СУД
ПОСТАНОВА

19.06.07р.

Справа № А27/130-07(А17/419-06)

За позовом  Петропавлівської міжрайонної державної
податкової інспекції у Дніпропетровській області, смт.Петропавлівка,
Петропавлівський район, Дніпропетровська область

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, смт.Васильківка,
Васильківський район, Дніпропетровська область

Товариства з обмеженою відповідальністю «Степовий елеватор»,
смт.Брагинівка, Петропавлівський район, Дніпропетровська область

про
визнання угоди недійсною

Суддя    В.О.Татарчук

Секретар  А.І.Дякун

представники:

від позивача
-Васильченко О.М. дов. від 09.01.2007р. №24/9/100

від відповідача 1
-ОСОБА_2 дов. від 27.11.2006р. НОМЕР_1, ОСОБА_3 дов. від 27.11.2006р. НОМЕР_1

від відповідача 2
-Сахарук Т.В. дов. від 30.10.2006р.

Суть спору:

Петропавлівська міжрайонна державна
податкова інспекція у Дніпропетровській області звернулася з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі СПД ОСОБА_1)
та товариства з обмеженою відповідальністю «Степовий елеватор»про:

-          визнання недійсною угоди
купівлі-продажу майна від 18.04.2005р. НОМЕР_2,
укладеної між відповідачами;

-          зобов'язання ТОВ «Степовий елеватор»повернути
одержане за оскаржуваною угодою  на
користь  СПД ОСОБА_1;

-          зобов'язання СПД ОСОБА_1 повернути
все одержане за оскаржуваною угодою  на
користь  ТОВ «Степовий елеватор».

В ході судового розгляду позивач
змінив вимоги та вказує на необхідність:

-          визнання недійсною угоди
купівлі-продажу майна від 18.04.2005р. НОМЕР_2,
укладеної між відповідачами, як такої, що вчинена з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства на підставі ст.207 ГК України;

-          зобов'язання  СПД ОСОБА_1 повернути все одержане за угодою
на користь ТОВ «Степовий елеватор», а саме грошові кошти у розмірі
3719648,58грн. на підставі ст.208 ГК України;

-          стягнення з ТОВ «Степовий
елеватор»всього одержаного за оскаржуваною угодою від СПД ОСОБА_1 на
відшкодування виконаного в доход держави, а саме грошові кошти у розмірі
3719648,58грн. на підставі ст.208 ГК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що:

-          спірна угода укладена з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки при її укладенні
у продавця (СПД ОСОБА_1) було відсутнє право власності на об'єкт продажу, що
суперечить вимогам ст.ст.203, 658 ЦК України,
ст.134 ГК України, ст.2 Закону України «Про власність»;

-          при проведенні документальної
перевірки СПД ОСОБА_1 не виявлено документів які б свідчили про будівництво
колії і ліцензії на здійснення будівельної діяльності були відсутні;

-          відповідні документи відсутні і у ТОВ
«Степовий елеватор»;

-          наявність умислу в  діях СПД ОСОБА_1 при укладенні спірної угоди
вбачається в тому, що йому було відомо про відсутність права власності на
залізничну колію, але всупереч вимогам чинного законодавства останнім укладений
договір НОМЕР_2 від 18.04.2005р., тобто вчинено умисні дії, спрямовані на
отримання незаконного прибутку.

Відповідач-1 проти задоволення
позову заперечує, вказуючи на те, що:

-          спірний договір посвідчений
нотаріально і документи щодо права власності перевірялися нотаріусом;

-          об'єкт продажу (під'їзна колія)
належав продавцю на праві власності, що підтверджується документально;

-          ліцензія на здійснення будівельних
робіт була не потрібна, оскільки здійснювався ремонт і відповідні роботи
ліцензуванню не підлягають.

Відповідач-2 проти задоволення
позову заперечує, вказуючи на те, що:

-          позивачем пропущено річний строк
звернення до адміністративного суду, встановлений ч.2 ст.99 КАС України;

-          в порушення ст.71 КАС України
позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги;

-          СПД ОСОБА_1 була здійснена
реконструкція під'їзної колії, про що свідчать укладений 24.07.2003р. між
відповідачем-1 та Південною залізницею договір на виконання робіт по
реконструкції під'їзної колії, а також акт приймання робіт від 28.08.2003р.;

-          приймання об'єкту здійснено державною
прийомною комісією, висновки якої викладені в акті державної прийомної комісії
про прийняття в експлуатацію відремонтованої під'їзної колії від 02.09.2003р. з
видачею паспорту об'єкту;

-
спірний договір посвідчений
нотаріально і ТОВ «Степовий елеватор»є добросовісним набувачем права власності
на під'їзну колію.

Також, позивач звернувся з
клопотанням про зупинення провадження у справі у зв'язку з порушенням
10.04.2007р. кримінальної справи щодо посадових осіб ТОВ «Степовий елеватор»за
ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.5 ст.191 КК України за фактом
замаху на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом
зловживання своїм службовим становищем, що призвело до безпідставного завищення
суми бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 2745657грн.

Клопотання обгрунтовано можливістю
отримання в ході розслідування вказаної кримінальної справи додаткових доказів,
які матимуть значення для вирішення спору по справі №А27/130-07 (А17/419-06).

Крім того, позивач звернувся з
клопотанням про відкладення розгляду справи на інший день у зв'язку з
неможливістю підготовки до судового засідання.

22.05.2006р. відповідач-1 звернувся
з клопотанням про залучення до участі у справі як третьої особи на стороні
відповідачів -приватного нотаріуса Балаклійського районного нотаріального  округу Харківської області -ОСОБА_4

Клопотання обгрунтовано тим, що
вказаний нотаріус посвідчував спірний договір та здійснював перевірку
документів щодо права власності на предмет договору.

В судовому засіданні 19.06.2007р.
були оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд -

встановив:

18.04.2005р. між  ТОВ «Степовий елеватор» (покупець) та
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (продавець) був укладений договір
купівлі-продажу майна НОМЕР_2.

Відповідно до умов вказаного
договору продавець зобов'язується передати у власність покупця під'їзну колію
ПП ОСОБА_1 «Хлібокомбікормовий завод»станція Савинці Південної залізниці, що
примикає стрілкою №12А до під'їзної колії Савинського цукрового заводу, а
покупець - прийняти у власність об'єкт та сплатити ціну відповідно до умов
цього договору.

Виконання умов вказаного договору
підтверджується актом прийому-передачі від 18.04.2005р., податковою накладною
НОМЕР_3 від 18.04.2005р. та випискою банку щодо сплати вартості об'єкту у
розмірі 3719648,58грн.

Суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Петропалівською МДПІ не спростоване
твердження СПД ОСОБА_1 про наявність у останнього права власності на під'їзну
колію.

Так, в матеріалах справи містяться:

-          паспорт під'їзної колії архівний
НОМЕР_4, складений Державним проектно-вишукувальним інститутом залізничного
транспорту «Укрзалізничпроект»;

-          інструкція про порядок обслуговування
та організації руху на під'їзній колії ПП ОСОБА_1 «Хлібокомбікормовий
завод»станції Савинці Південної залізниці, затверджена начальником Харківської
дирекції -заступником начальника Південної залізниці 24.10.2003р.;

-          акт державної прийомної комісії про
прийняття в експлуатацію відремонтованої під'їзної колії від 02.09.2003р.

Податковою інспекцією не надані
будь-які докази щодо відсутності у СПД ОСОБА_1 права власності на вказаний
об'єкт при укладенні спірного договору.

Крім того, згідно з ч.1 ст.207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, визначальною умовою
визнання угоди недійсною є наявність мети завідомо суперечної інтересам держави
та суспільства.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними»при розгляді справ про визнання угоди недійсною на
підставі ст.49 Цивільного кодексу України (1540-06) судам слід мати на увазі,
що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи
існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на
використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної
власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від
оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або
користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам
суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування,
розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених
з обігу або обмежених у обігу.

Задовольняючи позов у такій справі,
суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав
умисел на досягнення цієї мети.

В ході вирішення спору податковим
органом не доведений факт наявності у відповідача 1 мети завідомо суперечної
інтересам держави і суспільства при укладенні спірної угоди. В матеріалах
справи відсутні докази ухилення СПД ОСОБА_1 від сплати податків.

Петропавлівська МДПІ вказує на те,
що ТОВ «Степовий елеватор»була подана до податкової інспекції декларація з
податку на додану вартість за квітень 2005р. в якій зазначено про необхідність
відшкодування з бюджету 2714157грн. в рахунок майбутніх платежів з ПДВ.

Одночасно позивач стверджує, що
умисел мав місце саме в діях СПД ОСОБА_1

Результати виконання спірної угоди
були відображені відповідачами в податковому обліку. Докази, що свідчать про
заниження податкових зобов'язань за спірною господарською операцією відсутні.

До того ж аналіз чинного
законодавства та матеріалів справи дозволяє стверджувати про те, що відсутність
права власності на майно не може свідчити про наявність у сторін угоди умислу
на ухилення від сплати податків (отримання бюджетного відшкодування).

Крім того, на думку суду
Петропавлівська МДПІ не має права звертатися з позовом про визнання недійсним
договору з підстав відсутності права власності і ліцензії на здійснення певного
виду діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Податкова інспекція не є органом,
який уповноважений державою здійснювати права власника і не є органом який
здійснює повноваження держави у сфері ліцензування.

Підставою для відмови в задоволенні
позову щодо застосування наслідків визнання угоди недійсною є наступне.

Частиною 1 статті 208 ГК України
передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41
Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована
виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними і стягуються за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають
визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише
протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Відповідно до ст.250 ГК України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але  не пізніш як через один рік з дня порушення
цим суб'єктом встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Враховуючи, що спірний договір був
укладений та виконаний протягом квітня 2005р., закінчився строк для
застосування наслідків визнання угоди, як адміністративно-господарських
санкцій.

Викладені обставини свідчать про
необхідність відмови в задоволенні вимог Петропавлівської МДПІ.

В той же час суд не приймає
посилання відповідача-2 на пропуск податковою інспекцією строку, встановленого
ст.99 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України
адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Питання визнання угоди недійсною
регулюються цивільним законодавством, а згідно ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлена у три роки. Таким чином, податковою інспекцією не
був пропущений строк на звернення з позовом до суду.

Клопотання позивача про зупинення
провадження у справі у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи задоволенню
не підлягає, оскільки ст.156 КАС України не передбачає такої підстави для
зупинення провадження у справі.

Також, не підлягає задоволенню
клопотання позивача про відкладення розгляду справи на інший день у зв'язку з
неможливістю підготовки до судового засідання, оскільки спір вирішується судом
з листопада 2006р., було проведено 8 судових засідань і матеріалів справи
цілком достатньо для прийняття рішення по суті спору.

Суд відмовляє в задоволенні
клопотання відповідача-1 про залучення до участі у справі як третьої особи на
стороні відповідачів -приватного нотаріуса Балаклійського районного
нотаріального  округу Харківської області
-ОСОБА_4

Чинне законодавство, зокрема,
«Закон України «Про нотаріат»не надає приватним нотаріусам статусу
підприємства, організації чи суб'єкта підприємницької діяльності без створення
юридичної особи, а тому приватний нотаріус не може бути третьою особою у
адміністративній справі, яка розглядається господарським судом згідно з пунктом
6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України і з урахуванням суб'єктного складу учасників процесу,
визначеного Господарським процесуальним кодексом України. До того ж як
зазначалось вище матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили
згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені
ст.186 КАС України.

Суддя
В.О.Татарчук

Дата
підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України
-26.06.2007р.