ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"03" липня 2007 р.
Справа № 18/192

За позовом Прокурора
Ічнянського району в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду
України в Ічнянському районі

16703, м. Ічня, вул.
Орджонікідзе, 11

Відповідач: Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1

АДРЕСА_1

про стягнення
251 грн. 52 коп.

Суддя   А.С.Сидоренко

Секретар судового засідання
І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні прийняла участь
прокурор відділу прокуратури Чернігівської області Козакова І.М., посв. 3 93
від 20.12.2004р.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурором Ічнянського району в
інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Ічнянському
районі (надалі -Позивач) заявлено адміністративний позов до суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (надалі -Відповідач) про
стягнення 251,52 грн. заборгованості по сплаті страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

До початку судового засідання від
позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його
представника.

Відповідач письмових заперечень
проти позову не надав, в судове засідання не з'явився.

Оскільки відповідач повідомлявся
належним чином про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових відправлень НОМЕР_1 та НОМЕР_2, неявка
відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення прокурора, з'ясувавши фактичні обставини справи,
дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

У відповідності зі ст. 5 Закону
України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від
09.07.2003р. № 1058-ІV (далі -Закон № 1058), цей Закон регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування. Дія інших нормативно -правових актів може поширюватися на ці
відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не
суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначається, зокрема: коло осіб,
які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню;
платники страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими
внесками.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону №
1058, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які
обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий
патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності, підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню. Вищевказані особи являються страхувальниками
відповідно до цього Закону (п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058) та платниками
страхових внесків до солідарної системи (ч. 1 ст. 15 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону №
1058, страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до
Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного
фонду.

Відповідач зареєстрований в якості
платника страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
з 21.10.2004р. за НОМЕР_3.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №
1058 страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону № 1058,
встановлено, що розмір страхових внесків, у тому числі розмір частини внесків,
що спрямовуються до Накопичувального фонду, встановлює Верховна Рада України
відповідно для страхувальників і застрахованих осіб за результатами актуарних
розрахунків, виходячи з того, що вони повинні забезпечувати надання особам
пенсійних виплат і соціальних послуг, передбачених цим Законом, а також
покриття адміністративних витрат для забезпечення функціонування системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пропозиції про розмір страхових
внесків вносить Кабінет Міністрів України разом із проектом закону про
Державний бюджет України на наступний рік.

Страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом.

Страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему
оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Страхові внески не можуть
зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів, не
підлягають вилученню з Пенсійного фонду або з Накопичувального фонду і не
можуть використовуватися на цілі, не передбачені цим Законом.

Законодавством не можуть
встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення
від їх сплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону
№ 1058, для осіб, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, страхові внески
до солідарної системи нараховуються на суми доходу (прибутку), отриманого від
відповідної діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних
осіб.

Відповідно до п. п. 2, 4 п. 8
розділу ХV „Прикінцеві положення” Закону № 1058, до набрання чинності законом
про спрямування частини страхових внесків до Накопичувального фонду:

особи, зазначені в пунктах 3 і 4
статті 11, у статті 12 цього Закону, Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України за осіб, зазначених
у пункті 11 статті 11 цього Закону, сплачують страхові внески, що
перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим
Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору (юридичних і фізичних
осіб) Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування", але не менше мінімального страхового внеску;

фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 45 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. № 2285-ІV
було встановлено, що до доходів загального фонду місцевих бюджетів у 2005 році
належить у повному обсязі єдиний податок для суб'єктів малого підприємництва,
фіксований податок та фіксований сільськогосподарський податок.

Частиною 5 цієї ж статті було
установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом № 1058, на місяць на кожну
особу.

Визначення поняття „мінімальний
страховий внесок” наведено у ст. 1 Закону № 1058 -це сума коштів, що визначається
розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір
страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати
(доходу).

Враховуючи положення п. п. 2 п. 8
розділу ХV „Прикінцеві положення” Закону № 1058, п. 2 ст. 4 Закону України „Про
збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", ст. 82 Закону України
„Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р. № 2285-ІV (щодо
встановлення з 01.01.2005р. розміру мінімальної заробітної плати 262 гривні на
місяць), фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне
страхування для відповідача був встановлений в сумі 83,84 грн. на місяць.

Відповідний фіксований розмір
проіснував до 30.03.2005р. включно, оскільки з 31.03.2005р. набрав чинності Закон
України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет України на
2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005р. №
2505-ІV, яким фіксований розмір страхових внесків встановлений не був.

Як вбачається з матеріалів справи
(звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за 2005 рік, який подається платником до органів
Пенсійного фонду України щорічно до 01 квітня року, наступного за звітним
роком), в І кварталі 2005 року відповідач повинен був сплатити фіксований
розмір страхового внеску: в січні 2005 року -83,84 грн., в лютому 2005 року
-83,84 грн.,  в березні 2005 року -83,84
грн., всього -251,52 грн.

Згідно ч. 2 ст. 106 Закону № 1058
суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених
частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю
із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Згідно абз. 1-3 ч. 3 ст. 106 Закону
№ 1058 територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

На підставі викладеного,
09.06.2006р. відповідачем була отримана вимога № Ф-97У від 01.06.2006р. про
сплату 251,52 грн. недоїмки.

Факт отримання відповідачем вимоги
від 01.06.2006р. підтверджується копією повідомлення про вручення поштового
відправлення № 153150.

Згідно абз. 8 ч. 3 ст. 106 Закону №
1058 у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до
нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив
узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої
вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної
виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має
право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення
недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення
недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.

Оскільки відповідач добровільно
визначену вимогою суму не сплатив, саму вимогу не оскаржив, позивач звернувся з
відповідною позовною заявою до господарського суду.

За таких обставин суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1 - 3, 5, 11, 14,
15, 17, 18, 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, ст. ст. 94, 158 -163, 167 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_4, відомості про
розрахункові рахунки відсутні) на користь управління Пенсійного фонду України в
Ічнянському районі, м. Ічня, вул. Орджонікідзе, 11 (р/р 320 в
Ощадбанку 3260, МФО 3435068, код 14248815) 251 грн. 52 коп. боргу.

Дана постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів  оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу -з дня
складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Дана постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко