ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.07                                                                                               Справа №15/342/06-6/346/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників

позивача: Коновалова Н.В., довіреність б/н від 16.11.2006р.;

відповідача: Лавренова А.М., довіреність № 335 від 16.08.2006р. провідний юрисконсульт;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 15/342/06-6/346/06 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСУ-124 Стальконструкція», м.Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2006р. у справі № 15/342/06-6/346/06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСУ-124 «Стальконструкція», м.Запоріжжя

до відповідача Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», м.Запоріжжя

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 20.12.2006р. у справі                          № 15/342/06-6/346/06 (суддя Місюра Л.С.) у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду прийнято з посиланням на ст.ст.1212, 1213 ЦК України та мотивовано тим, що відповідно п.п. 3.3.5 п.3 договору позивач був зобов’язаний протягом 10 днів після підписання актів про приймання підрядних робіт вивезти з будівельного майданчику належне йому майно, але позивач не надав таких актів та не зміг пояснити чи були виконанні роботи. У зв’язку з тим, що відповідач у позивача не придбав та не зберігав майно у позивача відсутні правові підстави для стягнення вартості цього майна.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій останній просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2006р. у справі № 15/342/06-6/346/06, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи і рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Заявник апеляційної скарги зазначає, що позивач листом № 54 від 24.01.2005р. звертався до відповідача з проханням надати дозвіл на ввезення на територію відповідача з послідуючим вивезенням власності ТОВ «ЗСУ 124 «Стальконструкція», відповідач підписами посадових осіб, які маються на вищезазначеному листі надав дозвіл на ввезення на територію підприємства майна, яке є власністю позивача. Одночасно заявник апеляційної скарги зазначає, що після виконання робіт позивач був позбавлений можливості вивезти своє майно у зв’язку з тим, що на території відповідача майно було відсутнє, а місце знаходження його ТОВ «ЗСУ 124 «Стальконструкція» не відомо. Крім того, позивач вказує на те, що територія відповідача знаходиться під охороною і без дозволу керівництва та Департаменту охорони та режиму ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» ввезти або вивезти його з території підприємства неможливо.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що відповідно до листа № 52 від 24.01.2005р. позивачем було завезено на територію підприємства відповідача майно необхідне для виконання робіт, тобто фактичний допуск позивача на об’єкт відповідача був моментом початку виконання робіт за договором. Одним з обов’язків позивача відповідно до п.3.3.7 договору було доставити на будівельний майданчик необхідні матеріали, конструкції, комплектуючі вироби згідно проекту (в тому числі майно за листом позивача № 52 від 24.01.2004р.) та забезпечити його зберігання в період проведення робіт. Матеріальну відповідальність за зберігання матеріалів, які були завезені позивачем на підприємство відповідача для проведення робіт до підписання акту приймання – передачі на будівельному майданчику згідно п.5.2 договору також ніс позивач. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що рішення суду є законним, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 22 січня 2007р. у справі  № 15/342/06-6/346/06 апеляційна скарга позивача прийнята та призначена до розгляду на 21.03.2007р.

Під час розгляду справи, колегією суддів оголошувалась перерва на 26.04.2007р. та 05.06.2007р.

Склад колегії суддів змінювався. Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1779 від 05.06.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого судді Мойсеєнко Т.В. (доповідач), суддів Шевченко Т.М., Кричмаржевський В.А., даною колегією прийнято постанову.

За згодою представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення, та за їх згодою в судовому засіданні оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 26.04.2004р. між ТОВ "ЗСУ – 124 «Стальконструкція» та ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» було укладено договір підряду № 16 з додатковою угодою № 1 від 28.01.2005р., відповідно до умов якого відповідач зобов’язався на свій страх та ризик виконати для позивача роботи по заміні металоконструкцій підкранових балок на пресово – кузовном корпусі та змінити силове обладнання.

Відповідно п.п. 3.3.5 п.3 договору позивач був зобов’язаний протягом 10 днів після підписання актів про приймання підрядних робіт вивезти з будівельного майданчику належне йому майно.

Позивач, листом № 52 від 24.01.2005р. звернувся до Директора Департаменту ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» Москалеву А.Е. з проханням дозволити ввезти наступне майно: побутове приміщення бригади Гриценюк Л.Н., що підтверджується інвентарною карткою № 10, умивальники -2шт., стільці-4шт., стіл-1шт., електроплитка-2шт., батареї з тенами-2шт., відер – 4шт., урну-1шт., спецодяг-7комплектів, каски монтажні-7шт., що підтверджується актом контрольної перевірки інвентаризації необоротних активів від 01.11.2005р.

Згідно резолюції керівництва відповідача позивач ввіз товарно-матеріальних цінностей вказаних у листі № 52 від 24.01.05р. на охоронювану територію дозволений до 30.12.05р.

04.03.2005р. сторонами по справі був підписаний акт виконаних робіт № 36 за лютий місяць 2005р. Згідно якого, відповідач пояснив, що всі роботи за лютий 2005р. були виконані належним чином.

Листом № 1121 від 24.11.05р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення майна, яке було ввезено на охоронювану територію заводу. Неотримавши відповідь вказаний лист, позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою дозволити вивіз належного йому майна, яке було ввезене на підставі листа від 24.01.2005р.

Однак, 18.10.2006р. позивач та відповідач підписали акт, в якому зазначено, що спірне майно на території підприємства відповідача відсутнє.

У зв’язку з чим, позивач на підставі статей 1212, 1213 ЦК України звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача вартості незаконного придбаного майна у розмірі 7 593грн.04коп.

Вказані вимоги стали предметом спору у господарському суді першої інстанції.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки спір виник між суб’єктами господарської діяльності стосовно майново-господарських відносин, то відповідно до п.2 ст.4 та п.1 ст.175 Господарського кодексу України до спірних відносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Господарські зобов’язання виникають, як передбачено ст. 174 ГК України безпосередньо з закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

Згідно пункту 1.2 договору № 16 від 26.04.2004 відповідач зобов'язався на свій ризик виконати за замовленням Замовника з використанням своїх матеріалів або матеріалів Замовника, а Замовник зобов’язався прийняти та оплатити виконану роботу відповідно до умов договору.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 28.01.2005р. до договору № 16 від 26.04.2004р. сторонами було визначено строк виконання робіт: початок робіт 01.05.2004р. закінчення робіт 30.12.2005р. (т.1 а.с. 65).

Для виконання робіт за договором, позивач листом № 52 від 24.01.2005р. звернувся до Директора Департаменту ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» Москалеву А.Е. з проханням дозволити ввезти своє майно необхідне для виконання робіт з наступним вивозом його після закінчення робіт. Відповідач дозволив ввіз майна на територію підприємства, що підтверджується візами посадових осіб відповідача на зазначеному листі. (т.1 а.с. 10).

Однак, після виконання робіт позивач був позбавлений можливості вивезти майно з території відповідача у зв’язку з його відсутністю. Для вирішення даного питання позивач звернувся до відповідача з листами від 24.11.2005р. № 1121 та від 16.01.2006р. № 80 з проханням повернути ввезене на територією відповідача майно, проте відповіді на зазначені листи позивач не отримав.

Матеріалами справи встановлено, що 18.10.2006р. між позивачем та відповідачем було складено двосторонній акт, в якому зазначено, що спірне майно на території підприємства відповідача відсутнє.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду проте, що позивачем порушено умови договору, оскільки майно, яке було ввезено на територію відповідача, є власністю ТОВ «ЗСУ 124 «Стальконструкція», що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів за № 10 та актом контрольної перевірки інвентаризації необоротних активів і відповідач не мав права розпоряджатися цим майном. Право власності позивача на це майно ніким не оспорене та не визнано незаконним, тому діє презумпція законності володіння цим майном. Не вивезення позивачем майна з охоронюваної території відповідача не впливає на зобов’язання відповідача відповідно до ст. 1212 ЦК України повернути безпідставно набуте майна .

Слід зазначити, що листом № 280 від 01.11.2006р. відповідач підтвердив факт ввезення та перебування майна позивача на території підприємства Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод». Зазначеним листом, відповідач підтвердив факт того, що зазначене майно не було вивезене позивачем та перебуває на території відповідача.

Судова колегія вважає, що за таких підстав відповідач без будь-яких правових підстав набув майно позивача та не повернув його власнику, що порушило законне право позивача. Факт набування спірного майна підтверджується дозволом посадових осіб відповідача на ввезення майна на охоронювану територію та відсутністю факту вивезення.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належить право користуватися, розпоряджатися та вільно володіти своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналогічне положення містить ст.50 Закону України «Про власність», яка передбачає, що власник має право вимагати повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно.

Так, у відповідності до ч.2 ст.1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.

Загальна вартість майна визначена актом контрольної перевірки інвентаризації необоротних активів станом на 01.11.2005р., інвентарними картками та довідкою ТОВ «ЗСУ-124 «Стальконструкція» станом на 22.06.2006р. та становить 7 593грн.04коп. Заявлена до стягнення вартість майна не спростована відповідачем, тобто відповідач не довів належним чином , що вартість спірного майна, яка визначається за цінами на момент розгляду справи є меншою ніж заявлено позивачем.

Крім того, апеляційним господарським судом було оглянуто оригінал журналу № 1 обліку ввозу товарно - матеріальних цінностей в’їзду автомобільного транспорту (витяг копії залучено до матеріалів справи), зі змісту якого вбачається, що дійсно майно позивача було ввезено на територію відповідача (т.1 а.с.117-120). Вивезення спірного майна з охоронюваної території відповідача у журналах ввозу та вивозу товарно-матеріальних цінностей, що були надані відповідачем на огляд суду, не зафіксовано, записи про вивіз спірного майна відсутні. Факт ввезення майна, також підтверджується довідкою відповідача № 252/кр від 23.04.2007р. (т.1 а.с. 121).

Колегія вважає, що слід врахувати той факт, що територія Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод» охороняється і без дозволу Департаменту охорони та режиму ЗАТ «ЗАЗ» ввезти або вивезти будь-які речі з території підприємства відповідача неможливо.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 7593грн.04коп. є обґрунтованими та законними.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Незрозумілим є посилання суду в обґрунтування відмови у задоволенні позову з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України, на те, що відповідач не брав на себе зобов’язань  зберігати спірне майно. Як би відповідач брав на себе зобов’язання зберігати спірне майно, то в даному випадку підстави для витребування майна були б іншими.

За таких обставин, висновок суду про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 7593грн.04коп. є передчасним, оскільки суд першої інстанції не з’ясував вищезазначених обставин справи, що призвело до прийняття господарським судом незаконного рішення. У зв’язку з чим, позов підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2006р. у справі № 15/432/06-6/346/06 скасуванню.

Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на відповідача.

Керуючись ст. 49, ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «ЗСУ – 124 «Стальконструкція», м.Запоріжжя задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.2006р. у справі                           № 15/432/06-6/346/06 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», м.Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСУ – 124 «Стальконструкція», м.Запоріжжя 7 593грн.04коп. вартості безпідставно набутого майна.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», м.Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСУ – 124 «Стальконструкція», м.Запоріжжя 102грн. 00коп. державного мита за розгляд справи у господарському суді Запорізької області.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», м.Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСУ – 124 «Стальконструкція», м.Запоріжжя 118,00грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», м.Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗСУ – 124 «Стальконструкція», м.Запоріжжя 51,00грн. державного мита за розгляд справи у Запорізькому апеляційному господарському суді.

Видачу наказу доручити господарському суду Запорізької області.