ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2007 р.                                                           Справа № 15/251-06

м. Житомир

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Майора Г.І.

суддів:                                                                        Горшкової Н.Ф.

Філіпової Т.Л.

при секретарі                                                             Швидченко О.В. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Костєлєй К.Л., довіреність №59 від 06.04.2007 року,

від відповідача: Мавроді Р.Ф.,  довіреність №1767-22/15 від 03.05.2006 року,

Парандюк О.В., довіреність №3937-22/15 від 25.09.2006 року (брав участь в засіданні суду 10.04.2007р.),

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-турецьке підприємство "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕЛ-ТУР", м. Вінниця

на постанову господарського суду Вінницької області

від "18" серпня 2006 р.  у справі № 15/251-06 (суддя Курко О.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-турецьке підприємство "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕЛ-ТУР", м. Вінниця

до Вінницької митниці Державної Митної Служби України, м. Вінниця

про визнання недійсним коригування митної вартості Вінницькою митницею,-

з перервами в засіданні суду з 10.04.2007р. по 15.05.2007р., з 15.05.2007р. по 14.06.2007р. відповідно до ст.150 КАС України,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Вінницької області від 18 серпня 2006р. у справі №15/251-06 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-турецьке підприємство "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕЛ-ТУР" про визнання недійсним коригування митної вартості Вінницькою митницею.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-турецьке підприємство "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕЛ-ТУР" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити з підстав, викладених у скарзі (а.с.75-77, т.2).

Вказує, що при визначенні митної вартості товарів за резервним методом за основу має прийматись заявлена декларантом ціна, якщо вона знаходиться у межах цін на ідентичні чи подібні товари, які містяться у базі даних митного органу та використовуються ним при визначенні митної вартості заявлених до митного оформлення товарів і при цьому у митного органу немає підстав не приймати заявлену декларантом митну вартість товарів, що декларуються, з інших причин.

Позивач посилається на те, що при визначенні термінів "ідентичні товари", "аналогічні (подібні) товари" судом першої інстанції не прийняті до уваги застереження які товари не можуть ідентичними чи подібними, чим порушені вимоги ч.1 ст.270 Митного Кодексу України.

В підтвердження своїх доводів посилається на ст.ст.270, 273 Митного кодексу України, ст.8 Цивільного кодексу України, ч.ч. ІІІ-V, VІІ, VІІІ п.3 "Щодо застосування резервного методу митної оцінки товарів" листа від 02.04.2004р. №06-10/10-392 "Щодо застосування окремих положень чинного законодавство з питань визначення митної вартості товарів при їх митному оформленні" Комітету Верховної Ради України з питань  фінансів та банківської діяльності в порушення вимог п.6 ст.8 "Про комітети Верховної Ради України".

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Вінницька митниця Державної Митної Служби України у запереченні                                                           на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги (а.с.84-86, т.2).

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач вказує, що митна вартість є базою оподаткування товарів, що переміщується через митний кордон України, від її рівня напряму залежить сума податків, спрямована на поповнення державного бюджету України. Вважає, що є безпідставним посилання позивача на норми Закону України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", вказує, що відповідно до ст.2 зазначеного Закону цей закон застосовується щодо імпорту товару, який є об'єктом демпінгу, якщо такий імпорт заподіює шкоду національному товаровиробнику подібного товару", що не є предметом спору. Зауважує, що на підтвердження митної вартості, визначених пунктами 14, 15 Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, позивач представив тільки інвойси, що підтверджують лише ціну товарів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

21.04.2005р. позивачем надано Вінницькій митниці декларації митної вартості №№ 401000001/5/007845, 007846, 007847, 007848, де заявлена митна вартість товару за кодом (волокно штапельне поліефірне) в сумі 2,02 грн.  за один кілограм (а.с.37-48, т.1 ).

У митній оцінці до ДМВ-2 №401000001/5/007845, №401000001/5/007846, №401000001/5/007847, №401000001/5/007878 митницею зазначено джерело інформації, яке використовувалось для розрахунку митної вартості товарів - ПІК ДМСУ, а саме ВМД №500060000/2005/2080 від 07.02.2005р., №100000007/2005/54231 від 04.03.2005р. (витяг з ПІК ДМСУ міститься в матеріалах справи), де митна вартість за 1 кг товару за кодом визначена в розмірі 1 дол. США. З врахуванням того, що вага товару по кожній ВМД, поданій позивачем, складає 21816 кг, митна вартість складає 21816 дол. США або 110170,80 грн. (по курсу долара, який діяв на день подання ВМД -                     5,05 грн.) за зазначену партію товару.

Згідно з ч.4 ст.262 Митного кодексу України контроль правильності   визначення  митної  вартості  товарів проводиться митним органом, що здійснює митне оформлення товарів.

Загальні положення визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, методи її визначення передбачені статтями 266 - 275 Митного кодексу, статтею 16 Закону України "Про Єдиний митний тариф". Умови та форми декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України встановлені Порядком декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2003р. №1375 (далі - Порядок №1375).

Статтями 259 - 265 Митного кодексу України встановлено права та обов'язки   декларанта та митниці при визначенні митної вартості товару.

Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування методів, визначених у частині 1 статті 266 Митного кодексу. Виходячи із зазначеної норми, методами визначення митної вартості товарів, які возяться на митну територію України є:

метод оцінки за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1);

метод оцінки за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2);

метод оцінки за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3);

метод оцінки на основі віднімання вартості (метод 4);

метод оцінки на основі додавання вартості (метод 5);

резервний метод (метод 6).

Для заявлення митної вартості товару застосовуються розділи декларації митної вартості за формами ДМВ - 1 і ДМВ - 2, кожна із яких заповнюється в залежності від методу визначення митної вартості товару, які передбачені статтями 266 - 275 Митного кодексу України.

Декларація митної вартості за формою ДМВ-2 подається для заявлення митної вартості товарів, визначеної шляхом застосування методів 2 - 6, передбачених статтями 268 - 273 Митного кодексу України.

Позивачем були подані митниці вищезгадані  декларації саме за формою ДМВ-2,  в яких позивач зазначив, що він визначив митну вартість товарів із  застосуванням резервного методу (методу 6).

Відповідно до ст.259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про Єдиний митний тариф" від 05.02.1992р. нарахування мита на товари та інші предмети, що підлягають митному обкладенню, провадиться на базі їх митної вартості, тобто ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за них на момент перетину митного кордону України.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що при явній невідповідності заявленої  митної вартості товарів та інших предметів вартості, що визначається відповідно до положень цієї статті, або у разі неможливості перевірки її обчислення митні органи України визначають митну вартість послідовно на основі ціни на ідентичні товари та інші предмети, ціни на подібні товари та інші предмети, що діють у провідних країнах - експортерах зазначених товарів та інших предметів.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження митної вартості, позивач представив митниці тільки інвойси, що підтверджують лише вартість товарів, а митна вартість, відповідно до ст.259 МК України - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону України, відповідно до положень цього кодексу.

Статтею 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі потреби у підтвердженні заявленої декларантом митної вартості товарів декларант зобов'язаний на вимогу митного органу надати йому необхідні для цього відомості.

Згідно з частиною 2 статті 265 Митного кодексу України в разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості,  встановлені цим  Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі  цінової інформації щодо ідентичних чи  подібних  (аналогічних)  товарів  з коригуванням, що здійснюється згідно з цим Кодексом.

Постановою Кабінету Міністрів України №1375 від 28.08.2003 року затверджено Порядок декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі Порядок), де передбачено, що митний орган під час митного оформлення товарів здійснює контроль за правильністю визначення їх митної вартості (п.17).

Даний Порядок розроблений з метою запобігання порушенням митного законодавства, є чинним і обов'язковим для застосування при визначенні митної вартості товару.

Відповідно до ч.1 п.6 Порядку декларування митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2003р. №1375, митна вартість товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) визначається на підставі підтвердних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. Під час визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів,  враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до п.16 Порядку, у разі потреби митний орган може надати декларантові за наявності у базі даних Держмитслужби інформацію про середньоконтрактні ціни або митну вартість товарів, що була визначена під час митного оформлення ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, ввезених на територію України за іншою угодою.

Згідно з п.18 Порядку, у разі коли декларант не може документально підтвердити заявлену ним митну вартість товарів або коли виникають обгрунтовані сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей, митний орган може вимагати подання декларації митної вартості та самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи, передбачені Митним кодексом України, на підставі наявних у нього відомостей, у тому числі цінової інформації щодо ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів з коригуванням, що здійснюється згідно із зазначеним Кодексом.

Митницею використана цінова інформація ДМСУ саме по коду товару, ввезеного позивачем ), при цьому митна вартість зазначених товарів по базі даних ДМСУ у 2,5 рази перевищує вартість, задекларовану позивачем. Митна вартість подібного товару виробництва республік Корея, Білорусь, Болгарія, Росія з урахуванням розміру партії на день митного оформлення по митній системі склалась у межах 0,4 - 1 - 1, 5-2 дол. США за 1 кг.

На момент здійснення митного оформлення заявлена митна вартість відповідала мінімальному рівню цінової бази ДМСУ. Відповідно до п. 6 ст. 273 Митного  кодексу України для визначення митної вартості товарів за резервним методом не може використовуватися мінімальна митна вартість.

Наказом ДМСУ №308 від 19.04.05р. "Про встановлення індикаторів ризику", з метою забезпечення функціонування системи управління ризиками при митному контролі і митному оформленні товарів, що імпортуються на митну територію України, які були сформовані із урахуванням цінової інформації, наданої Радою імпортерів України, було доведено індикатори ризику стосовно мінімально-можливих рівнів митної вартості на деякі товари, серед яких зазначалось волокно штапельне поліефірне з рівнем митної вартості відповідно 1 дол. США за 1 кг.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що при попередньому митному оформленні товару митна вартість визначалась декларантом, проте неналежне виконання посадовою особою митниці своїх обов'язків призвело до неправильного застосування п. 6 ст. 273 Митного кодексу України та до викривлення статистичних даних програмно-інформаційного комплексу Державної митної служби України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неправильне визначення у попередніх ВМД митної вартості товару не може використовуватися при визначенні  митної вартості аналогічних товарів при подальших оформленнях, зокрема по ВМД, які є предметом судового розгляду.

Крім того, визначення митної вартості товарів є прерогативою митниці.

Посилання позивача на лист Комітету Верховної Ради України з питань фінансів і банківської діяльності від 02.04.2004 року №06-10/10-392 "Про застосування окремих положень чинного законодавства з питань визначення митної вартості товарів при їх митному оформленні" не приймається до уваги, оскільки таке роз'яснення Комітету не має статусу офіційного тлумачення закону.

Позивач ствреджує, що митницею порушено норму ч.2 ст.273 Митного кодексу України, де зазначено, що визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу здійснюється на основі законів України і має відповідати принципам та положенням статті VІІ Генеральної угоди тарифів і торгівлі (ГАТТ) та Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди тарифів і торгівлі (ГАТТ) 1994 року. Однак це не відповідає дійсності, оскільки пункт 2 "f" ст.7 Угоди про застосування статті VІІ Генеральної угоди тарифів і торгівлі (ГАТТ) 1994 року передбачає, що митна вартість не визначається згідно положенням з цієї статті на підставі мінімальної митної вартості. Тому дане правило митницею не порушено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що неправильне визначення у попередніх ВМД митної вартості товару не може використовуватися при визначенні  митної вартості аналогічних товарів при подальших оформленнях, зокрема по ВМД, які є предметом судового розгляду.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу спростовуються вищевказаним, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що постанова господарського суду Вінницької області від 18 серпня 2006 року у справі №15/251-06 є законною і обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160,195,196,198,200,205,206,212,254, п.п. 6 і 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд ,-

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду Вінницької області від 18 серпня 2006 року у справі №15/251-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-турецьке підприємство "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕЛ-ТУР", м. Вінниця - без задоволення.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

3. Справу №15/251-06 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя                                                                 Майор Г.І.

судді:

Горшкова Н.Ф.

Філіпова Т.Л.

Віддрук.  4 прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам

4 - в наряд