ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

09.08.2007
Справа №2-21/6991-2007

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Керчгаз», м. Керч

До відповідача Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

Відкритого акціонерного товариства «Кримгаз», м. Сімферополь

про визнання недійсними договорів.

Суддя Господарського

Суду Автономної Республіки Крим

С.І. Чонгова

Представники:

Позивач Тимошенко М.О., представник, д/п № 8/314 від 18.05.2006 р.

Відповідач 1. Демченко Л.А., головний ю/к, д/п № 14-77 від 06.03.2007 р.

2. Кириченко С.Л., ю/к, д/п № 3904 від 26.10.2005 р.

Сутність спору: Відкрите акціонерне товариство "Керчгаз", м. Керч,  звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, Відкритого акціонерного товариства "Кримгаз", м. Сімферополь, у якому просить визнати недійсним договір  № 14/1375 від 03.11.2003 р. про передачу в оренду газопроводу високого тиску, що проходить від котельні «Східна» смт. Леніне до котельні населеного пункту Щолкіне довжиною 17222 м; визнати недійсним договір № 14/1177/04 від 01.09.2004 р. про передачу в оренду газопроводу до Камиш-Бурунської ТЕЦ м. Керчі АР Крим у т. ч. ПГРК-100-2Н-02, ПГРК-502В, довжиною 8766 м.; припинити дії ВАТ «Кримгаз» шляхом заборони експлуатації газопроводу, яким постачається природний газ від котельні «Східна» смт. Леніне до котельні населеного пункту Щолкіне довжиною 17222 м.; припинити дії ВАТ «Кримгаз» шляхом заборони експлуатації газопроводу, яким постачається природний газ на Камиш-Бурунську ТЕЦ (АР Крим, м. Керч, пров. Тірітакський спуск), довжиною 8766 м. Крім того, просить стягнути судові витрати, пов’язані з оплатою державного мита і витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 03 листопада 2003 р. між відповідачами був укладений договір № 14/1375, відповідно до якого Нафтогаз передав Кримгазу газопровід високого тиску, що проходить від котельної «Східна» смт. Леніно до котельні населеного пункту Щолкіне довжиною 17222 м. 01.09.2004 р. між відповідачами було укладено договір, відповідно до якого Нафтогаз передав ВАТ «Кримгаз» газопровід до Камиш-Бурунської ТЕЦ м. Керчі, у тому числі ПГРК-100-2Н-02, ПГРК-502В, довжиною 8766 м. Вказані договори стали підставою для видачі Національною комісією регулювання електроенергетики ліцензій ВАТ «Керчгаз» на постачання та розподіл природного газу вказаними газопроводами. Позивач вважає, що такі договори суперечать ч. 1 статті 1 Закону України «Про природні монополії», відповідно до якого, - природною монополією є стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва. ВАТ «Керчгаз» є природною монополією по розподілу природного газу на території м. Керчі та Ленінського району АР Крим. Ліцензії на постачання та розподіл природного газу на території м. Керчі та Ленінського району АР Крим ще з 2000 р., тобто до укладення договорів між НАК «Нафтогаз України» і відповідачем, має ВПТ «Керчгаз». Передачі НАК «Нафтогаз України» газопроводів у м. Керчі та Ленінському районі не ліцензіату даної території порушує виключне право ВАТ «Керчгаз» на здійснення господарської діяльності на зазначеній території, а саме: постачання природного газу за регульованим тарифом, транспортування природного газу розподільними трубопроводами. ВАТ «Керчгаз» є природною монополією з розподілу природного газу на підвідомчій йому території і тільки він може здійснювати експлуатацію газопроводів, які є об’єктами договорів оренди.

05 червня 2007 р. відповідачем - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», м. Київ, до матеріалів справи був наданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 р. № 747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» магістральні газонафтопроводи та споруди на них, розподільні газонафтопроводи та споруди на них, газо нафтосховища, транспортні засоби спеціального призначення, які використовуються для забезпечення транспортування, зберігання та розподілу нафти, нафтопродуктів, природного газу і яке відповідно до законодавства не підлягає приватизації, передається Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» у користування. Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, НАК самостійно обирає контрагенторендаря за його згодою. Крім того, відповідачем у відзиві заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності щодо визнання недійсним спірного договору.

07 червня 2007 р. відповідач – ВАТ «Кримгаз», надав до матеріалів справи відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги позивача не визнає.

Представник позивача у судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідачів у судове засідання з’явилися, позовні вимоги не визнають з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

У засіданні суду у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України сторони заявили про продовження строків розгляду справи.

У засіданні суду у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву з 22.06.2007 р. до 09.08.2007 р.

20 липня 2007 р. на адресу суду від позивача надійшло доповнення до позовної заяви, у якому позивач доповнює свої позовні вимоги та просить: визнати недійсним договір № 46-ар від 04.12.2006 р., укладений між Кримським республіканським підприємством з експлуатації інженерних мереж і ВАТ по газопостачанню і газифікації «Кримгаз» про передачу в оренду газопроводу високого тиску з обладнанням до ГРП-1 та ГРП-2 (перша черга газопроводу до ГРП-1), газопроводу високого тиску з обладнанням до ГРП-1 та ГРП-2 (друга черга газопроводу від ГРП-1 до котельні «Східна»). Розташованого у смт. Леніне, довжиною 3290,7 м.; Припинити дії ВПТ «Кримгаз» шляхом заборони експлуатації газопроводу високого тиску з обладнанням до ГРП-1 та ГРП-2 (перша черга газопроводу до ГРП-1), газопроводу високого тиску з обладнанням до ГРП-1 та ГРП-2 (друга черга газопроводу від ГРП-1 до котельні «Східна»). Розташованого у смт. Леніне, довжиною 3290,7 м.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача, відповідачів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2003 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Орендодавцем) та Відкритим акціонерним товариством «Кримгаз» (Орендарем) був укладений договір оренди № 14/1375 газопроводів та споруд на них.

Відповідно до умов укладеного договору Орендодавець за договором передає, а Орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: газопровід високого тиску Д=273, Р=0 мПа в комплекті з газорозподільним пунктом контейнерного типу ПГРК 50/50, від котельної «Східна» смт. Леніне до котельної с. Щолкіне Ленінського району АР Крим, загальною довжиною 17222 м., вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів та становить 7330396 грн.

Актом приймання-передачі основних засобів від 03.11.2003 р. Орендодавець передав Орендарю майно, обумовлене договором, а саме: газопровід високого тиску Д=273, Р=0 мПа в комплекті з газорозподільним пунктом контейнерного типу ПГРК 50/50, від котельної «Східна» смт. Леніне до котельної с. Щолкіне Ленінського району АР Крим, загальною довжиною 17222 м.

01 вересня 2004 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Орендодавцем) та Відкритим акціонерним товариством «Кримгаз» (Орендарем) був укладений договір оренди № 14/1177/04 газопроводів та споруд на них.

Відповідно до умов укладеного договору Орендодавець за договором передає, а Орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: підвідний газопровід до Камиш-Бурунської ТЕЦ ПГРК – 100 – 2Н – 02 ПГРК – 502В, загальною довжиною 8766 м., вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів та становить 8478778,83 грн.

Актом приймання-передачі основних засобів від 01.09.2004 р. Орендодавець передав Орендарю майно, обумовлене договором, а саме: підвідний газопровід до Камиш-Бурунської ТЕЦ ПГРК – 100 – 2Н – 02 ПГРК – 502В, загальною довжиною 8766 м.

Позивач вважає, що такі договори суперечать ч. 1 статті 1 Закону України «Про природні монополії», відповідно до якого, - природною монополією є стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва. ВАТ «Керчгаз» є природною монополією по розподілу природного газу на території м. Керчі та Ленінського району АР Крим. Ліцензії на постачання та розподіл природного газу на території м. Керчі та Ленінського району АР Крим ще з 2000 р., тобто до укладення договорів між НАК «Нафтогаз України» і відповідачем, має ВПТ «Керчгаз». Передачі НАК «Нафтогаз України» газопроводів у м. Керчі та Ленінському районі не ліцензіату даної території порушує виключне право ВАТ «Керчгаз» на здійснення господарської діяльності на зазначеній території, а саме: постачання природного газу за регульованим тарифом, транспортування природного газу розподільними трубопроводами. ВАТ «Керчгаз» є природною монополією з розподілу природного газу на підвідомчій йому території і тільки він може здійснювати експлуатацію газопроводів, які є об’єктами договорів оренди.

Відповідно до п.п. 2.1.4. п. 2.1. розділу 2 «Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом», затвердженими наказом Держпідприємництва № 74 від 25.08.2005 р., постановою НКРЕ № 693 від 25.08.2005 р., зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.09.2005 р. за № 1087/11367, - господарська діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом приводиться лише на території, затвердженої НКРЕ.

Пунктом 1.3. ліцензійних умов визначено, що територією постачання природного газу за регульованим тарифом є відповідна територія, нанесена на географічну карту місцевості.

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину  стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність  встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 р. № 747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» магістральні газонафтопроводи та споруди на них, розподільні газонафтопроводи та споруди на них, газо нафтосховища, транспортні засоби спеціального призначення, які використовуються для забезпечення транспортування, зберігання та розподілу нафти, нафтопродуктів, природного газу і яке відповідно до законодавства не підлягає приватизації, передається Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» у користування.

Ліцензійними умовами  провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом передбачено, що розподіл (транспортування природного та нафтового газу розподільними трубопроводами) – вид господарської діяльності з надання послуг з транспортування природного та нафтового газу розподільними трубопроводами замовникам, що проводиться ліцензіатом відповідно до Ліцензійних умов за встановленими законодавством України правилами ціноутворення та на певній географічній території, з метою його доставки споживачам.

Відповідач – ВАТ «Кримгаз» на підтвердження свого права на транспортування природного та нафтового газу розподільними трубопроводами надав ліцензії Національної комісії регулювання електроенергетики України на транспортування природного та нафтового газу розподільними трубопроводами № № 485592, 485591 від 12.11.2003 р., 190957, 190958 від 28.12.2006 р.

Таким чином, ствердження позивача, що ВАТ «Кримгаз» є неліцензіантом не відповідає фактичним обставинам.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Суд не може прийняти до уваги посилку позивача на порушення відповідачем Закону України «Про природні монополії», оскільки позивач не надав доказів включення його у перелік суб’єктів природних монополій відповідно до статті 5 Закону України «Про природні монополії».

Відповідно до листа Антимонопольного комітету України від 06.12.2005 р. ВАТ «Кримгаз» включено до переліку суб’єктів природних монополій відповідно до статті 5 Закону України «Про природні монополії»  на ринку «Транспортування природного газу розподільчими газопроводами у територіальних межах Автономної Республіки Крим (без м. Феодосії) (в межах діючих мереж).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суд приймає до уваги пояснення позивача, що про існування договорів оренди газопроводів ВАТ «Керчгаз» дізналось у січні 2007 р., у зв’язку із зверненням ВАТ «Кримгаз» до суду із позовом про спонукання укласти договір та надсиланням копій позовних матеріалів підприємства, серед яких були і оскаржувані договори, і не вважає пропущеними строки позовної давності.

Крім того, суд не приймає доповнення позивача до позовної заяви, оскільки позивачем фактично заявлені інші вимоги, які базуються на інших підставах та мають інший предмет спору.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України витрати з оплати державного мита та судові витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу підлягають віднесенню на сторони пропорційно задоволених вимог.

У засіданні суду було оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення оформлено та підписано відповідно до ст. 84 ГПК України 28 серпня 2007 р.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 69, 77, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Продовжити строк розгляду справи.

Відмовити позивачу у задоволені позову.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чонгова С.І.