ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2007 р.                                                                          Справа № 110/20-06/10

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Євроюст”, м. Київ

до 1) Приватного підприємства “Ліфтмаркет”, м. Бровари

2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Промислово-інвестиційна група “Столиця”, м. Бровари

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів – Броварського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, м. Бровари

про визнання права власності.

Суддя  Тищенко О.В.

Представники:

від позивача: Байда О.Г. –директор, протокол №01-08/05 від 31.08.2005р.;

від відповідача 1.: Ворошилов Є.О. –представник за довіреністю від 15.01.2007р.;

від відповідача 2.: Вітенко Р.В. –директор, протокол №13 від 02.11.2006р.;

від третьої особи: не з’явився.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Євроюст”, м. Київ  до Приватного підприємства “Ліфтмаркет”, м. Бровари про визнання права власності на об’єкти недобудованого нерухомого майна, а саме: на два будинки, господарську споруду  (А,Б і В) відповідно до технічного паспорту  БТІ та інші будинки, що знаходяться з адресою: Київська область, Броварський район, с. Пуховка, вул. Набережна та зобов’язання  Приватного підприємства “Ліфтмаркет” передати Товариству з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Євроюст” право власності на об’єкти недобудованого нерухомого майна, а саме:  на два будинки, господарську споруду  (А,Б і В) відповідно до технічного паспорту  БТІ та інші будинки, що знаходяться з адресою: Київська область, Броварський район, с. Пуховка, вул. Набережна.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2006р. у справі № 110/20-06 в позові відмовлено.

Позивачем  було оскаржено дане рішення до Київського міжобласного апеляційного господарського суду. Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.09.2006р. рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2006р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Євроюст” до Приватного підприємства “Ліфтмаркет” задоволено повністю.

Відповідачем було оскаржено постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.09.2006р. до Вищого господарського суду України, Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2006р. рішення господарського суду Київської області від 18.05.2006р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.09.2006р. скасовано повністю та справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Відповідно до резолюції Голови господарського суду Київської області  Грєхова А.С. від 22.12.2006р. суддею О.В. Тищенко прийнято  для подальшого провадження справу №110/20-06, у зв’язку з чим, справі присвоєно номер №110/20-06/10.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.12.2006р. розгляд справи призначено на 22.01.2007р. о 09:00год.

Суд в порядку ст. 24 ГПК України за власною ініціативою залучив в якості відповідача 2 –Товариство з обмеженою відповідальністю “Промислово-інвестиційна група “Столиця”, оскільки об’єкт нерухомого майна, що є предметом данного спору, був проданий Товариству з обмеженою відповідальністю “Промислово-інвестиційна група “Столиця”  (Договір купівлі-продажу від 09.06.2006р.).

Також, ухвалою господарського суду Київської області від 23.12.2006р. з метою всебічного, повного та об’єктивного розгляду справи судом, в порядку ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Броварське міжрайонне бюро технічної інвентаризації.

У зв’язку з надходженням касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Євроюст” б/н від 10 січня 2007р. на постанову Вищого господарського суду України від 11 грудня 2006р., справу №110/20-06/10 було направлено до Вищого господарського суду України.

01.02.2007р. ухвалою Верховного Суду України відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 11 грудня 2006р. в справі №110/20-06.

26.02.2007р. матеріали справи №110/20-06/10 повернуто до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.02.2007р. розгляд справи № 110/20-06/10 призначено на 26.03.2007р. о 11:00 год.

В зв’язку з перебуванням судді Тищенко О.В. на лікарняному, 16.04.2007р. судове засідання призначене на 09-00 год. не відбулося.

Ухвалою суду від 03.05.2007р.  розгляд справи призначено на 30.05.2007р. о 16:00 год.

Відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 03.04.2007р. було продовжено строк вирішення спору по справі № 110/20-06/10  на один місяць до 03.05.2007р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу від 24.01.05р., відповідно до умов якого відповідач в рахунок погашення боргу, який підтверджується гарантійними листами, зобов’язався передати позивачеві майнові права на недобудоване нерухоме майно, яке збудоване без належно затвердженого проекту (самочинне будівництво), після вступу в законну силу рішення господарського суду Київської області у справі за позовом приватного підприємства „Ліфтмаркет” до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на об’єкти самочинного будівництва, представництво інтересів позивача в якій здійснювало Товариство з обмеженою відповідальністю „Юридична компанія ”Євроюст” на підставі договору доручення від 23.01.05р.

Оскільки, відповідно до п.2.4. Договору про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу відповідач на протязі п’яти днів з моменту повідомлення про прийняте рішення зобов’язався передати позивачу право власності на нерухоме майно, а рішення по справі 271/2-2005, яким за приватним підприємством „Ліфтмаркет” було визнано право власності на об’єкти недобудованого нерухомого майна, було прийняте 20.10.05р. і станом на 01.03.06р. відповідач право власності на нерухоме майно позивачеві не передав, чим порушив умови Договору про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу, останній просить визнати за ним право власності на об’єкти недобудованого нерухомого майна –два будинки, господарську споруду (А, Б і В) відповідно до Технічного паспорту БТІ та на інші будинки, що знаходяться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна, які належать приватному підприємству на праві приватної власності відповідно до рішення господарського суду Київської області від 20.10.05р. № 271/2-2005 та договору купівлі-продажу від 31.10.01р., засвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі №5582.

Через загальний відділ господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання від 30.05.2007р. в якому останній зазначає, що 13 липня 2006 року Товариством з обмеженою відповідальністю “Промислово-інвестиційна група “Столиця” було заставлено нерухоме майно, що є предметом даного спору в якості забезпечення повернення отриманої позики у ВАТ Комерційний банк “Хрещатик”, про що в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу –Мельником Р.П. зроблено запис від 13.07.2006р. №3460762 та просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів –ВАТ Комерційний банк “Хрещатик”.

Судом з метою всебічного, повного та об’єктивного розгляду справи, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів –ВАТ Комерційний банк “Хрещатик” (ухвала від 30.05.2007р.).

Під час розгляду справи від представника позивача неодноразово надходили уточнення позовних вимог, згідно останніх від 20.06.2007р. позивач просить визнати право власності  за Товариством  з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Євроюст” на об’єкт нерухомого майна, що  знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район,  с. Пуховка, вул. Набережна, 12 та визнати недійсним Договір купівлі-продажу  від 29.06.2003р. № 3613, який укладено між Приватним підприємством “Ліфтмаркет” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Промислово-інвестиційна група “Столиця” з моменту його укладення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає наступне:

- як вбачається з умов Договору про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу від 24.01.05р. відповідач в момент укладення Договору не був власником недобудованого нерухомого майна, майнові права на яке передавав позивачеві. Таким чином, відповідач вважає, що сторонами не було досягнуто згоди щодо предмету Договору, що є його істотною умовою, а тому Договір вважається неукладеним;

- відповідач заперечує факт отримання коштів від позивача, а отже і існування заборгованості, про яку йдеться в гарантійних листах і в рахунок погашення якої було укладено Договір про передачу майнових прав;

- оскільки в Договорі про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу йдеться про намір провести відчуження нерухомого майна, відповідач вважає, що до зазначеного Договору слід застосовувати аналогію з договором купівлі-продажу нерухомого майна, а отже, зазначений Договір підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в сукупності, суд

встановив

31 жовтня 2001р. між приватним підприємством „Ліфтмаркет” та Відкритим акціонерним товариством „Броварський дослідно-експериментальний завод” було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного округу та зареєстрований в Броварському міжміському БТІ 12.03.01р. за №501, і відповідно до умов якого ПП „Ліфтмаркет” купило будинки відпочинку в кількості 9 штук, загальною площею 210,8кв.м., за адресою: Київська обл.., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Набережна.

В результаті реконструкції бази відпочинку, яку було розпочато без отримання дозволу на початок будівельних робіт та належно затвердженої документації, ПП „Ліфтмаркет” були знесені шість старих будинків  та збудовано два будинки та господарську споруду, що є самочинним будівництвом.

24.01.05р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Юридична компанія „Євроюст” (кредитор) та приватним підприємством „Ліфтмаркет” (боржник) було укладено Договір про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору відповідач зобов’язався передати позивачеві  майнові права на недобудоване нерухоме майно, яке збудоване без належно затвердженого проекту (самочинне будівництво), а саме, два будинки, господарську споруду (А, Б і В) відповідно до Технічного паспорту БТІ та на інші будинки, що знаходяться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна, які належать приватному підприємству на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.01р., засвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі №5582 (далі –Об’єкт) в рахунок погашення боргу перед позивачем відповідно до гарантійних листів від 30.07.04 №651 та від 15.10.04 № 861.

Згідно з п. 2.3.  та п.2.1. Договору відповідач зобов’язався передати позивачу майнові права на Об’єкт після вступу рішення господарського суду Київської області за позовом приватного підприємства „Ліфтмаркет” до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на об’єкти самочинного будівництва в законну силу. Для виконання умов Договору боржник звертається до господарського суду Київської області з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна, збудованого без належно затвердженого проекту (самочинне будівництво), що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна.

Представництво інтересів приватного підприємства „Ліфтмаркет” в господарському суді здійснював позивач на підставі довіреності, яка була видана відповідачем відповідно до умов договору доручення на вчинення юридичних дій, укладеного між позивачем та відповідачем 23.01.05р.

Відповідно до п.2.4. Договору відповідач на протязі п’яти днів з моменту повідомлення про прийняте господарським судом рішення зобов’язався передати позивачу право власності на нерухоме майно та здійснити всі необхідні процесуальні дії.

20.10.05р. по справі №271/2-2005 господарським судом Київської області було прийнято рішення, яким за приватним підприємством „Ліфтмаркет” було визнано право власності на об’єкти недобудованого нерухомого майна, яке збудоване без належно затвердженого проекту (самочинне будівництво), а саме, на два будинки, господарську споруду (А, Б і В) відповідно до Технічного паспорту БТІ, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна.

У відповідності до ст. 2 Закону України „Про власність" право власності —це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України „Про власність" суб'єктами права власності в Україні визнаються: народ України, громадяни, юридичні особи та держава.

Статтею 48 Закону України „Про власність" передбачено, що Україна законодавче забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом або третейським судом.

Частиною 1 та частиною 2 ст. 4 Закону України „Про власність" передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є власником недобудованого нерухомого майна - двох будинків, господарської споруди (А, Б і В) відповідно до Технічного паспорту БТІ, яке знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна, що встановлено рішенням господарського суду Київської області 20.10.05р. у справі №271/2-2005 та інших будинків, що знаходяться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна, які належать йому на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 31.10.01р., засвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за №5582.

Відповідно до ст. 55 ЗУ „Про власність” власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Вилучення майна у власника допускається при зверненні стягнення на це майно за зобов'язаннями власника у  випадках і порядку, передбачених цим Законом, а також Цивільним і Цивільно-процесуальним кодексами України. У випадках, передбачених законодавчими актами України, допускається оплатне вилучення майна у власника за рішенням суду чи іншого компетентного органу (службової особи). Власникові виплачується вартість цього майна у порядку і розмірах, встановлених законодавчими актами України. У випадках, передбачених законодавчими актами України, майно може бути безоплатно вилучено (конфісковано) у власника за рішенням (вироком) суду чи іншого компетентного органу (службової особи) як санкція за вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред’явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зазначений позов може бути заявлений власником речі, який як володіє, так і не володіє нею, права якого оспорюються, заперечуються чи не визнаються особою, яка не перебуває з власником у зобов’язальних відносинах із приводу спірної речі. При цьому підставою позову є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Необхідною ж умовою захисту права власності шляхом його визнання служить підтвердження позивачем своїх прав на майно. За таких обставин, умовою задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів, що підтверджують його право власності на майно.

Проте позивачем по справі –ТОВ „Юридична компанія „Євроюст” жодного правовстановлюючого документа або будь-яких інших доказів, що підтверджують належність останньому спірного майна, надано не було.

Відповідно до ст.129 Конституції та ст.33 ГПК України, позивач повинен довести ті факти, на підставі яких пред’явлено позов, викласти в позовній заяві докази, які підтверджують його вимоги, а також в обгрунтування позову додати до заяви необхідні документи.

Сторони вільні у наданні господарському суду доказів і доведення їх переконливості. Проте, вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу від 24.01.05р. та на порушення ним у зв’язку з цим ст.ст. 526, 610, 625 ЦК України.

На відміну від речових засобів захисту права власності, які ґрунтуються на праві власника вимагати від будь-кого утримуватися від порушення його абсолютного права, зобов’язальні засоби захисту права власності та інших цивільних прав базуються на можливості застосувати примусові заходи у правовідносинах з конкретно визначеними учасниками відносних правовідносин, у яких є уповноважена і зобов’язана особа. При цьому, у договірних зобов’язаннях уповноважена особа (кредитор) може захистити свої цивільні права та інтереси шляхом: примусу боржника виконати обов’язок в натурі, розірвання договору, застосування мір відповідальності, застосування інших заходів, передбачених договором або законом.

Виходячи з аналізу умов Договору про передачу майнових прав в рахунок погашення боргу від 24.01.05р., суд дійшов висновку, що в даному випадку між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір під відкладальною умовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин мають право обумовити настання або зміну прав та обов’язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Отже, правочин вважається вчиненим під відкладальною умовою, якщо сторони пов’язують виникнення прав та обов’язків з обставиною, щодо якої не відомо, настане вона чи ні. Це означає, що в момент укладення правочину права та обов’язки сторін ще не виникають: їх виникнення відсунуто до настання певної події.

Відповідно до п.п.2.1. та 2.3. Договору боржник повинен звернутись до господарського суду Київської області з позовом до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна, збудованого без належно затвердженого проекту (самочинне будівництво), що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна, а права на об’єкт перейдуть до кредитора після вступу рішення господарського суду Київської в законну силу.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов’язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. При цьому попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Отже, як випливає з визначення попереднього договору, обов’язковою умовою попереднього договору є строк чи термін укладення основного договору. При цьому якщо попередній договір не містить або містить не всі істотні умови основного договору, він має чітко визначати порядок їх наступного узгодження сторонами.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що за домовленістю сторін передача об’єкта у власність кредитора здійснюватиметься шляхом переоформлення права власності на кредитора протягом п’яти днів з дати письмового повідомлення боржника про результати вирішення справи в господарському суді Київської області. В повідомленні про результати вирішення справи в господарському суді сторона пропонує дату та час зустрічі. Уповноважений представник боржника разом з представником кредитора у визначений час вчиняють необхідні процесуальні дії в органах реєстрації права власності та здійснюють нотаріальне оформлення правочину про перехід права власності.

Відповідно до ч.2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

З аналізу ч.2 ст. 635 ЦК України випливає, що невиконання попереднього договору не може мати наслідком вимогу про реальне виконання обов’язку, який передбачалось внести до основного договору. Можливою є вимога про відшкодування шкоди, завданої неукладенням основного договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору за порушення його умов винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки. Відповідальність сторін передбачена розділом 4 Договору.

Як вбачається з поданого Товариством з обмеженою відповідальністю „Юридична компанія „Євроюст” позову, позивач, пред’явивши вимоги про визнання за ним права власності на спірні Об’єкти, фактично обґрунтовує їх неналежним виконанням відповідачем умов Договору.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.  Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об’єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ст. 353 ЦК України.

Розглянувши в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи та керуючись законом, господарський суд вважає, що позивачем не доведено достатньо обґрунтованих підстав для визнання за ним права власності на об"єкти нерухомого майна - два будинки, господарську споруду (А, Б і В) відповідно до Технічного паспорту БТІ та на інші будинки, що знаходяться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пуховка, вул. Набережна, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки, суд відмовляє в задоволенні вимоги про визнання права власності на об’єкти недобудованого нерухомого майна, то відповідно відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.06.2003р. № 3613.

Згідно ст.49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на позивача.

Керуючись, ст.ст.33, 44,49, 82-84 ГПК України, господарський суд,–

вирішив:

1.          В позові  відмовити.

2.          Копію рішення надіслати сторонам.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя