ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

31.07.07                                                                                           Справа  № 4/996-14/142

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Краєвської М. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу Музею народної архітектури та побуту у Львові, м. Львів б/н та б/д

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.06.2007 р.

у справі № 4/996-14/142

за позовом Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави –уповноваженого органу Міністерства внутрішніх справ України –в особі Управління Державної служби охорони при Управлінні МВС України у Львівській області структурного підрозділу Личаківського ВДСО УДСО при Управлінні МВС України у Львівській області

до відповідача Музею народної архітектури та побуту у Львові, м. Львів

про стягнення в розмірі 86 796 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури –явка необов’язкова –Топій Т. В. –помічник прокурора (посвідчення № 451)

від позивача –явка необов’язкова –Бондар В.  В. –юрисконсульт (довіреність № 12/1-952/Дз від 13.03.2007 р.)

від відповідача (скаржника)  –явка необов’язкова –Схап І. Б. –представник (довіреність б/н від 08.06.2007 р.)

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 р. у склад колегії суддів введено суддю Краєвську М. В. у зв’язку з відпусткою судді Онишкевича В. В.

Представникам сторін у судовому засіданні були роз’яснені права та обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснюється, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.07.2007 р. прийнята до свого провадження апеляційна скарга Музею народної архітектури та побуту м. Львова, розгляд справи призначено на 31.07.2007 р., явка сторін не була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.06.2007 р. у справі № 4/996-14/142 за позовом Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави –уповноваженого органу Міністерства внутрішніх справ України –в особі Управління Державної служби охорони при Управлінні МВС України у Львівській області структурного підрозділу Личаківського ВДСО УДСО при Управлінні МВС України у Львівській області до Музею народної архітектури і побуту м. Львова про стягнення 86 796 грн. заборгованості за надані послуги по охороні об’єкта відповідача за січень –квітень 2007 року позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 61 488 грн. боргу, в частині вимог про стягнення 25 308 грн. боргу позов залишено без розгляду.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд керувався ст. 121 Конституції України, ст.ст. 627, 629, 632, 903 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 1, 7 Закону України «Про міліцію», Законом України «Про джерела фінансування органів державної влади», Указом Президента України «Про систему центральних органів виконавчої влади»від 15.12.1999 р. № 1752/99, Положенням про МВС України, затвердженим Указом Президента України № 1138/2000 від 17.10.2000 р., Положенням про Управління Державної служби охорони при УМВС України у Львівській області, затвердженим Наказом Департаменту Державної служби охорони при МВС України а також положеннями укладеного між сторонами договору № 132 від 18.12.2006 р. на охорону Музею народної архітектури та побуту постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України та мотивував його тим, що матеріалами справи підтверджено надання послуг позивачем відповідачу за договором по охороні об’єкта на загальну суму 61 488 грн., а щодо стягнення 25 308 грн., то документи, які підтверджують обсяги наданих послуг в лютому 2007 року сторонами не підписані, однак можливість врегулювання спору в цій частині сторонами, на думку суду, не втрачена.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Львівської області, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення і повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що акти виконаних робіт (послуг) за квітень і березень 2007 року, на які посилається суд першої інстанції, не можуть бути належними доказами у справі, оскільки спірний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства. Апелянт, посилаючись на Закон України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти», зазначає, що скаржник здійснив оплату послуг позивача на суму 34 164 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 63 від 26.02.2007 р. і № 62 від 23.02.2007 р., а оскільки тендер на дані послуги не проводився, то Державне казначейство України не пропустило оплати по спірному договору. Крім цього, відповідач вважає, що при залишенні без розгляду вимог позивача про стягнення 25 308 грн. господарський суд порушив ст. 81 ГПК України з огляду на те, що підстав для цього в даному випадку немає.

Позивач, скориставшись правом, наданим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи, викладені в ній, просить залишити рішення господарського суду Львівської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що дійсність чи недійсність спірного договору не впливає на обов’язок відповідача сплатити за надані позивачем послуги. Посилання відповідача на те, що в момент укладення договору не були дотримані норми Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти»позивач вважає безпідставними з огляду на те, що саме відповідач повинен був провести тендер, але не зробив цього.

Представник Музею народної архітектури та побуту у м. Львові у судовому засіданні подала клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов’язаної з нею справи № 9/104 про визнання недійсним договору № 132 від 18.12.2006 р. на охорону Музею народної архітектури та побуту у м. Львові постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України.

Однак, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, оскільки вирішення по суті спору у справі № 9/104 не впливає на предмет спору у даній справі, а може бути підставою для перегляду рішення місцевого суду у встановленому законом порядку.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників прокуратури та сторін у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до Положення про Державну службу охорони при МВС України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 10.08.1993 р. № 615, Державна служба охорони при МВС України є централізованою системою підрозділів, створених для здійснення на договірних засадах охорони об’єктів та майна, вантажів тощо. Служба охорони діє на засадах самофінансування за рахунок коштів, одержаних за організацію та здійснення за договорами заходів особистої і майнової безпеки громадян і юридичних осіб.

Відповідач –Музей народної архітектури та побуту у м. Львові – належить до комунальної власності, основним його завданням є збереження цінних пам’яток народної архітектури, предметів побуту і творів народного мистецтва.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є МВС України в особі його підрозділів (в даному випадку УДСО при УМВС України у Львівській області), яке наділено повноваженнями здійснювати на договірних засадах з фізичними, юридичними особами охорони об’єктів та майна всіх форм власності, а саме забезпечення збереження та охорони експонатів та майна музею.

Із наявних у справі матеріалів вбачається, що між сторонами укладено договір № 132 від 18.12.2006 р. на охорону Музею народної архітектури та побуту постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України.

Передумовою укладення даного договору є Лист відповідача № 149 від 29.12.2006 р. до начальника Личаківського ВДСО в м. Львові з проханням виставити додатковий цілодобовий міліцейський пост по охороні музею з 01.01.2007 р., оплату відповідач гарантував.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ч.ч. 1 –3 ст. 632 цього ж кодексу, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 10.1 вищезазначеного договору, договір укладено строком на 1 рік і він почав діяти з 01.01.2007 р. Сторонами обумовлено, що якщо за 2 місяці до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, його дія вважається продовженою за згодою обидвох сторін на кожний наступний рік.

Ст. 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами укладеного між сторонами договору, відповідач (замовник) передає належне йому майно, яке зберігається у відокремлених приміщеннях (будівлях), на земельних ділянках, що перераховані у Дислокації об’єкта (додаток № 1 до договору), під охорону постів фізичної охорони позивача, а позивач (виконавець) зобов’язується здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення схоронності цілісного майна замовника на об’єкті з метою запобігання безпосередніх посягань на нього, припинення несанкціонованого доступу.

Згідно положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

П. 3.1 договору передбачено, що ціна послуг охорони є договірною і визначається сторонами у розрахунку та протоколі узгодження договірної ціни (додатки до договору).

У п. 3.5 вищевказаного договору зазначено, що оплата за послуги охорони здійснюється замовником на умовах попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця у розмірі, визначеному п. 3.2 договору. Перший платіж у сумі вартості послуг охорони за перший місяць здійснюється замовником протягом 2 банківських днів після підписання сторонами договору. Усі наступні платежі здійснюються замовником не пізніше 15 числа кожного місяця за поточний місяць.

Відповідно до п. 3.7 цього ж договору, замовник зобов’язався своєчасно направляти виконавцю свого уповноваженого представника для отримання рахунків на оплату, актів виконаних робіт та інших необхідних фінансових документів.

За п. 4.2.1 договору, замовник зобов’язався прийняти послуги виконавця щодо охорони об’єкта у встановлений сторонами час дії договору та своєчасно вносити плату за послуги охорони у визначному обсязі і строки, а виконавець вправі, згідно п. 5.1.3 договору, вимагати від замовника відшкодування заборгованості по договору.

У п. 8.1 договору сторони встановили, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг по договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України від суми простроченої плати за кожен день прострочення платежів у межах 3-річного строку позовної давності.

Так, за вказаним вище договором (п. 10.2), послуги охорони надаються замовнику без балансовим структурним підрозділом –Личаківським відділом Державної служби охорони в м. Львові УДСО при МВС України у Львівській області. Оплата, відповідно, проводиться на рахунок цього відділу.

Предметом спору у даній справі є заборгованість за надані послуги по охороні об’єкта за січень –квітень 2007 року в розмірі 86 796 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.02.2007 р., згідно платіжного доручення № 62, відповідач перерахував позивачу 31 248 грн. за послуги охорони за січень 2007 року. Однак, у матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт (наданих послуг) за січень 2007 року, оскільки, як стверджує позивач, не підписаний відповідачем.

26.02.2007 р., згідно платіжного доручення № 63, відповідач перерахував позивачу 2 916 грн. за послуги охорони за лютий 2007 року, хоча за розрахунком ціни позову, в лютому позивач надав послуги на суму 28 224 грн. Акт виконаних робіт (наданих послуг) у цьому місяці сторони також не підписували. Отже, надання позивачем послуг на суму 25 308 грн. станом на час прийняття рішення господарським судом не підтверджено, у зв’язку з чим судом першої інстанції залишено позов без розгляду в цій частині з метою врегулювання спору між сторонами.

Відповідно до розрахунку ціни позову, в березні 2007 року позивач надав відповідачу послуги вартістю 31 248 грн., що підтверджується Актом № ЛЧ-0000167 прийому-здачі виконаних робіт (послуг) за березень 2007 року.

Також в Акті № ЛЧ-0000223 прийому-здачі виконаних робіт (послуг) за квітень 2007 року підтверджено, що за договором № 132 від 18.12.2006 р., позивач в квітні 2007 року надав відповідачу послуги по охороні вартістю 30 240 грн.

Отже, із наведеного випливає, що в березні –квітні 2007 року позивач надав відповідачу послуги за договором по охороні об’єкта на загальну суму 61 488 грн., яка підлягає сплаті.

Таким чином, враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          У задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовити.

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 15.06.2007 р. у справі № 4/996-14/142 залишити без змін.

3.          Апеляційну скаргу Музею народної архітектури та побуту у м. Львові залишити без задоволення.

4.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

5.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                                П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                                       М. В. Краєвська

Суддя                                                                                                       М. Г. Слука