ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.09.07 р.                                                                               Справа № 34/213пн

Суддя господарського суду Донецької області Кододова О.В.

При секретарі судового засідання Котельніковій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом – Віролюбівської  сільської ради

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”  Краматорська електрична мережа  м. Краматорськ

про зобов’язання відповідача списати кредиторську заборгованість за терміном позовної давності у розмірі 2492,36грн., зобов’язання відповідача підключити до мережі електропостачання відключені об’єкти .

за участю представників сторін:

від позивача – не з’явився

від відповідача –  Петровський Є.Л. (за довіреністю)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Віролюбівською сільською радою до Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго”  Краматорська електрична мережа  м. Краматорськ  про зобов’язання відповідача списати кредиторську заборгованість за терміном позовної давності у розмірі 2492,36грн., зобов’язання відповідача підключити до мережі електропостачання відключені об’єкти .

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що  відповідно до наказу Державного казначейства України  від 08.05.2001року №73 “Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних  установ, строк позовної давності якої минув” сільська рада здійснювала списання кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув, щоквартально в порядку, передбаченого пунктом 1 цього наказу. Списання проводилось на підставі розпорядження голови сільської ради (розпорядження від 03.01.2006р. №5, розпорядження від 03.07.2006р. №25, розпорядження від 04.09.2006р. №45)

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 21 серпня 2007року (вхід.№02-41/32481) проти позову заперечує та зазначає, що  обраний позивачем засіб захисту  порушеного права, не встановлений ст. 16 ЦК України та ст. 20  ГК України, а також не передбачений договором на постачання електричної енергії .

За клопотанням сторін справа слухалась без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  господарський суд, встановив :

Між Відкритим акціонерним товариством “Донецькобленерго” Краматорських електричних мереж та Віролюбською міською радою 20 січня 2004року  укладений договір №769 про постачання електричної енергії. Згідно до умов укладеного договору, постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач  оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору. Строк  дії договору до 12 травня 2007року.

Відповідно до додаткової угоди  №769 від 20 січня 2004року строк дії договору продовжений до 31 грудня 2007року.

На підставі наказу Державного казначейства № 73 від 08.05.2001 р. “Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, строк позовної давності якої минув” позивач здійснював списання кредиторської заборгованості на користь відповідача на підставі розпоряджень голови сільської ради від 03.01.2006р. №5,  від 03.07.2006р. №25, від 04.09.2006р. №45.

Повідомленням від 14 березня 2007року  ВАТ “Донецькобленерго”  Краматорські електричні мережі повідомив позивача про припинення поставки електроенергії у зв’язку з несплатою  рахунків за спожиту електричну енергію за 2003рік в сумі 2492,36грн.

Позивачем 23 березня 2007року прийнято акт про відключення електровикористовуваній  установки у зв’язку з несплатою по рахункам спожитої електричної енергії у сумі 1985грн. та відключено постачання електричної енергії.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами п.1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі спори, зокрема, про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві. При цьому, у господарському суді не можуть оспорюватися акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за  результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов’язкового характеру (п.6.2 Роз’яснень Вищого господарського суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів.

Згідно із ст.20 Господарського кодексу України, права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання  повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав  та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі;    відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування  збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд дійшов до висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту права, оскільки обраний позивачем спосіб не передбачений вищевказаними нормами права та договорами про постачання електричної енергії, укладеним сторонами. Крім того, позивачем не доведено й факт порушення з боку відповідача його прав.

Судом не приймається до уваги посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на наказ Державного казначейства України від 08.05.2001року №73 “Про затвердження Порядку списання кредиторської заборгованості бюджетних  установ, строк позовної давності якої минув” за тих підстав, що даний порядок регламентує  списання кредиторської заборгованості установ та організацій що утримуються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, строк позовної давності якої минув.

Даний порядок не розповсюджується на відповідача і не є для нього обов’язковим.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача про зобов’язання відповідача списати кредиторську заборгованість за терміном позовної давності у розмірі 2492,36грн. та  зобов’язання відповідача підключити до мережі електропостачання відключені об’єкти задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті держмита та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу віднести на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст.   33, 43, 44, 49,  82,  84, 85  ГПК  України, суд –

В И Р І Ш И В  :

У позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення  десятиденного строку з дня його прийняття  і може бути оскаржене  через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя