ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.05.07                                                                                       Справа №14/135д-6/297д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Аімовій Т.М.

за участю представників

позивача: Верещак М.Г., ліквідатор ЗАТ «Імекс», ухвала №25/101-21/110-05 від 17.05.2004р.

відповідача: Харченко Ю.Г., довіреність б/н від 16.10.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 14/135д-6/297д/06 та апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Імекс», м. Василівка Запорізька область на рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2007р. у справі № 14/135д-6/297д/06

за позовом: Закритого акціонерного товариства «Імекс», м. Василівка Запорізька область (далі за текстом ЗАТ «Імекс»)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство-2», м. Василівка Запорізька область (далі за текстом ТОВ «Агентство-2»)

про визнання недійсним договору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2007р. у справі №14/135д-6/297д/06 (суддя Місюра Л.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів суду, що умови договору суперечать положенням Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом». На день укладення спірного договору майно позивача не знаходилось під арештом. Оскільки на момент укладення та посвідчення договору спірний об’єкт під забороною не перебував, нотаріус правомірно посвідчив договір купівлі-продажу. Ціна продажу об’єкту є договірною і не пов’язується чинним законодавством з залишковою вартістю об’єкту відчуження. Податкова інспекція надала згоду на реалізацію незавершеного будівництвом 80-ти квартирного житлового будинку, розташованого за адресою: м. Василівка Запорізької області пров. Шкільний,2. Податковий орган правомірно звільнив спірний об’єкт від податкової застави. Закон України « Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про місцеві державні адміністрації» не передбачає прийняття виконавчим комітетом міської ради чи місцевою державною адміністрацією рішень про надання згоди на відчуження житлового будинку, будівництво якого не закінчено. Наведені позивачем підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним, місцевий господарський суд визнав необґрунтованими і відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції, звернувшись з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у зв’язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права та постановити нове рішення, яким позов задовольнити і визнати недійсним договір купівлі-продажу від 28.11.2003р., укладений між ЗАТ «Імекс» і ТОВ «Агентство-2».

Заявник апеляційної скарги зазначає, що при укладенні спірної угоди продавцем і покупцем порушені вимоги законодавства щодо заборони реалізації майна при наявності  арешту та податкової застави цього майна. Судом не вірно застосовані норми законодавства відносно дії встановленого мораторію, в тому числі і відносно дій ДПІ, якою в період мораторію неправомірно було надано дозвіл на відчуження спірного об’єкту незавершеного будівництва. Голова правління ЗАТ “Імекс” перевищив свої повноваження, надав фіктивні документи; протокол засідання правління від 25 і 26 жовтня  2003р., на яких отримано дозвіл на відчуження майна –будинку по пров. Шкільному,2. Дії приватного нотаріуса Харченко Ю.Г. щодо посвідчення спірного договору суперечать Закону України “Про нотаріат”. Постанова ВДВС про знаття арешту від 27.11.03р. визнана недійсною ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.05.05р., у зв’язку з цим, на день укладання спірного договору майно позивача знаходилося під арештом. Місцевий господарський суд вказаним порушенням закону не надав правової оцінки. 20.04.2007р. ліквідатор підприємства позивача заявив клопотання про залучення до матеріалів справи копії вироку Василевського районного суду Запорізької області від 22.02.2007р. та про відкладення розгляду апеляційної скарги до перегляду вказаного вироку Запорізьким апеляційним судом. Вказане клопотання задоволено колегією суддів в частині залучення до матеріалів справи копії вироку. В частині відкладення розгляду апеляційної скарги клопотання задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає вимогам ст.77 ГПК України, бо вказана у клопотанні обставина не є підставою для відкладення розгляду спору. Також представник позивача на підставі статей 34, 36 ГПК України просить суд залучити до матеріалів справи, як письмовий доказ, копію ухвали апеляційного суду Запорізької області по справі №11-714/2007р., якою залишено без змін вирок Василівського районного суду Запорізької області від 22.02.2007р. Представник у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

Відповідач вважає, що підстави для скасування рішення відсутні, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. У відзиві відповідач зазначає, що позивач не довів наявність тих підстав для визнання спірного договору недійсним. Також представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що балансова вартість незавершеного будівництва у сумі 1975000грн. не є балансовою вартістю незакінченого будівництвом будинку по пер. Шкільному, 2 у м. Василівці, а є зведеною балансовою вартістю незакінченого будівництва. Наявність у ВАТ « ІМЕКС» і інших об’єктів незавершеного будівництва, крім спірного, підтверджується постановою Василівського районного суду Запорізької області від 10.07.06р. про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування. Кримінальна справа відносно голови правління ВАТ« Імекс» припинена постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.07р. Останній не визнаний винним у порушенні закону при укладанні спірного договору. Позивач не є належним щодо вимог про визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним з підстав знаходження майна у податкові заставі чи під арештом, оскільки  в даному випадку ніяких прав позивача не порушено відчуженням 1/3 недобудованого житлового будинку. В даному випадку позивачами з цих підстав можуть бути державна виконавча служба та податкова інспекція, які ніяких претензій до позивача відносно укладання спірного договору не пред’являють. Усі кошти за проданий об’єкт відповідачем були перераховані на рахунок ВАТ «Імекс». Стосовно дій нотаріуса, то вказані дії позивачем не оскаржувалися. Питання визначення законності чи незаконності дій нотаріуса віднесено законом до компетенції загальних судів.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.02.2007р. апеляційну скаргу прийнято та призначено до розгляду на 03.04.2007р., в якому було оголошено перерву до 20.04.2007р. За усним клопотанням представника позивача щодо оголошення постанови суду у повному обсязі у судовому засіданні для підготовки постанови в повному обсязі оголошено перерву до 15.05.2007р. У судовому засіданні 15.05.2007р. від представника позивача надійшло усне клопотання про оголошення вступної та резолютивної частини постанови суду, представник відповідача не заперечує, колегія суддів задовольнила клопотання позивача.

Склад колегії суддів змінювався. Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 19.04.2007р. №1304 справу призначено до розгляду у складі колегії суддів, головуючого судді – Мойсеєнко Т.В. (доповідач), суддів Коробка Н.Д., Юхименко О.В.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від 15.05.2007р. №1448 справу призначено до розгляду у складі колегії суддів, головуючого судді – Мойсеєнко Т.В. (доповідач), суддів Кричмаржевський В.А., Юхименко О.В., даною колегією прийнято постанову.

За клопотанням позивача здійснювався запис судового процесу за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Діловодство суду».

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

28 листопада 2003 року між ЗАТ “Імекс”, в особі голови правління Цибульняка В.А. та ТОВ “Агентство-2”, в особі директора Харченка В.П., укладено договір купівлі-продажу 1/3 частини незавершеного будівництвом жилого будинку, що розташований у м. Василівка Запорізької області у провулку Шкільному, 2 (том1 а.с.13).

Технічна характеристика об’єкта купівлі-продажу підтверджена довідкою №121 від 20.11.2003р., що видана Державним комунальним підприємством «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» (том1а.с. 47), згідно якої готовність незавершеного будівництва об’єкта нерухомого майна житлового будинку складає 29 відсотків.

Згідно пункту 2 вказаного договору продане майно належить ЗАТ “Імекс” на підставі рішення №399 виконкому Василівської міської ради народних депутатів Запорізької області від 19.12.1995р., що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗП №001369, виданого Василівською міською радою Запорізької області 15.08.1996р.

Вказана 1/3 частина незакінченого будівництвом жилого будинку продана за 25570грн., в тому числі ПДВ, які покупець (ТОВ “Агентство-2”) перерахував на рахунок продавця (ЗАТ «Імекс») до підписання договору у повній сумі, що підтверджується  платіжним дорученням №1 від 28.11.203р.

За актом приймання передачі від 01.12.2003р. (том1 а.с.42) ЗАТ «Імекс» передав, а ТОВ “Агентство-2” прийняв 1/3 частину незавершеного будівництвом жилого будинку, що розташований у м. Василівка Запорізької області у провулку Шкільному, 2 та прийняв пов’язані з його експлуатацією документи відповідно до умов договору.

ЗАТ «Імекс» вважає договір купівлі-продажу від 28.11.2003р. укладений з порушенням вимог чинного законодавства і на підставі ст.48 ЦК Української РСР просить визнати його недійним, оскільки цей договір не відповідає вимогам ст.ст. 1,12,17,25 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст. 47, 48 Закону України «Про господарські товариства», ст.55 Закону України « Про нотаріат», ст.ст. 2, 30,31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України « Про оподаткування прибутку підприємств».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.01.2007р. у задоволенні позовних вимог відмовлено, з чим не погодився позивач і звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки взаємовідносини сторін щодо укладання договору купівлі-продажу від 28.11.2003р. виникли до 01.01.2004 року, господарський суд оцінює відносини сторін відповідно до діючих на момент його укладання норм законодавства. Тобто до спірних правовідносин щодо недійсності договору застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР, діючого на дату підписання договору.

Даний висновок суду підтверджується пунктом 10 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсним” від 12.03.1999р. № 02-5/111, відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. Спірний договір, як вже зазначалося, укладено 28.11.2003р., цивільно - правові відносини на момент його укладення регулювались Цивільним кодексом Української РСР в редакції 1963р., тому місцевий господарський суд правомірно застосував до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 1963р.

Статтею 48 ЦК Української РСР, який діяв на момент укладення спірної угоди, встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і застосування передбачених законом наслідків.

За своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі-продажу. До правовідносин сторін щодо укладення такого договору застосовуються норми глави 20 ЦК Української РСР (ст.ст.224-240 ЦК УРСР).

Згідно статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність іншої сторони (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна згідно з вимогами статті 225 ЦК Української РСР належить власникові. З наведених норм закону слідує, що істотними умовами для договорів купівлі-продажу є предмет договору та ціна .

Як вбачається зі змісту спірного договору, позивач продав, а відповідач купував 1/3 частину незавершеного будівництвом жилого будинку, що розташований у м. Василівка Запорізької області у провулку Шкільному, 2 на земельній ділянці площею 0,5га, наданій позивачу у постійне користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею. Вказана частина незакінченого будівництвом жилого будинку продана за 25570грн., в тому числі ПДВ. Перерахування вказаної суми на розрахунковий рахунок ЗАТ “Імекс” підтверджується платіжним дорученням №1 від 28.11.2003р. (том1 а.с.41). Таким чином, договір містить усі істотні умови, необхідні за законом для договорів купівлі-продажу, а саме: предмет та ціну. Тому колегія вважає, що спірний договір є в силу вимог ст. 153 ЦК УРСР укладеним на підставі вільного волевиявлення сторін.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.11.2003р. укладеного позивачем з ТОВ “Агентство-2”.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються наступним:

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.11.03р. про порушення провадження у справі про банкрутство (№ 25/101) щодо ЗАТ “Імекс” введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (том1 а.с.20). Зазначеною ухвалою господарського суду не вирішувалися питання накладення арешту на майно ЗАТ “Імекс” та не вводилися будь-які інші заборони на відчуження майна товариства, не обмежувалися повноваження органів управління товариства щодо укладення будь-яких угод товариства.

Колегія суддів не погоджується з доводом апеляційної скарги, що введення мораторію при порушенні справи про банкрутство ЗАТ “Імекс” є забороною на відчуження майна. Згідно статті 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій це – зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Господарський суд не вводив будь-які інші заборони на відчуження майна ЗАТ “Імекс”, не обмежував повноваження органів управління позивача щодо укладення будь-яких угод.

Отже, наявність справи про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не може бути, в даному випадку, підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Відповідач у справі на момент порушення справи про банкрутство не був конкурсним кредитором позивача у розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і позивач не мав перед відповідачем ніяких грошових зобов’язань. А мораторій полягає у зупиненні виконання грошових зобов’язань. Відтак, при укладенні спірного договору не були порушенні положення Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в частині дії мораторію.

Крім того, пунктом 13 статті 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлені обмеження щодо реалізації майна , а саме: керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо розпорядження майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника. Однак, спірний договір купівлі – продажу укладено між позивачем та відповідачем 28.11.2003р., а розпорядника майна було призначено судом тільки 08.12.2003р., тобто після укладення договору, що підтверджується ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.12.2003р. (том2 а.с.49). За таких обставин, керівник ЗАТ "Імекс" мав право укладати договір купівлі -продажу, оскільки на момент його укладання розпорядника майна ще не було призначено судом.

Доводи позивача про те, що договір купівлі - продажу 1/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку, розташованого по провулку Шкільному, 2 у м. Василівка був укладений за заниженою оціночною вартістю, є не обґрунтованими з наступних підстав:

Стаття 7 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність” передбачає проведення обов’язкової незалежної оцінки майна у випадках відчуження державного та комунального майна. У статутному капіталі (фонді) ЗАТ “Імекс” частка державного та комунального майна відсутня, тобто проведення оцінки майна не є обов’язковою умовою при укладанні договорів купівлі-продажу спірного майна.

Згідно зі ст. 228 ЦК Української РСР (яка діяла в період укладення договору) продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін.

Статтею 23 Закону України "Про підприємства в України" (яка діяла в період укладення договору) підприємство реалізує свою продукцію, майно за цінами і тарифами, що встановлюються самостійно або на договірній основі.

Оцінка відчужуваного незакінченого будівництвом житлового будинку, який є предметом спору, була проведена на вимогу покупців, з метою визначення його  ймовірної продажної ціни. При цьому, ціна продажу є договірною, і вона не пов'язується з залишковою балансовою вартістю об'єкту відчуження. Крім того, позивач не надав доказів фактичної балансової вартості 1/ 3 незавершеного будівництвом об’єкту. Твердження заявника апеляційної скарги, що балансова вартість незавершеного будівництвом нежитлового будинку по пер. Школьний,2 складає 1975000грн. є помилковими, оскільки вказана сума є зведеною балансовою вартістю усіх об’єктів незавершеного будівництва ВАТ « Імекс»,а не тільки спірного об’єкту, про що вказано у постанові Василівського районного суду Запорізької області  від 10.07.2006р. про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.

Договір купівлі - продажу, від імені ЗАТ "Імекс" був підписаний головою правління Цибульняком В.А.

Стаття 29 ЦК УРСР, що був чинним на момент укладання спірного договору, визначає, що юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов'язки через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм за законом або статутом (положенням). Порядок призначення або обрання органів юридичної особи визначається її статутом (положенням).

Відповідно до ст.47 Закону України “Про господарські товариства” виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, передбачений статутом. Роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається відповідно до статуту акціонерного товариства. Правління вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що належать до компетенції загальних зборів і ради акціонерного товариства (спостережної ради). Загальні збори можуть винести рішення про передачу частини належних їм прав до компетенції правління. Правління діє від імені акціонерного товариства в межах, передбачених цим Законом і статутом акціонерного товариства.

Статтею 48 зазначеного Закону передбачено, що голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства.

Відповідно до підпункту 8.4.5 пункту 8 Статуту ЗАТ "Імекс" голова правління вправі, без довіреності, здійснювати дії від імені товариства, має право укладати угоди від імені товариства.

Пункт 8.4.6 Статуту ЗАТ “Імекс” визначено повноваження правління товариства, зокрема, укладання угод, за якими Товариство приймає на себе будь-які фінансові чи майнові зобов'язання, що не перевищують 50 відсотків статутного фонду Товариства.

Стаття 41 Закону України “Про господарські товариства” визначаючи обсяг компетенції загальних зборів акціонерів, не передбачає будь-яких обмежень чи заборон щодо вирішення питань діяльності товариства в частині вчинення дій по веденню господарської діяльності, зокрема і укладанні будь-яких договорів від імені товариства.

Протоколом засідання правління ЗАТ “Імекс” від 24 листопада 2003р. прийнято рішення про продаж ТОВ “Агентство-2” 1/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку по пров. Шкільному,2 у м. Василівка за ціною 25570 грн. (том1 а.с.48). Це рішення правління, оформлене протоколом від 24.11.2003р.,не визнано у встановленому порядку недійсним. Твердження позивача про фіктивність цього протоколу не доведено належними доказами. В підпункті 5.1 пункту 5 Статуту вказано, що статутний фонд створюється в розмірі 51149грн. 50 відсотків від вказаної суми складає 25574,50грн., майно за договором купівлі - продажу було реалізовано за 25570 грн., тобто ціна реалізації не перевищую 50 відсотків статутного фонду товариства.

Оскільки ціна реалізації не перевищує 50 відсотків статутного фонду товариства, голова правління мав право укладати угоди від імені товариства. До того ж, ні чинним законодавством, ні внутрішніми документами ЗАТ “Імекс” на день укладення спірної угоди не було встановлено жодних обмежень щодо укладення договорів головою правління, якщо їх сума становить менше 50% статутного фонду товариства. Також колегія суддів зазначає, що повноваження голови правління ЗАТ “Імекс” в частині розпорядження майном та укладення договорів не обмежені статутом товариства, тому він мав право укладати спірний договір, оскільки обсяг його повноважень визначений вищим органом товариства – загальними зборами при безпосередньому затверджені статуту товариства.

Крім того, повноваження посадової особи ЗАТ “Імекс” були перевірені нотаріусом Державної нотаріальної контори при засвідчені вказаного договору купівлі-продажу з ТОВ “Агентство-2”. Дії державного нотаріуса щодо засвідчення договору купівлі-продажу в установленому порядку не оскаржені. Крім того, листом  від 02.03.2004р. № 683/13 (том1 а.с.37) управління юстиції Запорізької області повідомлено, що при посвідчені договорів купівлі-продажу об’єкту незавершеного будівництвом, розташованого у м. Василівка по пров. Шкільному,2, в тому числі спірного договору, державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Кириченко В.В. було додержано всіх вимог чинного законодавства щодо умов посвідчення договорів відчуження будинків незакінчених будівництвом –витребувано правовстановлюючий документ на нерухоме майно, рішення власника про відчуження нерухомого майна, перевірено правоздатність юридичної особи –власника, відсутність заборони відчуження (арешту) нерухомого майна, відсутність податкової застави. Слід також відмітити, що стаття 55 Закону України « Про нотаріат» не визначає підстав недійсності договору.

Все майно ЗАТ “Імекс” знаходилось в податковій заставі з 24.10.03р., (том3 а.с.82), про що свідчать витяги з Державного реєстру застав рухомого майна від 28.11.03р. та від 16.02.05р., а отже не могло бути відчужене без узгодження з податковим органом. Така згода на відчуження незавершеного будівництва житлового будинку по пров. Шкільний 2, що належав ЗАТ “Імекс”, надана Василівською міжрайонною ДПІ повідомленням №29 від 27.11.03р. (том3 а.с.77), згідно якого звільнено з податкової застави активи платника податку, зокрема: незавершене будівництво 80 – квартирного житлового будинку, розташованого за адресою м. Василівка, провулок Шкільний 2. Дії податкової інспекції  позивачем не оскаржені у встановленому порядку та не визнані неправомірними.

Згідно Законів України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкова застава ЗАТ “Імекс” припинилась. Крім того, дозвіл на відчуження об’єкту нерухомості – незавершеного будівництвом житлового будинку по пров. Шкільному,2 державна податкова інспекція надала. Повідомленням №29 від 27.11.2003р. (том3 а.с.77) Василівська МДПІ на запит ЗАТ «Імекс» відповіла, що відповідно підпункту 8.9.1 п. 8.9 ст.8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” незавершене будівництвом 80-ти квартирного житлового будинку по пров. Шкільному,2 звільняється з податкової застави.

Згідно з підпунктом 8.9.1 пункту 8.9 статті 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" , за запитом платника податків, що має податковий борг, податковий орган може видати письмове повідомлення про звільнення окремих видів активів такого платника податків з-під податкової застави, якщо такий податковий орган визначає, що звичайна вартість інших активів, які залишаються у податковій заставі, більше суми податкового боргу, забезпеченого такою податковою заставою, у два чи більше разів, з урахуванням сум будь - яких інших прав дійсних вимог до активів такого платника податків, які мають пріоритет над таким правом податкової застави. З наведеного слідує, що ДПІ законом надані повноваження щодо звільнення  окремих видів активів з податкової застави.

Таким чином, податковий орган правомірно, на підставі положень Закону звільнив незакінчений будівництвом 80-ти квартирний житловий будинок з-податкової застави. Крім того, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача державна податкова інспекція надала дозвіл на відчуження за умови сплати податкового боргу ЗАТ «Імекс», який був сплачений товариством (лист Василівської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області від 17.05.2005р. №3420/10/24). Слід також відмітити, що таке обтяження майнових прав як податкова застава встановлюються законом в інтересах податкової служби, а не в інтересах боржника. Саме ДПІ, якщо вважає, що її права порушені  реалізацією такого майна може оспорити вказану угоду, з підстав  порушення податкового законодавства, зокрема реалізації майна за наявності податкової застави.

Реєстрація заборон відчуження нерухомого майна, а також накладених на майно арештів здійснюється відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження нерухомого майна.

На момент посвідчення договорів купівлі-продажу спірний об’єкт під забороною та арештом не перебував, що підтверджується довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна № від 28.11.03р., виданого реєстратором Харченко Ю.Г. (том3 а.с.81).

Відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 20.05.2005р. визнано недійсною постанову ВДВС Василівського районного управління юстиції Запорізької області від 27.11.2003р., якою було знято арешт з майна ЗАТ “Імекс” та закрито виконавче провадження (а.с.24 т.2). Проте скасування постанови ВДВС Василівського РУЮ від 27.11.2003р. не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки на момент посвідчення цього договору відповідно до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна предмет купівлі-продажу (незавершене будівництвом житловий будинок по пров. Шкільному,2) під забороною та арештом не перебував. З цих же підстав посилання заявника апеляційної скарги, як на підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу, на вирок Василівського районного суду Запорізької області у справі №1-147 2007р. від 22.02.2007р., за яким знято арешт з майна ЗАТ «Імекс» не є обґрунтованим. Порушення посадовою особою ВДВС своїх службових обов’язків є підставою для  відповідальності  цієї посадової особи, а не підставою для визнання спірного договору недійсним на підставі ст.48 ЦК УРСР. Крім цього, відповідач є добросовісним набувачем  1/3 незавершеного будівництвом житлового будинку, відповідно до вимог ст.145 ЦК УРСР.

Посилання позивача, як на підставу визнання недійсним договору купівлі-продажу, на порушення нотаріусом положень ст.55 Закону України «Про нотаріат» колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки в статті 55 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, що діяла на момент посвідчення договору) вказано, що угоди про відчуження житлового будинку, будівництво якого не закінчено, посвідчується за наявності рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або відповідної місцевої державної адміністрації про згоду на таке відчуження.

З матеріалів справи вбачається, що заборони відчуження або арешту майна на момент укладення договору не було. Будівництво відчужуваного об’єкту здійснювалось за кошти підприємства позивача, залучення коштів фізичних осіб та місцевого бюджету не провадилось, про що свідчать листи Василівської районної державної адміністрації №2162/01-25 від 28.11.2003р. та виконавчого комітету Василівської міської ради від 27.11.2003р., а тому згода на відчуження незавершеного будівництвом житлового будинку не потрібна. Крім того, як слідує з матеріалів справи, ні виконком Василівської міської ради, ні районна державна адміністрація не заперечували проти відчуження позивачем спірного незавершеного будівництвом житлового будинку. Таким чином, оскільки спірний об'єкт під забороною не перебував, на момент укладання та посвідчення договору, нотаріус правомірно посвідчив договір купівлі - продажу. Крім того, вказані дії нотаріуса у встановленому законом порядку не були оскаржені.

Колегія також зазначає, що постановою Вищого господарського суду України  висновки судів першій та апеляційних інстанцій не визнані не правомірними, а підставою для скасування вказаних рішень було неповне дослідження обставин справи, зокрема, не з’ясовано обставину щодо погодження з розпорядником майна укладення угод про відчуження майна.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” N02-5/111 від 12.03.99р. (із змінами) вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивач не обґрунтував, яким саме чином відповідач порушив його права та охоронювані законом інтереси, не довів, всупереч положенням статі 33 ГПК України, обґрунтованість заявлених вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.11.2003р. апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Вказані обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати по апеляційній скарзі, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. 49, ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Імекс», м. Василівка Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.01.2007р. у справі №14/135д-6/297д/06 залишити без змін.