ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в прийнятті позовної заяви

"20" вересня 2007 р.                                        № 02-03/

Суддя , розглянувши матеріали позовної заяви № 1625 від 14.09.07

Позивач:          Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк "Надра", вул. Артема15, Київ, 04053,

В особі:          Філії ВАТ КБ "Надра" Чернігівське регіональне управління,  вул.  Г.Полуботка, 17, Чернігів,14000

Відповідач:          Чернігівська міжрайонна державна податкова інспекція,  вул. Воровського 6, Чернігів, 14000

Предмет спору: про припинення обтяження

ВСТАНОВИВ:

Підстави відмови в прийнятті заяви можна додавати натисканням Ctrl+Alt+[-,=,], де [-,=,] - відповідні пункти № 1...3 статті 62 ГПК України.

Позов поданий ВАТ КБ «Надра» відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України, хоча при цьому в резолютивній частині зазначена абревіатура ГК, а не ГПК.

Разом з тим, згідно Розділу VII “ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ” з 01.09.05р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до п.1 ст.17 даного Кодексу:

«Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи  юридичних  осіб  із  суб'єктом  владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.»

Згідно п.п.1,7 ч.1 ст.3 даного Кодексу:

«Справа  адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий  спір,  у  якому хоча б однією зі сторін є орган  виконавчої  влади,  орган  місцевого  самоврядування,  їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі  законодавства,  в  тому  числі  на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування,  їхня посадова чи службова особа,  інший суб'єкт при  здійсненні  ними  владних  управлінських  функцій  на основі  законодавства,  в  тому  числі  на  виконання  делегованих повноважень.»

Враховуючи, що право Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції зареєструвати податкову заставу  у  відповідному державному реєстрі визначено ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» як компетенцію суб’єкта владних повноважень, суд вважає, що дана позовна заява має подаватися в порядку, передбаченому  Кодексом адміністративного судочинства України.

Разом з тим, подана позовна заява не визначена, як адміністративна. Крім того, в тексті позовної заяви не міститься жодного посилання на те, що дана позовна заява подана відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

В порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

При наступному зверненні дану позовну заяву слід подавати як адміністративну з дотриманням вимог, передбачених ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому слід враховувати наступне.

Чернігівська міжрайонна державна податкова інспекція (абревіатура ЧМДПІ) в описовій та резолютивній частині з незрозумілих причин визначена як Чернігівська МБТІ.

В резолютивній частині позову Позивач, зокрема, просить зобов`язати Чернігівську філію ДП «Інформаційний центр» Мінюсту України виключити з Державного реєстру автомобіль.

Проте, при цьому без будь-якого обґрунтування Чернігівську філію ДП «Інформаційний центр» Мінюсту України визначено як третю особу, а не як Відповідача, лише до яких можуть звертатися позовні вимоги.

В разі визначення даної філії Відповідачем слід врахувати наступне.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року N3018-III, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

“ До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським  судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу   адміністративного судочинства України.”

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України:

“Господарським судам підвідомчі:

1)  справи у спорах, що виникають  при  укладанні, зміні, розірванні  і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

-          спорів про приватизації державного житлового фонду;

-          спорів, що виникають при погодженні стандартів  та  технічних умов;

-          спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання  робіт),  якщо  ці  ціни  і  тарифи відповідно  до  законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

-          спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного  Суду України та адміністративних судів;

-          інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи  за  заявами  органів  Антимонопольного  комітету України,  Рахункової  палати  з  питань,  віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають  з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством  та  його  учасником  (засновником, акціонером),  у  тому  числі  учасником,  який вибув,  а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,  діяльністю,  управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.”

Згідно ч.ч.1, 3 ст.21 Господарського процесуального кодексу України:

“Сторонами  в  судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть  бути  підприємства  та  організації,  зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.”

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Як вбачається з вищевикладеного, стороною по справі в господарському суді можуть бути лише підприємства, установи, організації, які мають статус юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, крім справ, що виникають  з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством  та  його  учасником

Можливість бути стороною, яка не має статусу юридичної особи, чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачена.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно ч.3 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України:

“Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.»

Відповідно до ч.ч.1.3 ст.48 даного Кодексу:

«1. Здатність  мати   процесуальні   права   та  обов'язки  в адміністративному   судочинстві   (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається  за  громадянами України,  іноземцями, особами  без  громадянства,  органами  державної влади, іншими державними органами, органами  влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування,  їхніми посадовими і службовими особами,  підприємствами,  установами,  організаціями  (юридичними особами).

3. Здатність особисто здійснювати свої  адміністративні процесуальні  права  та  обов'язки,  у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади    Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Таким чином, і чинним Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена можливість бути Відповідачем не юридичних осіб.

До позову мають бути додані докази наявності у Чернігівської філії ДП «Інформаційний центр» Мінюсту України статусу юридичної особи, як і у всіх інших осіб, зазначених в позові.

Крім того, Позивач просить припинити обтяження рухомого майна.

Проте, позов не містить нормативно-правового обґрунтування наявності у суду компетенції припиняти обтяження рухомого майна, накладеного іншим уповноваженим органом.

Згідно п.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє в прийнятті позовної заяви та повертає її, якщо дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Керуючись п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В прийнятті позовної заяви відмовити.

Позовні матеріали повернути позивачу. У відповідності з п.2 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.10.1993р. № 7-93 державне мито у сумі 85 грн., перераховане за платіжним дорученням №  30 від  "14" вересня 2007 р. підлягає поверненню.

Додаток на 16 арк.

Суддя