ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.02.07                                                                                               Справа №1/3/344

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі: Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача:      Бойко М.О., дов. №02/10-73Д від 25.12.2006;

відповідача:  Круть В.В., дов. №171 від 19.09.2006;

Верета В.В., дов. №172 від 19.09.2006;

ДВС:               Куценко Т.С., дов. №1975 від 02.02.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Енргоринок», м. Київ

на ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.11.2006 року по справі №1/3/344

за позовом Державного підприємства «Енргоринок», м. Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя

про стягнення суми

за заявою Державного підприємства «Енргоринок», м. Київ про визнання недійсною постанови начальника ВДВС Ленінського району м. Запоріжжя від 15.04.04р. по справі 1/3/344 в частині закінчення виконавчого провадження на підставі ч. 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та визнання недійсною постанови від 15.04.2004 державного виконавця Куценко Т.С.,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №34 від 16.01.2007р. справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий – Шевченко Т.М.(доповідач), судді – Хуторной В.М., Юхименко О.В.

В процесі розгляду справи склад колегії змінився. Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду №517 від 20.02.2007р. справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий – Шевченко Т.М.(доповідач),  суддів  Мойсеєнко Т.В., Юхименко О.В.

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

Ухвалою господарського суду Запорізької області (суддя Місюра Л.С.) від 24.11.2006року у справі № 1/3/344  відмовлено в задоволенні скарги на дії ДВС у Ленінському районі м. Запоріжжя. (том 5 а.с. 15).

Ухвала мотивована наступним: Відділ державної виконавчої служби  Ленінського РУЮ м. Запоріжжя  відкрив виконавче провадження по примусовому виконання наказу господарського суду у справі № 1/3/344  на підставі ухвали господарського суду Запорізької області від 20.06.2002 року, яку Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2002 року було скасовано. При таких обставинах, дійшов висновку господарський суд, виконавче провадження по виконанню рішення господарського суду Запорізької області по справі № 1/3/344 було відкрито безпідставно, тому  належало закриттю  у будь - якому випадку. Закриття виконавчого провадження на підставі ст. 37 п. 6 Закону України «Про виконавче провадження» не суперечить приписам закону, тому немає правових підстав для задоволення скарги – визнання недійсними Постанов ВДВС про закінчення  виконавчого  провадження у даній справі.

Крім того, господарський суд зазначив, що ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя ліквідовано, ДВС у Ленінському районі м. Запоріжжя не є правонаступником відділу, тому не повинна відповідати за дії  ВДВС.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду, Державне підприємство «Енергоринок» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судовий акт господарського суду Запорізької області від 24.11.2006 та постановити нове рішення, яким задовольнити  скаргу про визнання недійсними постанов виконавчої служби.

В апеляційній скарзі заявник стверджує, що  винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 37 пункту 6 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення суперечить нормам закону, оскільки законодавством не передбачено строків для даного  виду стягнення.

Відповідач у справі – ВАТ «Запоріжжяобленерго» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, доводи про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставними, просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу  господарського суду – без змін ( письмовий відзив додано до справи, том 5  а.с.38).

ДВС Ленінського району м. Запоріжжя надала суду письмовий відзив (том 5 а.с.46), а в судовому засіданні її представник  пояснив, що процесуальний документ, яким виконавчу службу зобов’язано відкрити виконавче провадження по виконанню рішення господарського суду у справі  1/3/344,  було скасовано,  правові  підстави для проведення виконавчих дій з приводу виконання зазначеного рішення  відпали, тому виконавче провадження було закінчено відповідно до п.6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Названа стаття, на думку представника виконавчої служби, є єдиною нормою вказаного Закону, яку можна застосовувати до правовідносин, що склалися  по даній справі.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами,  наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України,  у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Представники сторін відмовились від застосування аудиозапису судового процесу.

В судовому засіданні 21.02.2007 року, за згодою сторін, оголошено  вступну та резолютивну частини  постанови.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін,  суд встановив:

Рішенням Арбітражного суду Запорізької області від 23.04.2001 року у справі № 1/3/344 стягнуто з ВАТ «Запоріжжяобленерго» на користь Державного підприємства «Енергоринок»  32472274,81 грн. основного боргу, 5206119,55 грн. річних відсотків, 10000000 грн. пені за надану електроенергію. Рішення набрало законної сили і є чинним (т.1 а.с.102).

Після неодноразового направлення позивачем (стягувачем за наказом) у передбачені законом процесуальні строки  до банківських установ платіжних доручень для примусового списання присуджених грошових коштів з рахунків відповідача  та повернення платіжних документів без виконання, ДП «Енергоринок» звернулось до ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя  із заявою  про примусове виконання рішення господарського суду у справі № 1/3/344 (а.с.116 – 120  том 1).

Постановою ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя  від 24.04.2002 року позивачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з причин  пропуску 3-місячного  строку для  пред’явлення наказу  до виконання (том 1 а.с.113).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.06.2002 року  визнані неправомірними дії ВДВС  щодо відмови в примусовому виконання рішення суду та зобов’язано виконавчу службу відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу арбітражного суду Запорізької області від 23.04.2001 року №1/3/344. (том 1 а.с. 210).

13.09.2002 року відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду № 1/3/344 від 23.04.2001  та 18.09.2002 року призупинено згідно ухвали Ленінського  районного суду від 17.09.2002 ( том 3  а.с. 33 -34).

Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 03.10.2002 року було скасовано ухвалу господарського суду від 20.06.2002 року та визнано правомірними дії ВДВС  щодо відмови у відкритті виконавчого провадження по виконанню рішення господарського суду у зазначеній справі  з причин  пропуску строку для  пред’явлення наказу  до виконання.

Згідно Постанови державного виконавця ВДВС Ленінського РУЮ  від 30.03.2004 року виконавче провадження з примусового виконання наказу № 1/3/344 було поновлено  та 02.04.2004 року закінчено на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» ( том 3 а.с. 35-36).

Начальник ВДВС Ленінського РУЮ 15.04.2004 року скасував постанову державного виконавця від 02.04.2004 року про закінчення виконавчого провадження з  тих підстав, що ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», на яку є посилання  у постанові, виключена із  Закону, разом з тим, в постанові зазначено: Постановити нову постанову про закінчення виконавчого провадження згідно зі ст. 37 п.6 Закону України  «Про виконавче провадження» ( а.с. 38 том 3).

15.04.2004 року державний виконавець ВДВС Ленінського РУЮ прийняв постанову про закінчення провадження з примусового виконання наказу №1/3/344 на підставі  ст. 37 п.6 Закону України «Про виконавче провадження» ( том 3 а.с.38).

Зазначені вище Постанови від 15.04.2004 року, з врахуванням уточнень, стали предметом оскарження Державним підприємством «Енергоринок»  у судовому порядку  (том 2 а.с.2).

Судові акти господарського суду Запорізької області та постанови суду апеляційної інстанції за результатами розгляду скарги на перелічені постанови  ВДВС неодноразово скасовувались Вищим господарським судом України  з передачею справи на новий розгляд.

ВГСУ у своїх Постановах звертає увагу на необхідність дослідження при новому розгляді справи і надання оцінки правомірності застосування підстав, передбачених п.6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», для закриття виконавчого провадження за наведених  обставин по даній справі;  питання дотримання  скаржником процесуальних строків щодо оскарження відповідних постанов виконавчої служби;  зазначає про необхідність  надання оцінки спірним постановам  з огляду на  одночасне вирішення в  цих постановах одного  й того ж самого питання  -  закінчення виконавчого провадження. ( том 2 а.с. 146;  том 3 а.с. 145).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування господарським судом норм чинного законодавства при винесенні оскаржуваної ухвали, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних  обставин:

Як вбачається із матеріалів справи, з урахуванням останніх уточнень, ДП «Енергоринок» просить визнати недійсною Постанову начальника ВДВС від 15.04.2004 року в частині зазначенні про закінчення виконавчого провадження на підставі п.6 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та визнати недійсною повністю Постанову державного виконавця ВДВС Ленінського РУЮ від 15.04.2004 року про закінчення виконавчого провадження по справі № 1/3/344.

Матеріали справи свідчать, що також  підтверджено представником позивача при розгляді апеляційної скарги (з наданням відповідних документів, копії яких залучено до справи, том 5 а.с.45), про дотримання позивачем передбачених ст. 121-2 ГПК України строків  щодо  оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби, а саме: копії оскаржуваних постанов із супровідним листом були направлені відділом державної виконавчої служби позивачу у справі 07.06.2004 року, надійшли до ДП «Енергоринок» 10.06.2004 року, що підтверджується відбитком штампу на супровідному листі. Скарга на дії ВДВС, в тому числі на спірні постанови,  була подана позивачем 21.06.2004 року (том 2 а.с. 35- 44). Враховуючи, що 20.06.2004 року був вихідним днем, 10-денний строк на оскарження дій ВДВС спливав 21.06.2004 року.

Отже, скарга подана з дотриманням процесуальних строків на оскарження дій ВДВС.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржених Постанов), виконавче провадження як   завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)  -  це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому  Законі,  спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших  органів  (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб  та  в межах  повноважень,  визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»  визначені випадки, при наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню. Так, згідно з  пунктом  6  названої статті Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі  закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Як видно з матеріалів справи, відділом державної виконавчої служби 24.04.2002 року було винесено Постанову, якою відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження по  примусовому  виконанню  наказу господарського суду у даній справі. Зазначену  постанову ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.06.2002 року було визнано недійсною, але у подальшому, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2002 року наведену ухвалу суду було скасовано і визнано правомірність постанови виконавчої служби від 24.04.2002 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому  виконанню наказу арбітражного суду Запорізької області від 23.04.2001 року по справі № 1/3/344.  (том 1 а.с. 206-208).

Матеріалами справи також підтверджено, що будь-які виконавчі дії, перелічені  в  Законі  України «Про виконавче провадження», направлені на примусове виконання рішення суду у справі № 1/3/344 та проведення стягнення, відділом державної  виконавчої служби не  здійснювалися.

Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням господарського суду від 23.04.2001 року (том 1 а.с.102) у справі № 1/3/344 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати за отриману електроенергію, пеня, інфляційні збитки, відсотки.

Жодною нормою закону, в тому числі приписами Закону України «Про виконавче провадження», не  передбачено строку для даного виду стягнення.

За таких обставин зазначення у постановах  від 15.04.2004 року, що прийняті, відповідно, начальником ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя та державним виконавцем  ВДВС , про  закінчення передбаченого  законом строку  для даного виду стягнення є безпідставним, а прийняті рішення (оформлені постановами) про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 1/3/344 з посиланням на пункт 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», є необґрунтованими, неправомірними, суперечать закону, тому повинні буди визнані недійсними.

Колегія суддів  також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Виходячи зі змісту статті 38 Закону України «Про виконавче провадження»,   наслідками закінчення виконавчого провадження за пунктом 6 ст. 37 Закону є наступне: завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Таким чином, крім іншого, приймаючи Постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 37 пункту 6 Закону, відділ державної виконавчої служби також  з непередбачених законом  підстав  позбавляє   позивача права  на  використання  інших правових засобів, спрямованих на примусове виконання рішення  господарського суду у справі № 1/3/344. Так,  винесення зазначених постанов фактично  позбавляє позивача права на  вирішення у судовому порядку питання щодо поновлення  строку для пред’явлення наказу для виконання, що суперечить загальним принципам судочинства в Україні .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача та представника ВДВС у поясненнях, а також господарського суду в ухвалі на приписи п. 4.8  «Інструкції про проведення виконавчих дій»  щодо закриття виконавчого провадження  у випадку закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення  в результаті помилкового прийняття до виконання рішення, з  огляду на наступне:

Як свідчать матеріали справи, відсутній факт помилкового прийняття до виконання   рішення  господарського суду, тому  застосування  у  спірних відносинах  зазначеного пункту Інструкції є неправомірним, помилковим.

Таким чином, ухвала господарського суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що є підставою, згідно зі ст. 104 ГПК України,  для  скасування  судового акту.

Доводи заявника апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими, спірні постанови Відділу державної виконавчої служби не відповідають приписам закону та підлягають  визнанню недійсними.

Що стосується ліквідації ВДВС та створення Державної виконавчої служби, колегія суддів з цього приводу зауважує, що державна виконавча служба по суті є функціональним правонаступником ВДВС, здійснює саме ті дії щодо примусового виконання рішень суду, в тому числі по виконавчим провадженням, відкритим ВДВС.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, апеляційний  господарський  суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ,    задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.11.2006 року у справі №1/3/344 скасувати.

Визнати повністю недійсною Постанову державного виконавця ВДВС Ленінського РУЮ м Запоріжжя Куценко Т.С. від 15.04.2004 року «Про закінчення виконавчого провадження».

Визнати недійсним  пункт 1  Постанови начальника ВДВС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя «Про скасування постанови державного виконавця Куценко Т.С.» від  15.04.2004 року  в частині зазначення  про закінчення виконавчого провадження згідно ст. 37 п.6 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова оформлена відповідно до ст.84 ГПК  України  06.03.2007.