ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

31.05.07р.

Справа № 23/108

За позовом  Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах державив особі: Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ

до  Відповідач-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Агро-Союз", смт. Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області

Відповідач-2:  Товариства з обмеженою відповідальністю "Сотис", м. Київ

про визнання недійсним договору № 3-04/08-11-01 від 11.08.04 укладеного між ТОВ "НВФ "Агро-Союз" та ТОВ "Сотис"

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від прокурора: Кріпак Н.В. - старший прокурор, посв. №148

Від позивача: Сеннов О.А. - головдержподатінспектор, дов. від 10.08.06 №148/9/10-017

Від відповідача-1: Тиховліс В.Р. -  представник, дов. від 17.04.06 №12

Від відповідача-2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор звернувся з позовом в інтересах позивача про визнання недійсним, відповідно до ст.207 ЦК України, договору №3-04/08-11-01 від 11.08.04, укладеного між ТОВ "НВФ "Агро-Союз" (відповідач-1) та ТОВ "Сотис" (відповідач-2), про зобов'язання відповідача-2 повернути відповідачу-1 все одержане за угодою та про стягнення з відповідача-1 все одержане за угодою на користь держави в сумі 236672 грн.

Господарським судом Дніпропетровської області провадження у даній справі порушено за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Позові вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.05 визнані недійсними статут, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ "Сотис", у зв'язку з чим договором купівлі-продажу №3-04/08-11-01 від 11.08.04 державі завдано прямих матеріальних збитків, які полягають у ненадходженні до Державного бюджету України грошових коштів від сплати податку на додану вартість в сумі 39445,39 грн.

Позивач підтримує позовні вимоги, заявлені прокурором в його інтересах.

Відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що сторонами при укладенні та виконанні договору №3-04/08-11-01 від 11.08.04 не порушено вимог законодавства України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

26.06.06 прокурором подано письмове клопотання про зупинення провадження у справі №23/108 у зв'язку з наявністю кримінальної справи відносно засновника підприємства-відповідача-2. Позивач підтримав клопотання прокурора. Відповідач-1 проти даного клопотання заперечував.

З огляду на те, що до набрання вироку по кримінальній справі №03-5471 по обвинуваченню Пилипчука В.П. (директора підприємства-відповідача-2) за ст.27 ч.5 ст.205 ч.1 КК України законної сили, неможливо справу №23/108 розглянути по суті, господарський суд на підставі ст.79 ГПК України зупинив провадження у справі, про що винесено відповідну ухвалу від 18.07.06. (Ухвала оскаржувалась у встановленому законом порядку, залишена без змін).

27.03.07 провадження у даній справі поновлено у зв'язку з тим, що за інформацією прокурора Дніпропетровської області вирок у кримінальній справі № 1-469/2006 Деснянського районного суду м. Києва від 10.07.06 по обвинуваченню Пилипчука В.П. за ст.27 ч.5 ст.205 ч.1 КК України набрав законної сили.

26.03.07 відповідач-1 подав письмове клопотання про припинення провадження у справі в зв'язку з тим, що спір по даній справі не підлягає розгляду в господарських судах України та за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор та позивач заперечують проти клопотання відповідача-1.

За результатами судового засідання 19.04.07 суд, керуючись  п.6 Розділу VII Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив продовжити розгляд справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, про що винесено ухвалу у даній справі від 19.04.07.

Позивачем подані додаткові письмові пояснення, в яких він посилається на те, що з матеріалів кримінальної справи по обвинуваченню Пилипчука В.П. вбачається незаконна діяльність з метою ухилення від сплати податків.

Відповідач-1 заперечує, посилається на те, що особа була засуджена за фіктивне підприємництво, а не за ухилення від сплати податків.

Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився. Про час і місце проведення судового засідання відповідач-2 повідомлений належним чином за адресою, зазначеною в свідоцтві про державну реєстрацію, за якою він зареєстрований в якості суб’єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації.

Нез’явлення представника відповідача-2 у судове засідання за викладених обставин не перешкоджає вирішенню справи по суті. Справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників прокурора, позивача, відповідача-1, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничої фірми "Агро-Союз" (відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сотис" (відповідач-2) укладений договір № 3-04/08-11-01 від 11.08.04, відповідно до умов якого відповідач-1 поставив на адресу відповідача-2 автомобіль - автобус вахтовий модель КамАЗ 4208, 2004 року випуску, вартістю 236672,00 грн., в т.ч. ПДВ –39445,33 грн.

Факт поставки підтверджений видатковою накладною № 076-К від 30.09.04.

Розрахунки за автомобіль здійснені відповідачем-2 в повному обсязі шляхом попередньої оплати, про що свідчить платіжний документ № 6 від 13.08.04 на суму 236672,00 грн. Відповідачем-1 по факту отриманої попередньої оплати виписана податкова накладна від 13.08.04 № 081346.

Суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.207 Господарського кодексу України може бути визнано недійсним господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

В даному випадку позивачем зазначено, що мета, суперечна інтересам держави та суспільства, присутня в діях відповідача-2 - ТОВ "Сотис".

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сотис" зареєстровано Голосіївською районною у місті Києві державної адміністрації 25.11.02 рішенням № 05710, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію, перереєстровано 09.02.04 за № 2615. До Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ТОВ "Сотис" включено за № 22739.

За даними головного управління статистики у м.Києві від 27.04.07 № 13-2385 в якості керівника підприємства значиться Матерухін О.В., яким з боку відповідача-2 підписаний оскаржуваний договір.

На момент вирішення спору з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців України у встановленому порядку ТОВ "Сотис" не виключено.

ТОВ "Сотис" взяте на податковий облік в якості платника податку 27.11.02 за  № 8222, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість видано 05.12.02.

В якості обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.05, яким визнані недійсними статут ТОВ "Сотис" з моменту його перереєстрації,  а саме з 09.02.04, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість ТОВ "Сотис" № 37077561 з моменту видачі –31.03.04.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що 19.02.04 проведено зміни в статуті та установчому договорі ТОВ "Сотис". Відповідно до установчого договору та статуту ТОВ "Сотис" в новій редакції засновником товариства є Пилипчук Віктор Петрович, який фактично є підставною особою. Установчі документи ним не складались, а лише підписувались за вказівкою його знайомого, їх зміст йому не відомий. особисті кошти, майно, немайнові права в статутний фонд підприємства ним не вносились, де знаходяться фінансово-господарські  документи, йому не відомо. За юридичною адресою ТОВ "Сотис" не знаходиться.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 24.03.06 Дніпровського районного суду м. Києва, означене вище рішення суду від 08.06.05 скасовано з посиланням на те, що згідно рішення господарського суду м. Києва від лютого 2005 року по справі за позовом заступника прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в особі Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації до ТОВ "Сотис" було скасовано державну реєстрацію ТОВ "Сотис" (т.1 а.с.48).

Вироком Деснянського районного суду від 10.07.06 засновник ТОВ "Сотис" Пилипчук В.П. визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст.27 ч.5, ст.205 ч.1 Кримінального кодексу України. Його дії кваліфіковані судом як надання засобів для сприяння створенню фіктивного підприємства, тобто суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності.

Обставини, які б свідчили про ухилення відповідача-2 від сплати податків, вироком суду від 10.07.06 не встановлені.

Докази заподіяння державі збитків оскаржуваною угодою суду, в тому числі на його вимогу, не подані, в матеріалах справи відсутні.

За інформацією Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва відповідачем-2 остання декларація з податку на додану вартість подана за січень 2005 року. Свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано з дати видачі –31.03.04 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08.06.05, яке, як встановлено вище, скасовано ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.06.

Виходячи з даних документів в їх сукупності, суд вважає, що зазначений прокурором  факт, що за укладеним між відповідачем-1 та відповідачем-2, установчі документи та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість якого визнані судом недійсним, оскаржуваним договором державі завдано прямих матеріальних збитків, які полягають у ненадходженні до Державного бюджету грошових коштів від сплати податку на додану вартість в сумі 39445,39 грн., прокурором, позивачем не доведений, наявними в матеріалах справи документами не підтверджений, тим більше що з оскаржуваної угоди зобов'язання по відображенню отриманого податку на додану вартість в податковій декларації та сплаті податку на додану вартість до бюджету за результатами відповідного податкового періоду згідно положень Закону України "Про податок на додану вартість" виникає не у відповідача-2, а у відповідача-1.

Відповідний умисел в діях, завідомо суперечних інтересам держави та суспільства,  з боку відповідача-1 під час укладення та в процесі реалізації спірного договору відсутній, матеріалами справи не підтверджений.

Факт скасування в судовому порядку державної реєстрації ТОВ "Сотис", притягнення засновника ТОВ "Сотис" до кримінальної відповідальності за фіктивне підприємництво не є підставою для визнання спірного договору таким, що укладений з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вже зазначалось, на момент укладення спірного договору ТОВ "Сотис" перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника податку на додану вартість.

Обставини, які б підтверджували наявність у сторін за оскаржуваною угодою, зокрема у ТОВ "Сотис", умислу на укладення цієї угоди всупереч інтересам держави та суспільства, вироком Деснянського районного суду від 10.07.06 не встановлені.

Таким чином доводи, наведені прокурором в обґрунтування своїх вимог, як того вимагає ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, останнім не доведені, матеріалами справи не підтверджені, у зв’язку з чим суд вважає, що законні підстави для визнання оскаржуваної угоди недійсною відсутні, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Вимоги прокурора про зобов'язання відповідача-2 повернути відповідачу-1 всього одержаного за договором  №3-04/08-11-01 від 11.08.04, стягнення з відповідача-1 на користь держави всього одержаного за цим договором в сумі 236672,00 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки така вимога ґрунтується на нормах ст.208 Господарського кодексу України, яка передбачає наслідки визнання господарського зобов’язання недійсним і застосовується лише у випадках визнання недійсним господарського зобов’язання.

Керуючись ст. 94, ст.ст. 160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

Згiдно з оригіналом

10.08.07

Помічник судді
Н.Ф. Голов'яшкіна