донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.08.2007 р.                                                                            справа №20/101

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Дзюби  О.М.

суддів
Гези  Т.Д. , Діброви  Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:
Головін О.В. (довіреність №8 від 08.07.2007р.),

від відповідача:
Мелещенко Л.В. (довіреність №1049 від 31.07.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок" м.Ясинувата Донецькоїобласті

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
25.05.2007 року

по справі
№20/101 (суддя Донець О.Є.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Істок" м.Ясинувата Донецькоїобласті

до
Закритого акціонерного товариства "Єнакієвський міський молочний завод" м.Єнакієве Донецької області

про
стягнення 12765,91 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Істок” м.Ясинувата, Донецької області, звернувся  до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з відповідача, Закритого акціонерного товариства „Єнакіївський міськмолокозавод” м.Єнакієве, заборгованості у сумі 12765,91грн., у тому числі  10342грн.96коп., 3% річних у сумі 218грн.05коп., збитки від інфляції у сумі 969грн.24коп., пеню у сумі 1235грн.66коп.

Під час розгляду справи, позивач зменшив розмір пені до 932грн.18коп., збільшив розмір позовних вимог в частині збитків від інфляції до 1031грн.30коп. та 3% річних до 268грн.21коп.

Рішенням від 25.05.2007р. господарський суд Донецької області (суддя  Донець О.Є.)  у задоволені позову відмовив у зв'язку з недоведеністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,   позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати. Прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що  суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а також  посилається на невідповідність висновків, викладених у рішення обставинам справи.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Розпорядженням заступника голови Донецького апеляційного господарського суду змінена судова колегія для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України  апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін,  перевіривши  наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи  та  повноти  їх  встановлення  в  рішенні,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга  не  підлягає  задоволенню  з  огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України обов’язки виникають з угод, передбачених законом, а також угод, хоч і не передбачених законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки.

Як вбачається із матеріалів справи, між  Товариством з обмеженою відповідальністю „Істок” м.Ясинувата (позивач) та Закритим акціонерним товариством „Єнакіївський міськмолокозавод” м.Єнакієве (відповідач), 16.11.2005року був укладений договір №051116, відповідно до якого позивач зобов'язався поставити, а  відповідач прийняти та оплатити  товар. Строк дії договору встановлений сторонами  до 31.12.2005року (пункт 6.4 договору). Договір підписаний без заперечень, будь-які доповнення або  зміни до договору сторонами не вносилися (а.с.11-12).

Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки сторін, судова колегія дійшла висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як вказує позивач у своєму позові,  ним у період з  16.11.2005року до 14.06.2006року поставлено відповідачеві товар на загальну суму 191610,71грн., що підтверджується накладними (а.с.15-42). Але, дослідивши надані документи, судова колегія встановила, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що накладні мають відношення до спірного договору поставки, та, що передача товару відбулася саме за спірним договором, який, на думку позивача, є підставою позову. Отже, у наданих накладних не зазначено, що товар поставлений саме за договором №051116 від 16.11.2005року. Також не можливо встановити особу, яка отримала, вказаний у накладних товар та відсутня печатка саме одержувача, що викликає сумнів щодо передачі взагалі спірного товару. Крім того, у накладних не зазначено, за яким саме договором здійснено поставку, а також не вказано через кого був отриманий товар і довіреність. Таким чином, спірні накладні оформлені позивачем з порушенням  вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

У матеріалах справи знаходяться довіреності (а.с.62-83) надані позивачем у ході розгляду справи, які також не можуть бути належним доказом отримання товару за договором, оскільки оформлені неналежним чином.

Крім того, при поданні позову до суду позивачем не зазначено, які накладні та саме за якими накладними, поставлений товар залишився без оплати. Також не надано доказів оплати спірної продукції саме на суму 180767грн.75коп.

На думку позивача, заборгованість у сумі  10842,96грн. підтверджується актом звірки від 01.11.2006року, який господарським судом не був оцінений всебічно (а.с.13-14). Дані твердження заявника скарги судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки акт звірки розрахунків є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами –договором, накладними, рахунками тощо.

Позивачем у порушення договірних зобов'язань, п.2.1 договору, не надані ані рахунки-фактури, ані податкові накладні на товар. Крім того, у порушення п.3.2 договору позивач не довів момент отримання рахунку відповідачем, а тому неможливо встановити, саме з якої дати відповідач порушив договірні зобов'язання, та вважати їх  простроченими у розумінні ст.ст.610,612 ЦК України.

У відповідності до ст.33 Господарського процесуального кодексу України  як позивач, так і відповідач повинні довести обставини та факти, на які  посилаються  та проти яких заперечують, та підтвердити їх певними засобами.

З огляду на викладене,  саме позивач не виконав умови  договору, а тому у нього не виникло зобов'язання щодо вимоги про оплату заборгованості.

Позивач не скористався своїм конституційним правом і в порядку вимог статті  22 Господарського процесуального кодексу України, не змінив підставу заявлених вимог про стягнення заборгованості за фактичними правовідносинами до моменту винесення рішення судом першої інстанції.

Оскільки позивач не довів суду наявність у позивача суми основного боргу за договором поставки №051116 від 16.11.2005року, то і право на додаткові вимоги відсутнє.

За таких обставин, судова колегія, враховуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних  вимог у зв’язку з безпідставністю.

Щодо заперечень заявника скарги відносно заходів досудового врегулювання господарського спору шляхом пред'явлення претензії від 06.11.2006року  на суму 10842,96грн. та відповіддю на неї від 30.11.2006року про визнання  боргу. Дані твердження судова колегія до уваги не приймає у відповідності до ч.3 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки,  згідно зі ст.530 ЦК України позивач не звертався з вимогами до відповідача і предмет  позову не змінювався, а надані документи не були предметом розгляду в суді першої інстанції.  Заявник не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Інші доводи, які наведені в апеляційній скарзі, також судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене,  судова колегія дійшла висновку, що вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, а тому підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника по справі.

Керуючись ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Істок”  м.Ясинувата, Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від  25.05.2007року у справі № 20/101 -  залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від  25.05.2007року у справі №20/101 - залишити без змін.

Головуючий          О.М.  Дзюба

Судді:          Т.Д.  Геза

Г.І.  Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС