СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

27 червня 2007 року
Справа № 20-2/132

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

прокурора: не з'явився;

позивача: не з'явився;

відповідача: Афанасьєвої Тетяни Арсентіївни, довіреність №  384   від 07.07.06;

розглянувши апеляційне подання Севастопольського транспортного прокурора на ухвалу господарського суду міста Севастополя (суддя Шевчук Н.Г.) від 24.04.2007 у справі № 20-2/132

за позовом           Севастопольського транспортного прокурора (вул. Вороніна, 11,Севастополь,99011)

в інтересах держави в особі комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради (вул. Л. Павліченко, 2,Севастополь,99011)

до           закритого акціонерного товариства "Морстрой" (вул. Новоросійська, 25/ вул. Демідова, 7, м. Севастополь, 99011)

про стягнення 5532,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Севастопольський транспортний  прокурор  звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі комунального підприємства „Севтеплоенерго” Севастопольської міської ради до  закритого акціонерного товариства "Морстрой"  про стягнення 5532,06 грн.

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 24.04.2007 у справі № 20-2/132 позов залишено без розгляду.

Не погодившись з цим судовим актом, прокурор звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить ухвалу суду скасувати, справу передати до господарського суду міста Севастополя для розгляду її по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд порушив норми процесуального права.

Так, прокурор вважає, що частина 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України та частина 5 статті 31-1 Закону України "Про прокуратуру" зобов'язує прокурора самостійно визначати в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави і обґрунтовувати необхідність їх захисту, а також вказувати орган, уповноважений державою здійснювати функції в даних правовіідносинах.

Таким чином, на думку прокурора, "інтереси держави" є оціночним поняттям, яке прокурор має право визначати самостійно з посиланням на чинне законодавство та обґрунтуванням в чому саме полягає таке порушення інтересів держави, з врахуванням конкретних обставин справи.

Прокурор також посилається на те, що ним, в позовній заяві, було в повної мірі доведено - чиї саме інтереси були порушені.

Прокурор та позивач у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності прокурора та позивача за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 суддю Гоголя Ю.М. замінено на суддю Горошко Н.П.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційне подання Севастопольського транспортного прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно статті 36' Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними і державою.

Частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно з частиною 2 статті 2 вищезазначеного Кодексу, в позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність їх захисту.

Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших   інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково, або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зазначених в частині 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року та постанові Верховного суду України від 22 лютого 2007 року.

Відповідно до статуту комунального підприємства „Севтеплоенерго” Севастопольської міської ради позивач є комунальним підприємством та призначене для виробництва, розподілу, відпустки теплової енергії для нестатків споживачів, фізичних і юридичних осіб, різних форм власності та воно не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Позивач є самостійним господарюючим суб'єктом, управління господарською діяльністю здійснює через свої органи та посадові особи, та не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно залишив позов прокурора в інтересах самостійного господарюючого суб'єкта підприємництва без розгляду, на підставі пункту 1 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, підставі для скасування ухвали господарського суду немає.

Керуючись статтями 101, 103 (частина 1), 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Севастопольського транспортного прокурора залишити без задоволення.

2.  Ухвалу господарського суду міста Севастополя від 24.04.2007 у справі № 20-2/132 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді