ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"14"
червня 2007 р.

Справа
№ 03/59-92А.

за  позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції

до
відповідачів
Підприємця ОСОБА_1

Приватного
підприємства «Практик»

про визнання угод недійсними

Суддя Сініцина Л.М.

При
секретарі Пастушук А.М.

Представники:

від
позивача: Стельмащук
Ю.Г. -заст. нач. юрид. відділу, дов. в справі

від
відповідачів:

Підприємця
ОСОБА_1: н/з

ПП
«Практик»: Мазурок
О.В. -директор

ОСОБА_2
-адвокат, дов. в справі

Суть
спору: Луцька
об'єднана державна податкова інспекція просить суд визнати недійсними угоди
купівлі-продажу на суму 55 497,13 грн., укладені між суб'єктом підприємницької
діяльності -підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Практик»і
застосувати наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачені ст. 208 ГКУ, а саме: стягнути з СПД ОСОБА_1 та ПП «Практик»все
одержане ними за зобов'язанням, тобто по 55 497,13 грн. з кожного в дохід
держави. Свої вимоги обґрунтувала тим, що по проведених з підприємцем ОСОБА_1
господарських операціях 28.03.2005р., 17.05.2005р., 24.06.2005р., 27.07.2005р.,
ПП «Практик»суми податку на додану вартість включило до податкового кредиту березня,
травня-липня 205р., відобразило в книзі придбання товарів, суми придбаних
товарів без ПДВ включило до складу валових витрат. Згідно постанови
господарського суду Волинської області від 13.02.2007р. за позовом Луцької ОДПІ
до СПД ОСОБА_1 та виконавчого комітету Луцької міської ради визнано недійсними
з моменту державної реєстрації свідоцтво про державну реєстрацію СПД фізичної
особи ОСОБА_1 від 04.02.2005р. і свідоцтво платника ПДВ НОМЕР_1 з моменту його
видачі та припинено його підприємницьку діяльність. Фактично ПП
«Практик»укладає угоди на купівлю товару підтверджену податковими накладними та
видатковими накладними на суму 55 497,13 грн., в т.ч. ПДВ -9 249,52 грн.,
підписані від імені СПД ОСОБА_1 з невстановленими особами. СПД ОСОБА_1 на
момент укладення угод та складання податкових накладних не був платником
податку на додану вартість у розумінні ст. 9 ЗУ №168. Угоди купівлі-продажу
вчинені з метою, яка завідомо суперечна інтересам держави та суспільства.

Відповідач
-Підприємець ОСОБА_1 пояснень щодо позовних вимог суду не надав.

Відповідач
-Приватне підприємство «Практик»в запереченнях на позовну заяву просить позов
залишити без задоволення з тих підстав, що позовні вимоги Луцької ОДПІ
безпідставні. Ні визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію, ні
анулювання свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість СПД
ОСОБА_1 -не є правовою підставою для визнання недійсними угод, укладених
Підприємцем ОСОБА_1 у травні, червні 2005р. Під час здійснення правовідносин із
підприємцем ОСОБА_1 останній володів не скасованим свідоцтвом про державну
реєстрацію, був зареєстрований як платник податку на додану вартість. Угоди, що
були укладені із Підприємцем ОСОБА_1 відповідали та відповідають вимогам
чинного законодавства України; фактично були виконані. Підприємець ОСОБА_1 мав
законне право виписувати податкові накладні, а приватне підприємство
«Практик»мало повне законне право віднести до податкового кредиту суми податку
на додану вартість за угодами, укладеними з СПД ОСОБА_1 Позивачем не надано
жодного доказу і не доведено, що Приватне підприємство «Практик»укладаючи угоди
діяло з метою, що завідомо суперечила інтересам держави і суспільства. Приватне
підприємство «Практик»укладаючи угоди із Підприємцем ОСОБА_1 не усвідомлювало і
не повинно було усвідомлювати протиправність укладених угод, оскільки це були
звичайні господарські операції, як і тисячі інших господарських операцій з
продажу товарів. Визнання в судовому порядку недійсними з моменту реєстрації
установчих документів платника податку і його свідоцтва, як платника ПДВ не є
підставою для визнання вчинених ним з іншими суб'єктами господарювання юридично
значимих дій недійсними, оскільки його контрагенти за договором можуть  мати відповідальність за наявності вини.
Несплата стороною по договору податкових зобов'язань (підприємцем ОСОБА_1)
повинна нести негативні наслідки саме до цієї особи, і ні в якому разі не може
бути підставою для визнання недійсними угод, укладених СПД ОСОБА_1 із іншими
особами.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав, викладених
у позовній заяві, а представники відповідача позов заперечили з підстав,
викладених у запереченнях.

Із
досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін, господарський
суд,-

В С Т А Н О В И В:

Довідкою
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції НОМЕР_2 «Про наслідки виїзної
позапланової перевірки ПП «Практик»з питань правових відносин з ПП ОСОБА_1 за
період з 01.02.2005р. по 31.12.2005р.»встановлено, що ПП «Практик»уклало
договори з ПП ОСОБА_1, підтверджені податковими накладними від 28.03.2005р., на
суму 1098,00 грн., в т.ч. ПДВ -183 грн.; від 17.05.2005р. на загальну суму 41
900 грн., в т.ч. ПДВ -6983,33 грн., від 24.06.2005р. на суму 436,01 грн., в
т.ч. ПДВ -72,67 грн.; від 27.07.2005р. на суму 12063,12грн., в т.ч. ПДВ
-2010,52 грн., в  податкових накладних
підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну -ОСОБА_1, згідно
висновка експерта від 22.06.2006р. документи складалися та підписувалися від
його імені невстановленою особою, ПП ОСОБА_1 взятий на облік Луцькою ОДПІ
07.02.2005р. за НОМЕР_3, зареєстрований платником ПДВ
15.02.2005р.(а.с.22-26,98-102).

Однак,
як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство «Практик»(далі ПП
«Практик») зареєстроване виконавчим комітетом Луцької міської ради
12.12.2001р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи
(а.с.5), статут ПП «Практик»(а.с.6-11) та довідка з ЄДРПОУ (а.с.71-72).
18.12.2001р. ПП «Практик»взяте на податковий облік у ДПІ у м. Луцьку (а.с.18)
та зареєстроване платником податку на додану вартість, про що свідчить
свідоцтво НОМЕР_4 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с.21).

Підприємець
ОСОБА_1 зареєстрований Виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської
області 04.02.2005р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію
НОМЕР_5(а.с.98,118), взятий на податковий облік 07.02.2005р. (а.с.119) та
зареєстрований платником податку на додану вартість 15.02.2005р., про що
15.02.2005р. та 17.02.2005р. ОСОБА_1 видано свідоцтво НОМЕР_6(а.с. 94, 119).

Підприємцю
ОСОБА_1 21.02.2007р. видано нове свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_7 у
зв'язку із втратою первинного (а.с.122-125).

Відповідно
до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців станом на 07.06.2007р. підприємець ОСОБА_1 перебуває у стані
припинення (а.с.126).

16.05.2005р.
між підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Практик»укладено договір №
165 купівлі-продажу товарів в асортименті на суму 41900 грн. (а.с.27-28).
Предметом договору є товар згідно рахунку-фактури.

24.06.2005р.
між підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Практик»укладено договір
НОМЕР_8 купівлі-продажу товару в асортименті. Предметом договору є товар згідно
рахунків та накладних (а.с.29-30).

Доказом
виконання цих договорів підприємцем ОСОБА_1 є видаткові накладні
ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.35-37), рахунки-фактури від 16.05.2005р. та від 27.07.2005р.
(а.с.39-40), а також виписані підприємцем ОСОБА_1 податкові накладні
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.32-34).

Крім
того, 28.03.2005р. між відповідачами укладено усну угоду про надання
інформаційно-консультативних послуг, оформлену податковою накладною НОМЕР_10
(а.с.31) та актом здачі-прийомки виконаних робіт НОМЕР_9(а.с.38).

Приватним
підприємством «Практик»надані послуги оплачувалися платіжними дорученнями
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.116-117).

Приватне
підприємство «Практик» в березні, травні -липні 2005 року віднесло суму податку
на додану вартість, визначену в податкових накладних виписаних підприємцем
ОСОБА_1, до складу податкового кредиту (а.с.40-57).

З пояснення
представника позивача вбачається, що підприємець ОСОБА_1 за період з
01.02.2005р. будь-яких декларацій передбачених законодавством до Луцької ОДПІ
не подавав, податки не сплачував; до Луцької ОДПІ було подано єдину декларацію
від імені ОСОБА_1 без печатки та підписів.

Постановою
господарського суду Волинської області від 13.02.2007р. задоволено позов
Луцької об'єднаної державної податкової інспекції до підприємця ОСОБА_1 та
Луцької міської ради про визнання недійсними реєстраційних документів, свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ та визнано недійсним з моменту реєстрації Свідоцтво
про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 НОМЕР_5; визнано недійсним з моменту видачі Свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість, одержане ОСОБА_1; припинено підприємницьку
діяльність підприємця ОСОБА_1 (а.с.58-60).

Однак,
нове свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця ОСОБА_1
НОМЕР_7 (а.с.125) видане на заміну втраченого про що 21.02.2007р. в ЄДР
зроблено запис (а.с.123) недійсним не визнавалося.

Згідно
частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання
що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно
до частини 1 статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох
сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за
рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею
повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

В обґрунтування
позову позивачем зроблено посилання на те, що постановою господарського суду
Волинської області від 13.02.2007р. визнано недійсними з моменту державної
реєстрації свідоцтво про державну реєстрацію СПД фізичної особи ОСОБА_1 від
04.02.2005р. та свідоцтво платника ПДВ з моменту його видачі, що судом
встановлено що СПД ОСОБА_1 лише здійснив державну реєстрацію, після чого всі
документи передав невстановленій особі за грошову винагороду; що ОСОБА_1
пояснив, що ніякої фінансово-господарської діяльності він не здійснював
(а.с.61-63).

Однак,
як вже зазначалося вище свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 №365913, яке було визнано судом недійсним, втрачено і
21.02.2007р. було внесено в реєстр запис про його заміну на нове свідоцтво
НОМЕР_7 (а.с.125), що стверджується витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців (а.с.123).

Відповідно
до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. з подальшими
змінами та доповненнями, роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України №02-5/111
від 12.03.1999р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з
визнанням угод недійсними»з послідуючими змінами та доповненнями, «необхідними
умовами для визнання угоди недійсною є її укладення з метою завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства (порушення основних принципів існуючого
суспільного ладу) та наявність умислу хоча б у однієї у сторін щодо настання
відповідних наслідків; до таких угод належать угоди, спрямовані на використання
всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з
корисливою метою, на незаконне відчуження або незаконне користування,
розпорядження об'єктами права власності українського народу -землею, як
основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави,
її надрами, іншими природними ресурсами, на придбання всупереч встановленим
правилам предметів, вилучених з обігу або обіг яких обмежено, на приховування
підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу
об'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів або використання
майна, що знаходиться у їх власності, - шкоду інтересам суспільства, правам,
свободі і гідності громадян; наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає,
що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних
наслідків; умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або
іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на
це належні повноваження; за відсутності таких повноважень наявність умислу у
юридичної особи не може вважатися встановленою».

Позивачем
не доведено, що відповідачі, укладаючи угоди від 28.03.2005р., 16.05.2005р. та
24.06.2005р. діяли з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і
суспільства.

Визнання
недійсними втраченого Свідоцтва про державну реєстрацію підприємця ОСОБА_1 та
свідоцтва платника податку на додану не тягне за собою недійсність всіх угод,
укладених з моменту державної реєстрації підприємця ОСОБА_1 і до моменту
виключення його з реєстру та не позбавляє правового значення виданих за такими
господарськими операціями податкових накладних.

З
податкових накладних та платіжних доручень вбачається, що ПП «Практик»сплатило
в ціні товару та послуг податок на додану вартість. І підприємець ОСОБА_1 і ПП
«Практик»на час укладення і виконання угод були і на даний час є в Єдиному
державному реєстрі; мали свідоцтво про реєстрацію платниками податку на додану
вартість. Підприємець ОСОБА_1 мав право виписувати податкові накладні, а отже
ПП «Практик»сплативши податок на додану вартість в ціні послуг та товару
обґрунтовано віднесло до податкового кредиту суми податку на додану вартість.

За
таких обставин, ПП «Практик»не може нести відповідальність як за несплату
податків підприємцем ОСОБА_1 так і за можливу недостовірність відомостей про
нього включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності ПФ
«Ельф»щодо такої.

Відповідно
до частин 1,2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб
та фізичних осіб - підприємців»від 15.05.2003р. з подальшими змінами та
доповненнями якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру,
були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін;
якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні; третя особа не може посилатися на них у спорі у разі,
якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно
пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від
03.04.1997р. з подальшими змінами та доповненнями платник податку це особа, яка
згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Пунктом
10.2 статті 10 вказаного Закону передбачено, що платники податку, визначені у
підпунктах «а», «в», «г», «д»пункту 10.1 цієї статті, відповідають за
дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до Закону.

Отже,
сама по собі несплата податку підприємцем ОСОБА_1, неподача ним податкової
звітності, при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на
податковий кредит ПП «Практик»та на суму відшкодування.

Визнання
в судовому порядку недійсними з моменту реєстрації установчих документів
платника податку і його свідоцтва, як платника ПДВ, не є підставою для визнання
вчинених ним з іншими суб'єктами господарювання юридично значимих дій
недійсними, оскільки його контрагенти за договором можуть нести
відповідальність за наявності вини.

Наявність
умислу не може бути підтверджена рішенням господарського суду про визнання
нечинним свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість та припинення підприємницької діяльності, оскільки
предметом дослідження у такій справі є відповідність реєстраційних документів
вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при
укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб'єкта
-підприємця ОСОБА_1

Сам
факт визнання недійсними свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про
реєстрацію платником ПДВ та припинення підприємницької діяльності не тягне за
собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації
підприємця ОСОБА_1 і до моменту виключення його з державного реєстру.

Неподання
стороною угоди фінансової та податкової звітності і несплата нею податків тягне
відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, але не є підставою
для визнання недійсними угод, укладених такою особою під час своєї
підприємницької діяльності.

До
такого висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах
Верховного суду України у постановах від 14.02.2006р., 26.09.2006р. та
11.10.2006р. (а.с.с.83-90).

Відповідно
до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно
частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позовні
вимоги позивачем не доведені і до задоволення не підлягають.

Оскільки
відсутні підстави для визнання угоди недійсною, не можливо і застосування
наслідків визнання господарського зобов'язання недійсним.

Отже,
в позові слід відмовити.

Керуючись
Конституцією України, Господарським кодексом України, Законами України «Про
податок на додану вартість», «Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», статтями 70,71,86,94,159-163,186 Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

В
позові Луцької об'єднаної державної податкової інспекції до Підприємця ОСОБА_1
та Приватного підприємства «Практик»про визнання недійсними угод
купівлі-продажу на суму 55 497,13 грн. укладених між СПД ОСОБА_1 та ПП
«Практик»і застосування наслідків визнання господарського зобов'язання
недійсним, передбачених ст. 208 ГК України, а саме стягнення з СПД ОСОБА_1 та
ПП «Практик»всього одержаного ними за зобов'язанням, тобто по 55 497,13 грн. з
кожного в дохід держави, відмовити.

Постанова
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
20 денний строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього 20
денного строку. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Заява про апеляційне оскарження постанови може бути
подана до адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції протягом
10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Л.М.Сініцина

В повному обсязі
постанову складено 16.06.2007 року.