ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30 серпня 2007 р.
Справа  № 7/178-2007

За позовом Свалявської міжрайонної
державної податкової інспекції, м. Свалява

до відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Свалява

до відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_2, с. Поляна Свалявського району

про визнання недійсною угоди

Секретар судового засідання -А.
В. Ряшко

Суддя  С. Швед

від позивача -Борсенко О. В.,
ст. держподатінспектор, представник по довіреності від 25.06.2007р. №32/9/10.

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2007 року Свалявська міжрайонна державна податкова інспекція
(далі - ДПІ) звернулася до суду з позовом до Приватного підприємця
ОСОБА_1 (далі -Підприємець 1) та до Приватного підприємця ОСОБА_2 (далі
-Підприємець 2) про визнання недійсними укладених між ними договорів купівлі -
продажу лісопродукції.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим,
що постановою господарського суду Закарпатської області від 19.07.2006р. у
справі №7/193-2006 визнано недійсним (скасовано) свідоцтво про державну
реєстрацію та свідоцтво платника ПДВ Підприємця 2 з дня їх видачі, в результаті
чого Підприємець 2 не мав обсягу цивільної та господарської дієздатності
необхідної для укладення спірних договорів з Підприємцем 1.

Також позивач зазначив, що спірні
угоди явно суперечать інтересам держави, оскільки за наслідками їх укладення та
виданих Підприємцем 2 податкових накладних,
Підприємцем 1 занижені зобов'язання по ПДВ. Тобто приватний підприємець
ОСОБА_1 мав намір на ухилення від сплати податків шляхом декларування
податкового кредиту по ПДВ по обсягах вищевказаних операцій.

Відповідачі
письмового пояснення по суті спору не подали, представників для участі в
судовому засіданні не направили, хоча
належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (поштові
повідомлення НОМЕР_2 та №НОМЕР_1,а.с.1-1, 1-2), тому справа розглянута за
наявними в ній та достатніми  для
судового розгляду матеріалами

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне:

За період з 2003 по 2004 роки між приватними підприємцями ОСОБА_1, м.
Свалява та приватним підприємцем ОСОБА_2, с. Поляна Свалявського району були
укладені договори купівлі -продажу лісопродукції на загальну суму 651836,25
грн. На виконання зазначених договорів проведені документально господарські
операції поставки лісопродукції на загальну суму 651836,25 грн.  (в т.ч. ПДВ -108639,35 грн.) згідно з
податковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 9-105),
з оплатою в готівковій формі (копії квитанцій, а.с. 9-105).

Постановою господарського суду
Закарпатської області від 19.07.2007р. у справі №7/193-2006 визнано недійсним
(скасовано) свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника ПДВ
Підприємця 2 з дня їх видачі у зв'язку з проведенням державної реєстрації з
використанням втраченого паспорта гр..ОСОБА_2 та без його відома, наслідком
чого є і позбавлення суб'єкта господарювання господарської дієздатності. Тому,
приватний підприємець ОСОБА_2 не мав права на укладення спірних угод і фактично
не укладав їх у якості суб'єкта господарювання та не міг бути учасником
господарських відносин у розумінні ст. 55 Господарського кодексу України.

Наведені обставини свідчать про
фіктивність спірних угод, а їх реальне виконання та настання правових наслідків
не передбачалося (ст. 235 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 11 ст. 10 Закону України "Про державну
податкову службу" на державну податкову інспекцію, крім інших,
покладено функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій
про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними
за такими угодами.

В даному випадку позивачем по справі
заявлені вимоги про визнання недійсними угод як таких , що суперечить інтересам
держави, на підставі ст. 207 Господарського кодексу України (далі -ГК
України), якою передбачено, що господарське   зобов'язання,   що
не  відповідає  вимогам закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. №3 „Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними” передбачено, що
при  розгляді  справ
про  визнання  угоди
недійсною  на підставі ст. 49
Цивільного кодексу України 1963р. (в даному випадку - ст. 207
Господарського кодексу України) судам слід мати на увазі,  що
дія  цієї  норми
поширюється  на  угоди, які укладені з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи
існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на
використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної
власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від
оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або
користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян, інтересам
суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування,
розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених
з обігу або обмежених у обігу.

Наявні у матеріалах справи докази дають підстави для висновку  про укладення спірного договору купівлі
-продажу з метою суперечною інтересам держави та суспільства та наявність у
діях Підприємця 1 умислу на ухилення від сплати податків, тому договори купівлі
- продажу лісопродукції, укладені між відповідачами, підлягають визнанню
недійсними на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України та ст. 207
Господарського кодексу України.

Що стосується вимог податкового
органу про застосування до спірної ситуації наслідків, передбачених ст. 208
Господарського кодексу України, то суд в даному випадку виходить з того, що
укладена сторонами угода, в зв'язку з її фіктивністю, не була реалізована,
тобто юридичні наслідки (поставка лісопродукції та оплата її вартості) за
вказаним договором не настали, оскільки такого суб'єкта господарювання, як
Приватного підприємця ОСОБА_2 фактично на момент вчинення правочину не
існувало, що виключає можливість і стягнення в доход держави одержавного
сторонами за зобов'язанням на підставі ст. 208 Господарського кодексу
України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 124, 129 Конституції
України, ст. ст. 7-8, 69, 86, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства
України,,

СУД  ПОСТАНОВИВ:

1. Позов
задоволити частково.

2. Визнати недійсними
укладені між приватним підприємцем ОСОБА_1 (м. АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) та
приватним підприємцем ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 код НОМЕР_3) договори купівлі - продажу
лісопродукції, оформлені податковими накладними та прибутковими касовими
ордерами(квитанціями) за період 2003 року на загальну суму 290 282,56 грн. (в
т.ч. ПДВ -48380,44 грн.) та за період 2004 року на загальну суму 361 553,69
грн. (в т.ч. ПДВ -60258,91 грн.), на підставі ст. 234 Цивільного кодексу
України та ст. 207 Господарського кодексу України.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Постанова суду набирає законної сили в порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути
оскаржена за правилами, передбаченими статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя                                    С.Швед