ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2007
Справа №2-15/6906-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру електрозв’язку № 2 Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (96100, АР Крим, м. Джанкой, вул. Калініна, 6, )

До  відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прогрес» (96340, АР Крим, Первомайський район, с. Гвардійське, вул. Шкільна, 1, )

Про стягнення 1581, 33 грн.

Суддя ГС АР  Крим І.А.Іщенко

представники:

Від позивача – Логвінко О.А., довіреність № 8205 від 15.08.2005 р., у справі

Від відповідача  - не з’явився.

Обставини справи: Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” звернулось в особі Центру електрозв’язку № 2 Кримської філії ВАТ «Укртелеком» до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прогрес» про стягнення 1581,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по оплаті наданих послуг за договором № 99 від 17.03.2004 р.  на суму 1299,27 грн., що стало приводом для звернення Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру електрозв’язку № 2 Кримської філії ВАТ «Укртелеком» з позовом до суду для стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій - пені у розмірі 282,06 грн.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцію.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

17.03.2004 р. між Центром електрозв’язку № 2 Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (Підприємство зв’язку) (позивач) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Прогрес» (Споживач) (відповідач) був укладений договір № 99 про надання послуг електрозв’язку. (а.с. 7-11)

Згідно пункту 1 вказаного Договору Підприємство зв’язку надає Споживачу на послуги електрозв’язку (Послуги), зазначені у додатку 1, та безкоштовні послуги, зазначені у додатку 2.

Послуги, що надаються Підприємством зв’язку, оплачуються згідно тарифів, затверджених згідно з чинним законодавством. (пункт 4.1 Договору)

Відповідно до пункту 4.2 Договору Споживач оплачує послуги згідно спільно узгодженої передплати з отриманням рахунків в абонентському відділі.

Згідно з пунктом 4.6 Договору Споживач для отримання послуг електрозв’язку здійснює щомісячно, до 20 числа поточного місяця, передплату їх вартості у розмірі, не меншому суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді, з подальшим перерозрахунком.

Відповідно до розділу 7 Договір вважається діючим з моменту підписання Сторонами протягом п’яти років. У разі, якщо жодною зі сторін за місяць до закінчення строку дії Договору не заявить про своє небажання продовжувати співробітництво, Договір вважається продовженим на той           самий строк, на тих самих умовах.

Відповідач не представив доказів розірвання вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору договір продовжує діяти.

Згідно умов договору, а також пункту 5 статті 33 Закону України „Про телекомунікації”, пунктів 51, 61 Правил користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 385 від 22.04.1997 р., пунктів 32, 40, 108, 184 Правил надання і отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Кабінетом міністрів України № 720 від  09.08.2005 р., відповідач своєчасно не провів оплату наданих телекомунікаційних послуг, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість станом на 01.04.2006 р. у розмірі 1299,27 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи переліком щомісячних підсумків оборотів (а.с. 12), розрахунком заборгованості (а.с. 34) та розпечаткою з особового рахунку відповідача, що стало підставою для звернення з позовом до суду й  нарахуванню штрафних санкцій.

Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідач  відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів оплати за надані йому послуги.  Так, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті наданих йому послуг за договором № 99 про надання послуг електрозв’язку від 17.03.2004 р., через що  вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1299,27 грн. за період з лютого 2005 р. по 01.04.2006 р. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у розмірі 282,06 грн. за період з серпня 2005 р. по травень 2006 р.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу  України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу  України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 36 Закону України «Про телекомунікації», пунктом 5.8 Договору сторони передбачили відповідальність Споживача за несвоєчасну оплату за Договором із розрахунку облікової ставки  Національного Банку України за кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Однак, відповідачем вказаної заяви до винесення судом рішення у справі про застосування позовної давності щодо стягнення з відповідачем штрафних санкцій не зроблено.

Таким чином, заявлена позивачем сума пені у розмірі 282,06 грн. за період з серпня 2005 р. по травень 2006 р. судом визнається обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Витрати по оплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прогрес» (96340, АР Крим, Первомайський район, с. Гвардійське, вул. Шкільна, 1, , р/р 1079 у філії відділення «Проминвестбанк» м. Армянськ МФО 324407) на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру електрозв’язку № 2 Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (96100, АР Крим, м. Джанкой, вул. Калініна, 6, , р/р в КРД Райффайзенбанк «Аваль» м. Сімферополь МФО 324021) суму заборгованості у розмірі 1299,27 грн.,  282,06 грн. пені, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.