ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.04.07                                                                                       Справа №24/437/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Акімова Т.М.

За участю:

представника позивача: Агафонов Д.В. дов. №63/06 від 09.11.06р.

представника відповідача: Русінова Т.Ю. дов. № 185 від 25.12.06р.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Верітас Інформ” м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Запорізької області від  20.12.2006р у справі №24/437/06

про стягнення суми

встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2006 року по справі  №24/437/06 суддя (Азізбекян Т.А.) в задоволені позовних вимог ТОВ “Верітас Інформ” про стягнення з ВАТ “Дніпроспецсталь” ім. А.М.Кузьміна 414513грн. які складають: 340131грн.28коп.основного боргу,61563грн. пені, 2698грн.69коп. інфляційних,10120грн.07коп.-3% річних за договором про надання послуг з правового забезпечення від 27.10.2004р. відмовлено в повному обсязі.  Судом  першої  інстанції встановлено, що доказами виконання послуг згідно умов договору є двосторонні акти приймання – здачі  виконаних послуг. Оскільки, позивачем не надано жодного документального доказу, який би підтверджував факт надання відповідачу передбачених договором послуг у період вересень – жовтень 2005 року суд, посилаючись на ст.ст. 526, 625, 901,905,907 Цивільного кодексу України визнав вимоги позивача неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ “Верітас Інформ“ м. Дніпропетровськ  – позивач  у справі, звернувся з апеляційною скаргою. Заявник вважає,  що  при винесенні рішення  господарським  судом  були не в повному обсязі досліджені докази по справі та не з’ясовано обставини, що  мають  значення  для справи, а  також   невірно застосовано  норми  матеріального права.

Як зазначає заявник, предметом договору від 27.10.2004р. № 1800- А/4 є надання послуг правового забезпечення господарської діяльності відповідача, які включали всі види консультацій та правових експертиз, представництво та захист інтересів відповідача в судах, виконавчій службі, правоохоронних, контролюючих органах та інших адміністративних органах, а також захист у кримінальних справах. Жодним пунктом договору не передбачено, що оплата послуг позивача прямо залежить від їх надання, тому що навіть сам договір є авансовим, що само по собі передбачає оплату вартості послуг, виходячи з тієї суми грошових коштів, яка зазначена в договорі. Згідно умов договору відповідач мав право у будь – який час звертатися до позивача з будь – яких питань правового характеру. Фактично послуги відповідачу надавалися. На виконання умов договору позивачем було сформовано 19 справ, надавались письмові консультації, по 4-х справах працівники позивача представляли інтереси відповідача у судах. Вимоги відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку суперечать ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.188 Господарського кодексу України. Акт приймання –передачі виконаних послуг відповідач відмовився підписувати, рахунки на залишок заборгованості виставлені позивачем 03.10.2005р за № № ВИ – 0019 та ВИ – 0021 не сплатив. Таким чином, на думку заявника апеляційної скарги судом вищезазначені факти не були належно оцінені, наслідком чого стало винесення незаконного рішення.

За вказаних обставин, просить рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2006р. по справі №24/437/06 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ТОВ “Верітас Інформ” м. Дніпропетровськ прийнята до провадження та призначена до розгляду на 22.02.2007 року.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. за №543 справу передано для розгляду колегії суддів у складі : головуючий : Коробка Н.Д., судді: Радченко О.П., Шевченко Т.М.

За клопотанням позивача в засіданні суду апеляційної інстанції оголошувалась перерва до 05.04.2007р.

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №1086 від 04.04.2007року справа № 24/437/06 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий:   Коробка Н.Д. , судді: Мойсеєнко Т.В., Радченко О.П.

В зв’язку зі зміною колегії суду розгляд скарги розпочато спочатку.

Представник ТОВ “Верітас Інформ”  в судовому засіданні підтримав  вимоги, викладені в апеляційній  скарзі.

У відзиві  на апеляційну  скаргу та в усних  поясненнях наданих суду представник відповідача заперечує проти  доводів  апеляційної  скарги та вказує  на те, що  в даному випадку у позивача не має права на вимогу стягнення суми позову, оскільки передбачені договором послуги за спірний період відповідачу не надавались. Сплата не отриманих послуг законом не передбачена. Не обґрунтованість позовних вимог спростовує п. 1.5 договору та положеннями ст.901 Цивільного кодексу України, яка на його думку чітко визначає, що по договору про надання послуг одна сторона зобов’язана надати послуги, а інша сторона зобов’язана сплатити саме надані послуги. Відповідач звертає увагу суддів апеляційної інстанції на те, що позивач всупереч вимогам ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не надав суду доказів виникнення або наявності боргу відповідача перед позивачем. Безпідставність позовних вимог щодо суми основного боргу доказує й безпідставність вимог щодо стягнення пені, індексу інфляції та 3 % річних.

За  вказаних обставин  просить рішення  господарського суду залишити  без змін, скаргу без  задоволення.

За клопотанням представників сторін судовий процес здійснювався без фіксації технічними засобами. За згодою сторін судове засідання  закінчено оголошенням вступної та резолютивної частин постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів не  знаходить  підстав, передбачених  ст.104 ГПК України  для зміни чи скасування рішення господарського суду, з таких підстав.

Правовідносини  сторін у справі  були  врегульовані  договором від  27.10.2004р. про надання послуг з правового забезпечення господарської діяльності. Вартість послуг згідно п. 2.1 договору складає 900000 грн. Крім того, п.4.2 договору передбачена компенсація замовником  всіх витрат виконавця по відрядженням, пов’язаних з виконанням цього договору. Строк дії договору відповідно до п. 7.1 дванадцять місяців з моменту підписання.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що послуга вважається наданою з моменту підписання сторонами акту приймання-здачі послуг в порядку, передбаченому розділом 5.

Згідно п. 5.1 виконувач в п’ятиденний строк з моменту закінчення строку дії договору зобов’язаний направити замовнику акт приймання - здачі послуг. За пунктом 5.2 договору замовник на протязі п’яти робочих днів з дня одержання акту приймання – здачі послуг зобов’язаний підписати акт або в той же строк надати виконувачу мотивовану відмову в прийнятті. Пропуск замовником строку, передбаченого пунктом 5.2 тягне за собою ті ж правові наслідки, що і підписання замовником акту приймання – здачі (Пункт 5.3).

Як зазначає позивач відповідач сплатив суму за договором 560000 грн. Отже, заборгованість відповідача на його думку складає 340000грн. за виконані послуги та 131,28 грн. витрати по відрядженням. Крім того, в позові заявлено до стягнення на підставі п. 6.1 пені в сумі 61563,76грн. та на підставі ст.625 ЦК України  2698,69грн. індексу інфляції, та 10120,07грн. 3 % річних.

Зазначені вимоги і стали предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України договір про надання послуг є двосторонньозобов’язувальним, оскільки і виконавець, і замовник наділені як правами, так і обов’язками. На виконавця покладено обов’язок надати послугу і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору. Замовник у свою чергу зобов’язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуги з боку виконавця.

Як вірно встановлено судом першої інстанції доказів надання юридичних послуг позивачем відповідачу в сумі 340000грн. зазначеній позивачем в позові як залишок заборгованості суду не надано. Акт від 31.10.2005р. відповідачем не підписаний, інших доказів звернення відповідача за послугами та їх надання позивачем у період з 01.07.05р. по 27.10.05р. суду не надано. Більш того, в зв’язку з тим, що необхідність в наданні послуг з правового забезпечення з боку позивача для відповідача відпала, відповідач листом від 05.08.2005р. № 122- 226 звернувся до позивача з пропозицією розірвати договір № 1800-А/4 від 27.10.2004р. і вважати  його розірваним з 01.08.2005р.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів порушення відповідачем умов договору та наявності боргу за виконані позивачем послуги позивачем не надано.

Згідно ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання зобов’язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми(неустойки, штрафу, пені).

Оскільки, позивачем не доказано порушення відповідачем умов договору та прострочення виконання грошового зобов’язання суд першої інстанції правомірно відмовив в позові як про стягнення основного боргу, так і пені,  інфляційних та 3 % річних.

Доводи  заявника  по  апеляційній  скарзі  колегією  суддів до уваги не приймаються та спростовуються  залученими по справі доказами.

За таких обставин  та з огляду на відповідність  висновків, викладених  у рішенні господарського  суду  Запорізької області обставинам  справи та чинному  законодавству, колегія  суддів дійшла висновку  про необґрунтованість вимог відповідача  щодо скасування рішення господарського суду.

Відповідно до ст.49 ГК України судові витрати по апеляційній  скарзі  відносяться на заявника – ТОВ “Верітас Інформ” м. Дніпропетровськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Верітас Інформ” м.Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2006 року по справі               № 24/437/06  залишити без змін.

Постанова оформлена відповідно до ст. 84 ГПК України 17.04.2007р.