ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2007 р.
№ 3/649

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
суддів:
Панової І.Ю.
Заріцької А.О.
Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в                            м. Рубіжному Луганської області

на рішення

та постанову

господарського суду Луганської області від 25 січня 2006 року
Луганського апеляційного господарського суду від 18 квітня 2006 року

у справі
господарського суду
№ 3/649
Луганської області

за позовом
управління Пенсійного фонду України в                          м. Рубіжному Луганської області

до
товариства з обмеженою відповідальністю "Рубіжанський ремонтник"

про
стягнення 159 345, 36 грн.

за  участю  представників:

не з'явилися,

В С Т А Н О В И В  :

У листопаді 2005 року управління Пенсійного фонду України в                          м. Рубіжному Луганської області (далі - УПФ) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Рубіжанський ремонтник" (далі - ТОВ "Рубіжанський ремонтник") про стягнення  заборгованості по фактичних витратах на виплату та доставку пільгових пенсій працівникам відповідача у сумі 159 345, 36 грн. В процесі розгляду справи позивач уточнив заявлені вимоги і просив стягнути з відповідача 155 790,42 грн. боргу, який виник за період з червня 2004 року по серпень 2005 року.

Рішенням господарського суду Луганської області від 25 січня 2006 року по справі  № 3/649 /суддя Доманська М.Л./ позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь УПФ заборгованість у сумі 640,23 грн. за квітень-серпень 2005 року, стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України державне мито у сумі 6,4 грн. та на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр" 0,47 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Провадження у справі  в частині стягнення  заборгованості  у сумі                3 554, 94 грн. припинено у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 18 квітня 2006 р. по справі  № 3/649 /судді: Семендяєва І.В., Баннова Т.М., Медуниця О.Є./ рішення господарського суду Луганської області від 25 січня 2006 року по справі  № 3/649 залишено без змін, а апеляційна управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області - без задоволення.

В касаційній скарзі відповідач просить рішення господарського суду Луганської області від 25 січня 2006 року та постанову Луганського  апеляційного господарського суду від 18 квітня 2006 року скасувати посилаючись на те, що вони прийняті з порушенням норм процесуального і матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду  першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і було встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ "Рубіжанський ремонтник" зареєстровано в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Задовольняючи позов лише в частині 640,23 грн., господарський  суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги у цій частині  документально обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи. Зокрема, що позивачем доведено вручення відповідачу  через представника Міщенко І.В., яка працювала на підприємстві відповідача, повідомлень про фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за період квітнень-серпень 2005 року, що було підставою для проведення виплат відповідачем. Факт направлення чи вручення відповідачеві решти повідомлень на суму 155 150, 19 грн. на момент пред’явлення позову суд вважав позивачем не доведеним. Посилання позивача на те, що повідомлення відповідачу передавалися через працівника Демченко  Т.С., яка здавала звіти відповідача, судом першої інстанції визнані необґрунтованими. Відхилені  судом першої інстанції і доводи позивача у підтвердження своїх вимог про те, що у звіті за серпень 2005 року  відповідач  вказав  суму боргу по фактичних витратах УПФ на доставку та виплату пільгових пенсій і таким чином підтвердив  свої зобов’язання перед УПФ.

Суд апеляційної інстанції  рішення господарського суду визнав обґрунтованим.

Таким чином, господарські суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про недоведеність позивачем своїх вимог щодо вручення  відповідачу повідомлень про фактичні витрати на доставку і виплату пільгових пенсій його працівникам та відсутність  підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості  у розмірі 155 150, 19 грн. за період з червня 2004 по березень 2005 року.

Але з такими висновками суду першої та апеляційної інстанції  повністю погодитися не можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства  рішення суду  є законним тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване  рішення суду першої інстанції та апеляційна постанова зазначеним вище вимогам не відповідають.

Так,  господарські суди  попередніх інстанцій,  належним чином  не  з’ясували  дійсні обставини справи,  не дали  належної оцінки  всім  зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін та належним чином законодавчо не обґрунтували свої висновки.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на ч.2 ст. 34 ГПК України про належність і допустимість доказів, зробив висновок про те, що доказом вручення повідомлень може бути тільки розпис повноважного представника відповідача у разі отримання  цих повідомлень нарочним  або поштова квитанція у разі направлення їх поштою. На  нормативний документ, яким передбачено порядок вручення повідомлень про фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій суд не послався.

При цьому, Луганський апеляційний господарський суд у своїй постанові вказав, що з наведених ним підстав місцевий господарський суд та суд апеляційної інстанції не викликали у судове засідання  на вимогу позивача головного бухгалтера відповідача та ТОВ „Завод органічного синтезу” Шелегеду О.С. та бухгалтера ТОВ „Завод органічного синтезу” Демченко Т.С.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили фактичних обставин, що стосуються питання отримання відповідачем повідомлень про фактичні витрати на доставку та виплату пенсій, призначених на пільгових умовах його працівникам.

Пунктом 6.4 Інструкції  про порядок обчислення  і сплати страхуваль- никами та застрахованими особами  внесків на загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування до Пенсійного  фонду України, затверджена постановою ПФУ  № 21-1 від 19.12.2003 року  (далі -  Інструкція) (в редакції, що діяла на час виникнення боргу) передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про  розрахунок  сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно  до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне  пенсійне страхування"          № 1058-ІV від 9 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-ІV) (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються  підприємствам до 20-січня поточного року та протягом 10 днів  з новопризначених пенсій.

Відповідно до пункту 6.8. Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.  Наведені норми не містять посилань на конкретний порядок вручення підприємствам повідомлень.

Порядок вручення вимоги є одним з етапів процесу відшкодування витрат понесених УПФ на виплату та доставку пенсій, однак суд першої інстанції в рішенні не зазначив правових підстав свого висновку про те, що порушення порядку вручення вимоги є підставою для звільнення відповідача  від виконання зобов'язання, що виникло на підставі закону.

Колегія суддів вважає суперечливими висновки суду щодо оцінки, як доказу, звіту  ТОВ „Рубіжанський ремонтник” за серпень 2005 року у якому  самим  відповідачем  вказана заборгованість у розмірі 159 345, 36 грн., що відповідає розрахункам позивача. Критично оцінюючи і відхиляючи, як доказ обґрунтованості позовних вимог звіт відповідача із зазначенням  суми боргу, суди першої та апеляційної інстанції належно не перевірили  пов'язаних з цим обставин і зробили поспішні висновки щодо недоведеності  позивачем частини своїх вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 4-3 ГПК України господарський суд створює  сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавств. Ст. 30 ГПК України передбачено, що в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи.

На неодноразові вимоги позивача  суди не скористалися правом вислухати пояснення головного бухгалтера відповідача Шелегеди О.С. та особи, якій доручалося здавати звіти відповідача, Демченко Т.С. з питань, що виникли під час розгляду даної справи, зокрема про вручення  повідомлень Демченко Т.С.  і  надходження повідомлень від неї до бухгалтерії відповідача, про джерела обізнаності  бухгалтерії відповідача про наявність конкретного боргу.

Враховуючи наведене колегія суддів прийшла до висновку, що, господарські  суди попередніх інстанції, в порушення  вимог закону, постановили  судові рішення по справі без всебічного, повного і об’єктивного розгляду  всіх обставин справи та доказів, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не дали належної правової оцінки обставинам, які були встановлені і мали значення для вирішення даного господарського спору.

За таких обставин, постановлені  по справі  рішення господарського суду Луганської області від 25.01.2006 р. та постанову Луганського  апеляційного  господарського суду від18.04.2006 р. по справі № 3/649  не можна визнати такими, що відповідають  вимогам закону і вони підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При цьому колегія суддів вважає доцільним скасування оскаржуваних судових рішень у повному обсязі, оскільки  оцінці  підлягають зібрані у справі докази  у їх сукупності і висновки суду охоплюють обставини, що стосуються  заявлених вимог в цілому.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вище викладене, більш повно та  всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, що мають  значення для вирішення спору по суті, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване  рішення.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9 - 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в                            м. Рубіжному Луганської області задовольнити.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 18 квітня 2006 року та рішення господарського суду Луганської області від 25 січня 2006 року у справі № 3/649 скасувати.

Справу передати  до господарського суду Луганської області на новий розгляд.

Головуючий                                                                            Панова І.Ю.

Судді                                                                                       Заріцька А.О.

Продаєвич Л.В.