ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.
№ 1/3/344

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Гончарука  П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в  м.  Києві   касаційні скарги Відкритого акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” та Державної виконавчої служби в  Ленінському районі м. Запоріжжя на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. у справі за скаргою Державного підприємства “ЕНЕРГОРИНОК”  на дії Державної виконавчої служби в  Ленінському районі м. Запоріжжя, заінтересована особа: ВАТ “Запоріжжяобленерго”

Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційних скарг та відзиву на них,  суд

У С Т А Н О В И В  :

У червні 2004 року Державне підприємство “Енергоринок”  пред'явило в господарському суді скаргу на дії Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя (далі – ВДВС Ленінського РУЮ) і просило суд скасувати постанову начальника ВДВС Ленінського РУЮ від 15.04.2004р. про скасування постанови державного виконавця Куценко С.С.; постанову ВДВС Ленінського РУЮ від 15.04.2004р. про закінчення виконавчого провадження по виконанню наказу №1/3/344 арбітражного суду Запорізької області.

Згодом заявник уточнив свої вимоги і просив суд визнати недійсними у повному обсязі постанову державного виконавця від 15.04.2004р. та пункт 1 постанови начальника ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя від 15.04.2004р.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останньою ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.11.2006р. (суддя Мисюра Л.С.) в задоволенні скарги було відмовлено.

Державне підприємство “Енергоринок”  оскаржило дану ухвалу в апеляційному порядку.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. (судді Шевченко Т.М. –головуючий, Мойсеєнко Т.В., Юхименко О.В.) апеляційну скаргу було задоволено, ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.11.2006р. скасовано, визнано недійсною постанову державного виконавця ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя від 15.04.2004р. про закінчення виконавчого провадження; визнано недійсним пункт 1 постанови начальника ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя від 15.04.2004р. про скасування постанови державного виконавця від 02.04.2004р. в частині зазначення про закінчення виконавчого провадження згідно ст. 37 п. 6 Закону України “Про виконавче провадження”.

У касаційних скаргах ВАТ “Запоріжжяобленерго” та Державної виконавчої служби в  Ленінському районі м. Запоріжжя просять скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 21.02.2007р., а ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.11.2006р. залишити без змін, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та  процесуального права.

У справі оголошувалась перерва з 23.05.2007р. на 20.06.2007р.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, відділом виконавчої служби Ленінського РУЮ м. Запоріжжя постановою від 24.04.2002р. було відмовлено у відкритті виконавчого  провадження щодо виконання наказу арбітражного суду Запорізької області від 23.04.2001р. №1/3/344.

Цю постанову ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.06.2002р. було визнано недійсною та зобов’язано ВДВС Ленінського РУЮ в м. Запоріжжі відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню згадуваного наказу суду.

(а.с. 129 т.1)

На виконання зазначеної ухвали суду виконавчою службою постановою від 13.09.2002р. було відкрито виконавче провадження.

(а.с. 24 т.2)

Проте у подальшому постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2002р. наведену ухвалу суду було скасовано та визнано правомірними дії вказаного відділу виконавчої служби про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу арбітражного суду Запорізької області від 23.04.2001р. №1/3/344.

(а.с. 206 –208 т.1)

Отже, виконавче провадження було відкрито на підставі судового рішення,, яке було скасовано.

За приписом ст. 4 Господарського процесуального кодексу України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дійсно, Законом України “Про виконавче провадження” не врегульовано питання за обставин, коли мало місце порушення виконавчого провадження за судовим рішенням, яке у подальшому скасовується.

Проте за цих конкретних обставин діє загальний принцип права за яким, якщо спірні відносини не врегульовані законом має застосовуватись закон, що  регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого –слід виходити із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно ж до пункту 4 частини першої статті 37 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадках скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Отже, висновок суду другої інстанції про те, що виконавче провадження за постановами, які є предметом оскарження, не могло бути закінчене за пунктом 6 цього ж Закону, який передбачав закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення, є правильним.

Не міг бути застосований і припис абзацу 7 пункту 4.8.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, у якому йдеться про закриття виконавчого провадження, тоді як із Закону України “Про виконавче провадження” було виключено приписи про закриття виконавчого провадження Законом України від 28.11.2002р. №327-ІV, як і те, що підстави для закінчення виконавчого провадження за наведеною нормою Закону є вичерпними і не передбачають такої, як результат помилкового прийняття рішення, а з іншого, виконавче провадження було порушено за вказівкою суду, а тому не охоплюється поняттям як помилково порушене.

Правильний висновок суду другої інстанції і про те, що Державна виконавча служба в Ленінському районі м. Запоріжжя є правонаступником попереднього ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя.

Таким чином апеляційна інстанція мала підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення скарги.

Доводи касаційних скарг не спростовують обґрунтованості і законності прийнятої судом другої інстанції постанови.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу  України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Відкритого акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” та Державної виконавчої служби в  Ленінському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. без змін.

Головуючий                                                                                    В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук