ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
Справа № 16/117

Позивач:   ВАТ „Іванівський спеціалізований кар”єр”.

вул. Заводська, 1, с.Іванів, Калинівський район, Вінницька область, 22432.

Відповідач:  Приватне підприємство “Софія”.

вул.Липова, 11, смт.Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400.

Cуддя  Калашник Володимир Олександрович

При секретарі   Мисак Руслан Зіновійович

Представники:

Від позивача: Катрич П.С. - юрист, (довіреність № 71-юр від 25.01.07р. ).

Від відповідача: не з”явився.

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов про стягнення коштів в сумі 16732,76 грн., за відвантажений щебінь.

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, з”ясувавши її фактичні обставини, суд  -

Встановив:

Між Позивачем, ВАТ „Іванівський спеціалізований кар”єр” та Відповідачем, Приватна фірма „Софія”, була досягнута усна угода, відповідно до якої Відповідач зобов”язувався поставити Позивачу запасні частини на автомашини марки „Білаз” і ЄКГ-5, а Позивач зобов”язувався відвантажити Відповідачу щебінь, по вказаних ним реквізитах.

На виконання досягнутих домовленостей, Відповідач надіслав Позивачу листа за №  04/185 від 06.12.2005р., в якому просить Позивача, в рахунок вартості запчастин, відвантажити щебінь на адресу одержувача –ТзОВ „3 Бетони” та вказав реквізити останнього.

Відповідно до накладної за № 587 від 12.12.2005р. Позивач відвантажив одержувачу, ТзОВ „3 Бетони” 346 тон щебню,   фракцією  10-20 мм, на загальну суму 17719,94 грн.

Зазначений вантаж одержано ТзОВ „3 Бетони”, що підтверджується квитанцією залізної дороги про прийняття вантажу за № 32412385.

Однак, Відповідач запасні частини до автотранспорту Позивачу не поставив, чим порушив взяті на себе зобов”язання.

Оскільки строк виконання грошового зобов”язання не був сторонами чітко визначений, Позивачем надіслана Відповідачу вимога за № 246/юр від 17.03.2006р., про необхідність проведення розрахунків за відвантажений щебень, відповідно до наданого ним листа за №  04/185 від 06.12.2005р.

Однак, вказана вимога залишена Відповідачем без належного виконання.

Позивачем проведено зарахування в рахунок погашення заборгованості перераховані Відповідачем кошти в сумі 987,18 грн., а тому залишок боргу склав 16732,76 грн., які Позивач просить суд стягнути з Відповідача в примусовому порядку на підставі судового рішення.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд позов задоволити та стягнути з Відповідача заборгованість в сумі 16732,76 грн.

Відповідач відзив на позов не подав, представник в судове засідання не з”явився, хоча був неодноразово повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини  неприбуття свого представника, Відповідач суду не повідомив.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не подано жодного доказу в підтвердження проведення оплати за відвантажений на підставі його листа щебню, не заперечено наявність заборгованості в сумі 16 732,76 грн., та не спростовано вимоги, викладені в позовній заяві.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представника Позивача, дослідивши обставини у справі і подані докази, суд прийшов до висновку про їх обгрунтованість та вважає позов таким, що підлягає задоволенню із слідуючих підстав:

Між Позивачем та Відповідачем, була укладена усна угода про поставку запасних частин до вантажних автомобілів.

Відповідно до вказаної угоди, Відповідач зобов”язувався передати у власність Позивачу запасні частини до автомобіля „Білаз”, а Позивач зобов”язувався провести оплату вартості цих запасних частин, шляхом відвантаження щебня, вказаному Відповідачем отримувачу.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов”язання, обов”язкові до виконання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов”язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог  - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичаїно ставляться.

У відповідності до положень зазначеної норми закону, Позивачем здійснена поставка щебня в кількості  346 тон на загальну суму 17719,94 грн. на підставі листа Відповідача за № 04/185 від 06.12.2005р., в якому вказано адреса отримувача цього щебня.

Факт відвантаження щебня підтверджується накладною № 587 від 12.12.2005р., а факт отримання вантажу, квитанцією залізної дороги про прийняття вантажу за № 34412385. Відповідно до вказаних документів, вантажоутримувачем було товариство з обмеженою відповідальністю      „3 Бетони” (м.Калуш, вул. Б.Хмельницького, 109).

Однак, незважаючи на виконання Позивачем умов усної угоди, Відповідач не здійснив поставку автозапчастин, чим порушив взяті на себе зобов”язання.

В зв”язку з цим, Позивачем надіслана Відповідачу Вимога за № 246/юр від 17.03.2006р., про необхідність оплати вартості відвантаженого щебня, яка залишена ним без належного виконання.

Статтею 530 ЦК України  передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов”язку не встановлений або визначений моментом пред”явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов”язок у семиденний строк від дня пред”явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідачем зазначена норма закону порушена.

Оскільки, Позивачем зарахована частина коштів, перерахованих Відповідачем, в рахунок погашення боргу, що становить 987,18 грн., а тому заборгованість Відповідача перед Позивачем, склала 16732,76 грн.

Суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, незважаючи на недотримання сторонами письмової форми договору. Статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Суд вважає, що досягнута між сторонами усна угода є дійсною, оскільки сторонами були вчинені дії по її виконанню.

Враховуючи викладені обставини та наведені норми закону, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, які слід задоволити.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на Відповідача, стягнувши їх на користь Позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції  України, ст. 218, 526, 530  ЦК України,  керуючись ст. 33, 49, 75, 82-85   ГПК України, суд-

В и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути з Відповідача, Приватна фірма „Софія” (м.Тисмениця, вул.Липова, 11, Івано-Франківська область, код 30593783) на користь Позивача,   Відкрите акціонерне товариство „Іванівський спеціалізований кар”єр” (с.Іванів, Калинівський район, Вінницької області, код 05471750)- заборгованість за відвантажений щебінь в сумі 16 732,76 грн., а також 167,32 грн. державного мита і 118,00 грн. витрат на  інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили та направити Позивачу.

Суддя                                                                                       Калашник В.О.

Рішення підписано: 23.07.07р.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Мисак Руслан Зіновійович