість вказаного взуття становить 475422,4 грн. Крім того, позивачем до апеляційного суду надано додаткові документи, із яких слідує, що вартість вкраденого товару складає суму 475422,4 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме на зазначену суму заподіяно відповідачами шкоди позивачу.

Визначаючи причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача 1 і відповідача 2 та понесеною позивачем шкодою, суд першої інстанції правомірно виходив з неповернення останніми позивачу взуття, права володіння та користування яким неправомірно було його позбавлено.

Факт відсутності доступу позивача до приміщення складу і, відповідно, взуття, також встановлено вищевказаною постановою Мостиського районного суду Львівської області від 14.01.2005р., у якій зазначено, що орган дізнання опечатав склад, до якого доступу директор ТОВ “Галицький промисловий зв’язок” та представник ПП “Календула” не мали, оскільки територія охоронялась працівниками спецпідрозділу “Беркут”.

Таким чином, в період з 23.04.2003р. по 14.05.2003р. позивач внаслідок неправомірних дій відповідачів був позбавлений доступу до складу та взуття, що спростовує доводи останніх, про те, що обов'язок у вказаний період по збереженню взуття покладався на позивача.

Вина відповідачів 1 та 2 полягає в порушенні працівниками останніх чинного законодавства при опечатуванні приміщення складу зі взуттям.

Також комісійний акт справності пломб на приміщенні, із якого викрадено взуття підтверджує, що доступ до приміщення мали лише працівники митниці, у розпорядженні яких був пломбіратор.

При цьому, ступінь вини відповідача 1 та відповідача 2 в заподіянні шкоди та причинний зв'язок між діями кожного щодо шкоди є рівними, оскільки обоє в

правовідносинах з позивачем виступали як представники влади, використовували свої офіційні владні повноваження, представляючи у собі державну владу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-36/2001 від 03.10.2001р. за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України “Про Державний бюджет України на 2000 рік” та статті 25 Закону України “Про Державний бюджет України на 2001 рік” (справа про відшкодування шкоди державою), також визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Таким чином, відшкодування шкоди Товариству з обмеженою відповідальністю “Галицький промисловий альянс” підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого є Державне казначейство України.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права спростовується матеріалами справи і не може бути підставою для скасування або зміни рішення у відповідності до норм    ст. 104 Господарського процесуального права України.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що позивач мав охороняти орендоване ним приміщення, оскільки, як слідує із постанови заступника прокурора Мостицького району Львівської області від 14.09.2003р. (т. ІІ, а.с. 56) територія і склади приватного підприємства “Календула”, в тому числі і приміщення, яке орендував позивач, охоронялося підрозділами “Беркут”.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва по справі № 6/253 від 31.01.2007р. відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Державної митної службиУкраїни на рішення Господарського суду м. Києва у справі № 6/253 від 31.01.2007р.

2. Залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва у справі                   № 6/253 від 31.01.2007р.

3. Повернути до Господарського суду м. Києва матеріали справи № 6/253.

Головуючий суддя

Судді

03.07.07 (відправлено)