ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"04" вересня 2007 р.
Справа №  14/132

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши матеріали справи  №14132

за позовом: приватної виробничо-комерційної фірми “Ганоль”(далі по тексту– ПВКФ), м. Кіровоград

до відповідача: Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції (далі по тексту – МДПІ), м. Кіровоград

про визнання дій неправомірними та скасування актів

Секретар судового засідання – Адаменко А.В.

Представники:

від позивача – Бершадська В.В., довіреність №бн від 30.05.2007 р.

від позивача – Ганоль Ю.В., довіреність №бн від 05.07.2007 р.

від відповідача – Мельник В.В., довіреність №2 від 01.02.2007 р.

від відповідача – Сільченко О.М., довіреність №33 від 30.05.2007 р.

Подано позов про визнання неправомірними дії Кіровоградської МДПІ та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.12.2006 р. №0, від 27.01.2007 р. №1, від 06.04.2007 р. №2 з моменту прийняття.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що кошти отримані підприємством по договорах, які передбачають плату за користування ними, не відносяться до зворотної фінансової допомоги і не повинні включатися до валових доходів підприємства, отже платником не порушено вимоги підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. В зв'язку з чим позивач вважає безпідставним нарахування державним податковим органом податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 60 211,00 грн., в тому числі 46 034,00 грн. основного платежу та 14 177,00 грн. штрафної(фінансової) санкції згідно податкового повідомлення-рішення від 11.12.2006 р. №0.

В запереченнях на позов відповідач не погоджується з вимогами позивача та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши матеріалі справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

На підставі направлення від 15.11.2006 р. №85, виданого Кіровоградської МДПІ спеціалістами податкової служби проведена планова перевірка ПВКФ “Ганоль” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2003 р. по 30.06.2006 р.

Перевіркою правильності визначення позивачем податку на прибуток державною податковою службою встановлено порушення  підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме занижено податок на прибуток в сумі 51 021,00 грн., в тому числі в 2004 р. за 1 квартал 2004 р. в розмірі 4 987,00 грн., а 1 півріччя 2006 р. в розмірі 46 034,00 грн., що відображено в акті перевірки від 30.11.2006 р. №4723-0020656263, який став підставою для прийняття спірного повідомлення-рішення.

Господарський суд вважає, що вимоги позивача не підлягають  задоволенню в силу наступного.

В 1 кварталі 2004 р.  Ганоль Віктор Миколайович надав поворотну фінансову допомогу в розмірі 75 907,50 грн. ПВКФ “Ганоль”, в тому числі внесено в касу підприємства 14 500,00 грн. та на розрахунковий рахунок ВАТ КБ “Надра” 61 407,50 грн., про що свідчать касові документи та платіжні доручення з призначенням платежу “зворотна фінансова допомога”. В 1 кварталі 2004 року кошти в сумі 38 060,00 грн., як фінансова допомога, повернуті Ганоль В.М. без здійснення оплати за їх користування. Залишок неповернутої суми фінансової допомоги на кінець звітного періоду склав 37 847,50 грн.

В 2006 році ПВКФ “Ганоль” отримано від Ганоль В.М. кошти в розмір 330 324,29 грн. згідно прибуткових касових ордерів та платіжних доручень, перерахованих на 19,20 аркушах акту перевірки (т.1, а.с.34,35) з призначенням платежу “зворотна фінансова допомога”, в тому числі в 1 кварталі 2006 року 101 525,97 грн., в 2 кварталі 228 798,32 грн. та повернуто, як фінансова допомога, в 1 кварталі 2006 р. 26 280,00 грн., в 2 кварталі 2006 р. 14 880,00 грн.

Виписки банку, квитанції про внесення коштів, витяг з головної книги підприємства  підтверджують, що кошти від Ганоль В.М. позивач отримував та повертав з зазначенням платежу “фінансова допомога”, при цьому оплату за їх користування не нараховував та не сплачував, в бухгалтерському обліку отримання коштів відображав кореспонденцію рахунків Д-т 30 ”Каса”, Д-т “Поточні рахунки в національній валюті” К-т “Інші довгострокові зобов”язання”(зворотна фінансова допомога)(т.2, а.с 2-3), повернення поворотної фінансової допомоги відображено кореспонденцією рахунків Д-т 55 “Інші довгострокові зобов”язання”(зворотна фінансова допомога) К-т 30 “Каса”.

Викладені факти представники позивача не заперечують, в той же час посилаючись на договори позики від 13.02.2004 р., 16.01.2006 р., 11.05.2006 р., зазначають, що кошти ПВКФ “Ганоль” надавалися з умовою плати за їх користування, а тому не можуть вважатися зворотною фінансовою допомогою.

При цьому позивач не надав суду жодного платіжного, бухгалтерського або іншого документа, який міг підтвердити, що кошти від Ганоль В.М. позивачу перераховувалися або вносилися в касу ПВКФ “Ганоль”, а також поверталися підприємством на виконання договорів позики від 13.02.2004 р., 16.01.2006 р., 11.05.2006 р., внесення будь-яких змін в призначення платежу по перерахованим позивачу коштам та їх поверненню,  матеріали справи не містять, не представлені також суду докази нарахування та сплати підприємством Ганоль В.М. відсотків за користування коштами.

За таких обставин, господарський суд погоджується з висновком державного податкового органу, що позивач отримував та повертав Ганоль В.М. кошти отримані, як зворотна фінансова допомога.

Позивач є платником податку на прибуток, отже в своєї діяльності повинен керуватися нормами Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до підпункту 1.22.2 пункту 1.22 статті 1 цього Закону поворотна фінансова допомога – це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Згідно пункту 3.1 статті 3 Закону об’єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

За нормою пункту 4.1 статті 4 Закону валовий дохід – загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого(нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, так і за їх межами.

Відповідно до підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону валовий дохід включає в себе доходи з інших джерел, в тому числі сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку(у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж встановлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону. У разі коли у майбутніх податкових періодах платник податку повертає таку поворотну фінансову допомогу(її частину) особі, яка її надала, такий платник податку збільшує суму валових витрат на суму такої поворотної фінансової допомоги(її частини) за наслідками податкового періоду, в якому відбулося таке повернення.

З урахуванням зазначених норм господарський суд вважає правомірним висновок податкового органу щодо порушення позивачем  підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, в результаті чого заниження валовий дохід в сумі 221 985,79 грн., в тому числі за 1 квартал 2004 р. в розмірі 37 847,50 грн.

Посилання позивача в позовній заяві на визначення терміну „доходи” згідно з Положенням(стандарт) бухгалтерського обліку 3 „Звіт про фінансові результати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 р. №87 суд вважає необґрунтованим, оскільки даним Положенням визначається зміст і форма звіту про фінансові результати підприємств, організацій та інших юридичних осіб, а також загальні вимоги до закриття його статей.

Визначення термінів та порядок нарахування та сплати податку на прибуток встановлено Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, який обов’язковий для застосування  при обчисленні, нарахуванні та сплаті податку на прибуток.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати(заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, встановлених для такого податку, збору(обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата. Та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

На підставі викладене, господарський суд вважає правомірним податкове повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ №0 від 29.11.2005 р. про визначення позивачу податкового зобов’язання по податку на прибуток в сумі 10 530,00 грн., в тому числі 8 500,00 грн. основного платежу та 2 030,00 грн. штрафних(фінансових) санкцій.

За таких обставин, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог КСП „Онуфріївський інкубатор”.

Керуючись статтями 71, 162, 163, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя