ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  7/308

12.06.07

За позовом
Закритого акціонерного товариства "Ініціатор +"

До
Закритого акціонерного товариства "Агробуд - 1"

Київського міського бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна

Про
визнання недійсним договору

За позовом 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Української кооперативно –державної корпорація по агропромисловому будівництву "Украгропромбуд"

До                               Закритого акціонерного товариства "Агробуд - 1"

Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна

Про                 визнання недійсним установчого договору Закритого акціонерного товариства "Агробуд - 1" та зобов’язання БТІ зареєструвати право власності на корпуси А, Б, В і ІТМ адміністративного будинку, що розташовані за адресою:  м. Київ. вул. П. Лумумби, 4/6 за Українською

Суддя Якименко М.М.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від ЗАТ "Ініціатор +"                         Чуєв С.В., Осипенко Д.О. представники по довіреності

Від ЗАТ "Агробуд - 1"                         Білокриницький О.В. представник по довіреності

Від БТІ                                                    не з"явилися

Від УКДКАБ "Украгропромбуд"  Малогулко П.П., Головатий В.І. представники по довіреності

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Ініціатор +»(далі по тексту - позивач) до Закритого акціонерного товариства «Агробуд-1»(далі по тексту - відповідач - 1) та до Київського міського бюро технічного інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна (далі по тексту - відповідач - 2) про визнання недійсним установчого договору Закритого акціонерного товариства «Агробуд - 1» від 05.02.2002 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно вказаного оспорюваного договору закрите акціонерне товариство «Агробуд -1»набуло право власності на корпуси А, Б, В і ІТМ адміністративного будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4 та автогараж, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Остапа Вишні, 5. Підстави визнання недійсності оспорюваного договору на думку позивача полягають у тому, що у відповідності до ст. 4  Закону України «Про господарські товариства»установчі документи товариства повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства, однак в супереч вказаних законодавчих вимог, оспорюваний правочин не містить положень щодо предмету та цілей діяльності товариства, складу та компетенції органів товариства та порядку прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна одностайність або кваліфікована більшість голосів, а також відомостей про порядок внесення змін до установчих документів.

З огляду на вказані порушення вимог ст. 4 Закону України «Про господарські товариства»позивач вважає, що оспорюваний установчий договір суперечить вимогам закону, внаслідок чого є недійсним згідно ст.. 48 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент його укладення. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги до відповідача –2, позивач стверджує, що на підставі вказаного договору було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на корпуси А, Б, В і ІТМ адміністративного будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4 та автогараж, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Остапа Вишні, 5. З огляду на викладені підстави недійсності оспорюваного договору, позивач вважає, що підстави обліку права власності на вказане нерухоме майно відсутні.

В обґрунтування порушення прав та інтересів позивач наводить також обставини, згідно яких останній лише у 2007 року став акціонером закритого акціонерного товариства «Агробуд - 1», а отже вчинення відповідного правочину з порушенням вимог закону порушує його прав та інтереси як акціонера. При цьому позивач наголошує, що дізнався про порушення його прав та інтересів як акціонера товариства з моменту вступу до складу акціонерів, а отже початок обрахування строку позовної давності в межах яких останній має право на судовий захист слід починати згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України з моменту, коли особа дізналася про порушення його прав та інтересів.

Під час розгляду справи по суті, Українською кооперативно –державною корпорацією по агропромисловому будівництву «Украгропромбуд»(третя особа) було заявлено позов про визнання спірного правочину з тих саме підстав, що викладені в первісному позові позивача, а саме з підстав порушення вимог ст. 4 Закону України «Про господарські товариства»в момент укладення.

В обґрунтуванні заявлених позовних вимог, третя особа також зазначає, що відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, по недійсній угоді кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності правочину не передбачені законом, у зв’язку з чим, третя особа просить зобов’язати Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна зареєструвати право власності на нерухоме майно, а саме на корпуси А, Б, В і ІТМ адміністративного будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4 за третьою особою.

Відповідач - 1 в поданому на позовну заяву відзиві заперечує проти позову, мотивуючи свої заперечення тим, що права та законні інтереси позивача оспорюваним правочином не порушені, оскільки останній набув прав акціонера товариства відповідно до укладених договорів дарування від 27.12.2006 року та від 28.12.2006 року, згідно яких останній набув право власності на акції ЗАТ «Агробуд - 1», що кореспондує визначені положеннями чинного законодавства та статуту товариства права акціонерів товариства. Укладення спірного договору не вливає на права та законні інтереси позивача на момент набуття та реалізації його прав як акціонера товариства, оскільки останній набуває прав та несе відповідальність в частині належної йому частки в статутному фонді товариства, що підтверджено акціями товариства. Відносно невідповідності установчого договору вимогам, які ставляться до установчих документів, відповідно до ст. 4 Закону України “Про господарські товариства” і як наслідок відносно підстав його недійсності, відповідач заперечує проти позовних вимог в цій частині, оскільки вважає, що визначені в ст. 4 Закону України “Про господарські товариства” вимоги щодо статутних документів, а саме установчого договору та статут, стосуються не кожного з названих документів окремо, а в їх сукупності. Відповідно до статутних документів як установчого договору так і статут товариства, як зазначає відповідач, вимоги ст. 4 Закону України “Про господарські товариства” дотримані, а отже підстав щодо визнання їх недійсними відсутні.

Під час розгляду справи по суті, третьою особою було подана заява про відмову від позову від 07.06.2007 року за №1/01-04-61, яка наявна в матеріалах справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач –1 зазначає, що позивач не є стороною спірного правочину, при цьому на момент укладення спірного правочину –05.02.2002 року третій особі було відомо про укладення установчого договору та його зміст. Відповідно до положень ст. 71 ЦК УРСР та ст.. 257 ЦК України, положення якого застосовуються відповідно до п. 6 Перехідних положень ЦК України, строк позовної давності встановлюється три роки. Таким чином, відповідач –1 вважає, що позивач звернувся з пропущенням строків позовної давності, у зв’язку з чим на підставі ст.. 267 ЦК України в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідач –2 відзиву на заявлені позовні вимоги не надав, про час і місце слухання справи та обов’язок надати письмові заперечення на позов був повідомлений належним чином.

Судом, у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протоколи, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши надані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно  з”ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об”єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,  суд

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2002 року було підписано та посвідчено нотаріусом установчий договір Закритого акціонерного товариства «Агробуд - 1». Відповідно до п. 11.1. цього договору, останній набуває чинності з дати його підписання, а отже вказаний договір набув чинності 05 лютого 2002 року.

Згідно положень вказаного договору закрите акціонерне товариство «Агробуд -1»набуло право власності на корпуси А, Б, В і ІТМ адміністративного будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул.. Патріса Лумумби, 4 та автогараж, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Остапа Вишні, 5.

Вказаний договір було підписано засновниками товариства між якими відповідно до п. 3.2. Договору було розподілено акції Товариства, зокрема учасником товариства виступила і корпорація «Украгропромбуд»якій належало 735 225 акцій загальної вартості 7 352 250, 00 грн., що складає 65, 865 % статутного фонду. Від імені Корпорації «Украгропромбуд»вказаний договір на момент його укладення було підписано Головою Правління Удовенко Миколою Миколайовичем та завірено печаткою підприємства.

Позивач –Закрите акціонерне товариство «Ініціатор +»є акціонером ЗАТ «Агробуд -1»з 2007 року. Останній набув прав акціонера відповідно до договорів дарування від 27.12.2006 року та від 28.12.2006 року. Коло прав та обов’язків позивача визначено ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», відповідно до якої позивач має право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства»учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Так, зважаючи на наявні матеріали справи докази та встановлені фактичні обставини суд приходить до висновку, що позивач не є засновником ЗАТ «Агробуд -1», а отже не був стороною спірного установчого договору товариства від 05.02.2002 року.

Таким чином, при укладенні спірного установчого договору, на момент його укладення, не було порушено його прав та законних інтересів, як учасника товариства. Відповідно до встановлених судом фактичних обставин та положень чинного законодавства позивачеві належить визначене коло прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, не навів докази, які б вказували на порушення його прав як акціонера, які надані йому згідно положень чинного законодавства та статуту товариства з моменту набуття акцій відповідача –1. З матеріалів справи також не вбачається порушень прав позивача і при укладенні договорів дарування акцій ЗАТ “Агробуд - 1” від 27.12.2006 року та 28.12.2006 року відповідно до яких останній набув права акціонера ЗАТ «Агробуд - 1», докази визнання таких договорів недійсними в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність порушень прав та законних інтересів позивача. Суд також зазначає, що висуваючи вимоги до відповідача-2 щодо зобов’язання останнього зареєструвати право власності на об’єкти нерухомого майна, зокрема, на корпуси А, Б, В і ІТМ адміністративного будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Патріса Лумумби, 4 за Українською кооперативно –державною корпорацією по агропромисловому будівництву «Украгропромбуд», позивач не надав суду доказів яким чином обставини відсутності реєстрації прав на спірне нерухоме майно за третьою особою впливають на порушення прав та законних інтересів позивача та яким чином, вжиття відповідних заходів судового захисту сприятиме відновленню прав та законних інтересів позивача. Суд також зважає на те, що позивачем не надано доказів щодо представництва останнім інтересів третьої особи, а отже, вирішуючи справу по суті в межах заявлених позовних вимог в цій частині суд приходить до висновку про відсутність права позивача на звернення до суду з вимогою вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів третьої особи шляхом зобов’язання відповідача-2 зареєструвати право власності на спірне майно. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем.

Розглянувши позовні вимоги заявлені третьою особою з огляду на встановлені судом фактичні обставини та наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та припинення провадження по справі в цій частині.

Зокрема, відповідно до ст.. 71 ЦК УРСР загальний строк позовної давності складає три роки. Згідно п. 6 Перехідних положень ЦК України, правила  ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством що діяло раніше не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, оспорюваний установчий договір ЗАТ «Агробуд-1»було укладено 05.02.2002 року. Корпорація «Украгропромбуд», відповідно до умов спірного установчого договору ЗАТ «Агробуд-1», на момент укладення спірного правочину виступала стороною останнього, а отже їй було відомо про укладення такого правочину та про правові наслідки його укладення.

Таким чином, суд дійшов висновку що в разі порушення прав та законних інтересів при укладенні спірного правочину, право на захист прав та інтересів третьої особи як засновника та учасника товариства виникло у останнього в момент коли останній знав, або повинен був знати про порушення його прав та інтересів, тобто в момент укладення спірного правочину –05.02.2002 року, який є моментом початку обрахування строку позовної давності, який закінчується 05.02.2005 року. Судом встановлено, що третя особа звернулася з позовом до суду 08.05.2007 року, тобто з пропущенням строків позовної давності. Крім того, при вирішенні справи по суті, суд виходить також з тих мотивів, що обґрунтовуючи підстави заявлених позовних вимог, Третя особа, не зазначила, яке її право чи законний інтерес були порушені в наслідок укладення спірного договору. Згідно встановлених фактичних обставин, суд приходить виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідні обставини вказують на відсутність порушень прав та інтересів третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Під час розгляду справи по суті, третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору –Українська кооперативно –державна корпорація по агропромисловому будівництву «Украгропромбуд” подала заяву про відмову від позову, в якій прийняти відмову від позву та припинити провадження по справі.

Відповідно до ст. 26 ГПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом, подавши позов до однієї або двох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача. Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову. Господарський суд не приймає відмови від позову якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно вище викладеного, господарський суд м. Києва приходить до висновку, що прийняття відмови від позову, заявленої третьою особою з самостійними вимогами на предмет спору до прийняття рішення по справі не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Розглянувши заявлену третьою особою з самостійними вимогами на предмет спору відмову від позову, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття такої відмови та припинення провадження у справі в частині заявлених третьою особою позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України –

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Закритого акціонерного товариства «Ініціатор +»відмовити повністю.

2. Провадження у справі за позовом 3-ї особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Української кооперативно –державної корпорація по агропромисловому будівництву "Украгропромбуд" припинити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня оформлення рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                                            М.М.Якименко

Дата підписання рішення: