ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  2/306

17.08.07

За позовом     Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Воєнпошив"

третя особа   Національний технічний університет України «Київський

політехнічний інститут»

про                    примусове виселення та повернення орендованого майна

Суддя

Представники:

Від позивача           Конта М.П.

Від відповідача       Гайдар С.А.

Від 3-ої особи         Бежевець А.М.

Обставини  справи:

Позивач звернувся  до  Господарського  суду  міста  Києва  з позовом до  Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Воєнпошив», за участю третьої особи - Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», про зобов’язання відповідача звільнити державне нерухоме майно площею 40,0 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна 41, учбовий корпус № 18 та повернути дане приміщення Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву за актом приймання-передачі.

Ухвалою від  27.07.2007р. у  справі № 2/306  було порушено  провадження  та розгляд справи був призначений на 14.08.2007р.

Представник відповідача у судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що у позивача не має правових підстав для виселення відповідача з орендованого ним приміщення, оскільки на його адресу не надходили пропозиції про розірвання або про відмову від договору оренди..

Третя особа подала письмові пояснення по справі, в яких позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

На підставі ч.3 ст.77 ГПК України, в судовому засіданні була оголошена перерва на 17.08.2007р.

Від відповідача надійшла довідка з переліком осіб, які працювала на підприємстві протягом 2006-2007р.

Представник третьої особи у судовому засіданні подав письмові заперечення на відзив відповідача.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін,  господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2005р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ТОВ «ВП «Воєнпошив»було укладено договір оренди № 1604 нерухомого майна, що належить до держаної власності.

Згідно вищевказаного договору позивач передав, а відповідача прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно (кімната цокольного поверху), загальною площею 40 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Політехнічна 41, учбовий корпус № 18, яке знаходиться на балансі Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут».

Термін дії договору сторони зазначили у п. 12.1, де вказали, що договір укладено на 11 місяців, з 21.03.2005р. по 21.02.2006р.

У п.12.9. договору вказано, що чинність договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 12.6. договору передбачено, що договір вважається продовженим на той самий термін і на тих же самих умовах за письмовою згодою орендодавця та балансоутримувача протягом одного місяця після закінчення строку чинності цього договору.

Згідно п.2 ст.291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п.2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна України», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Після закінчення терміну дії договору, НТУУ «Київський політехнічний інститут»листом № 0717/995 від 18.10.2006р. звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву з проханням порушити справу про примусове звільнення орендованих приміщень у зв’язку із закінченням терміну дії договору та відсутності наміру його продовження.

Позивач, беручи до уваги лист балансоутримувача, 27.12.2006р. відправив на адресу  відповідача лист № 30-04/10455, в якому вказав, що пролонгації існуючих правовідносин щодо орендованого майна не буде, тобто договір припиняє свою чинність внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Як, зазначає позивач, відповідач відповіді на лист не надав та орендоване приміщення не звільнив.

В свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву та представленими суду доказами спростував вищезазначені доводи позивача.

Відповідач стверджує, що після закінчення строку дії договору оренди № 1604 від 21.03.2005р. він продовжував користуватись орендованим майном, а зі сторони позивача на адресу ТОВ «ВП «Воєнпошив»протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, як і в інші терміни, не надходило ніяких заперечень, тому в порядку передбаченому чинним законодавством, договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а саме спочатку – до 21.01.2007р., а потім враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача, зазначений договір оренди вважається знову продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а саме до 21.12.2007р. включно.

Згідно ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо   наймач   продовжує   користуватися   майном   після закінчення  строку договору найму,  то,  за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця,  договір вважається  поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься і в ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як стверджує відповідач, на його адресу не надходило від позивача ніяких повідомлень про припинення дії договору оренди.

Так, позивачем було надано суду лист від 27.12.22006 № 30-04/10455 «Щодо припинення чинності договору оренди»та повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення, з якого слідує, що 22 січня 2007р. воно було вручено якійсь особі з прізвищем «Мещерякова». При цьому, відповідачем  надано довідку за підписом директора, згідно якої серед осіб, що працювали на підприємстві протягом 2006 –2007 років немає працівника з прізвищем Мещерякова.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність доказів належного повідомлення орендаря про відсутність у орендодавця намірів щодо поновлення договору оренди, а відтак і доказів, які б свідчили про волевиявлення позивача не продовжувати дію договору оренди.

Також, відповідач зазначає, що взяті на себе зобов’язання за договором оренди виконував та виконує належним чином, в тому числі своєчасно та в повному обсязі вносить орендну плату, а тому вважає, що у позивача не має правових підстав для дострокового розірвання договору оренди.

За таких обставин, позивач відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України не надав доказів повідомлення відповідача про припинення дії договору оренди в розумінні ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після  закінчення  десятиденного  строку з дня  його  підписання.

Суддя                                                                                                І.О.Домнічева