ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
РІШЕННЯ

"20" серпня 2007 р.

Справа № 8/122-2304

за позовом:  Державного підприємства "Буське лісове
господарство" вул. Січових Стрільців, 39, м. Буськ Львівської області,
80500

до
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про
стягнення заборгованості в сумі 6 470 грн. 03 коп.

Суддя  Гирила І.М.

Представники сторін:

Позивача: Романюка
В. Я. -юриста, довіреність № 14/2006 від 18.07.06р.

відповідача: ОСОБА_1,
паспорт НОМЕР_1, виданий Тернопільським МВ УМВСУ в Тернопільській області від
05.07.02р..

В судовому засіданні представникам
сторін роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені  статтями 20,22,81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного
клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Державне підприємство "Буське
лісове господарство" вул. Січових Стрільців, 39, м. Буськ Львівської
області звернулося в господарський суд з позовом про стягнення з суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1 -6 470 грн. 03 коп.
заборгованості за поставлену продукцію.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на накладні НОМЕР_2. та НОМЕР_3 на загальну суму 38 642
грн., згідно яких відповідачу по справі було поставлене вугілля. Стверджує, що
відповідач взяті на себе зобов'язання виконав неналежним чином, товар в якості
оплати за отримане вугілля поставив частково на суму 29 222,17 грн., непогашеною
залишається заборгованість в сумі 6 470,03, з яких 6 453,60 грн. -сума
основного боргу та 16,43 грн. - 3% річних, претензії, надіслані на його адресу
№НОМЕР_4та №НОМЕР_5 залишені без реагування та задоволення, що і зумовило
позивача звернутись до господарського суду з даним позовом.

Представник відповідача в судове
засідання 25.06.07р. прибув, щодо існування у нього перед позивачем по справі
заборгованості за поставлене вугілля згідно накладних НОМЕР_2. та №НОМЕР_3 в
сумі 6 453,60 грн. не заперечує, проте стверджує, що у сторін по справі існують
не виконані взаємні зобов'язання, зокрема щодо недопоставленого йому у 2001
році одного вагона вугілля (69 тонн по 106 грн. за тонн на загальну суму 7 314
грн.).

Вважає, що сторонам по справі слід
провести  зарахування зустрічних  вимог та припинити провадження у даній
справі.

У судовому засіданні 06.08.2007р.
позивач  звернувся до суду з заявою
б/н,б/д (зареєстровано канцелярією суду 06.08.2007р. за № 18784(н)) про
уточнення позовних вимог в частині суми боргу, зазначає, що відповідачем після
порушення провадження по справі  частково
заборгованість в сумі 1802 грн. погашено, в зв'язку з чим  в цій частині спору просить припинити провадження;
не погашеними залишаються борг в сумі 4668,03 грн., в тому числі 16,43 грн. -3%
річних, а також судові витрати, пов'язані із розглядом справи в суді, які і
просить стягнути із відповідача по справі.

У судовому засіданні 20.08.2007р.
позивач звернувся до суду з заявою № 625 від 17.08.2007р. (зареєстровано
канцелярією суду 20.08.2007р. за № 19270(н)) про уточнення позовних вимог в
частині суми боргу. Стверджує,  що
відповідачем ще  частково погашено борг
перед ним - в сумі 2 496 грн., просить  в
цій частині спору просить припинити провадження у справі.

Зазначає, що не погашеними
залишаються борг в сумі 2 172,03 грн., в тому числі 16,43 грн. -3% річних, а
також судові витрати, пов'язані із розглядом справи в суді, які і просить
стягнути із відповідача по справі.

Суд приймає заяву позивача  про зміну позовних вимог як таку, що подана у
відповідності до статті 22 ГПК України.

Таким чином, предметом позову є
стягнення з відповідача 2 172 грн. 03 коп.( в тому числі 16,43 грн. -3%
річних)  заборгованості за поставлену
продукцію.

В судовому засіданні 20.08.2007р.
представник позивача підтримав позовні вимоги в сумі 2 172,03 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши
представлені сторонами доказі в їх сукупності, судом встановлено наступне:

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду  за захистом своїх порушених, оспорюваних прав
і охоронюваних законом інтересів мають підприємства , установи, організації,
інші юридичні особи( у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу  суб'єкта підприємницької діяльності.

Позивач -державне підприємство «Буське лісове господарство»,
місцезнаходження якого вул. Січових Стрільців, 39, м. Буськ Львівської області,
згідно довідки управління статистики у Буському районі №44 від 01.06.2007р., є
юридичною особою, в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій
України значиться за ідентифікаційним кодом
№ 00992504.

Відповідач -суб'єкт підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа торгово -реєстраційною
палатою Тернопільської міської ради 13.08.1998р., про що йому видано свідоцтво
про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької
діяльності  - фізичної особи.

Як встановлено в судовому засіданні
та підтверджено документами, які знаходяться у матеріалах справи, на підставі
усної домовленості відповідач по справі -суб'єкт підприємницької діяльності  - фізична особа ОСОБА_1 отримав від Буського
державного  лісогосподарського  підприємства, яке згідно наказу державного
комітету лісового господарства України № 299 від 28.04.2005р. перейменоване в
державне підприємство «Буське лісове господарство»(наказ по підприємству № 73
від 01.07.2005р.) по довіреності серії ЯИС №НОМЕР_7 від 20.11.2004р. згідно
накладної №НОМЕР_8 вугілля в кількості 113,50 тонн на загальну суму 21 362 грн.
(в тому числі 3 560,33 грн. ПДВ) та по довіреності серії НОМЕР_9 від 15.12.2004р.  згідно накладної № НОМЕР_3 вугілля в
кількості 72 тонни на загальну суму 17 280 грн. (в тому числі 2 880 грн. ПДВ)
(належним чином засвідчені копії документів знаходяться у матеріалах справи).

Всього  позивачем поставлено
відповідачу  товарно -матеріальних
цінностей (вугілля) на загальну суму  38
642 грн.

Факт отримання  вугілля
згідно вищезазначених накладних у 2004 році відповідачем не заперечено.

Матеріали справи свідчать про те,
що відповідач по справі вартість отриманого вугілля оплатив частково в сумі 29
222,17 грн., а саме шляхом поставки
Буському держлісгоспу за отримане вугілля  товарно -матеріальних цінностей:  згідно накладної  № НОМЕР_10; згідно накладної № НОМЕР_11.;
згідно накладної № НОМЕР_12.; згідно накладної №НОМЕР_13.; згідно накладної №
НОМЕР_14.; згідно накладної № НОМЕР_15 згідно накладної № НОМЕР_16.(належним
чином засвідчені копії документів знаходяться у матеріалах справи).

Таким чином, як зазначає позивач по
справі та підтверджено матеріалами справи, позивач свої договірні зобов'язання
виконав належним чином, однак відповідач
за отриманий товар (вугілля) розрахувався частково шляхом взаємозаліку
товарів власного виробництва і допустив заборгованість перед позивачем в сумі 6
453,60 грн.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України
суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених
господарським кодексом України.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,
що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

Дослідивши представлені позивачем документи, господарський суд
вважає, що вони по своїх формальних ознаках є Договором міни, в якому сторони
досягли згоди щодо умов, в тому числі і в частині оплати за отриманий товар.

Згідно із ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із
сторін зобов'язується передати  другій
стороні у власність один товар в обмін на інший. Кожна із сторін договору міни
є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він
одержує взамін.

Право власності  на
обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання
зобов'язань  щодо передання майна обома
сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є  правовідношення, в якому одна
сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну
дію (передати  майно, виконати роботу,
надати послугу,  сплатити  гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України визначено,
що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається,  якщо інше не
встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Однак , сторонами не був встановлений строк виконання зобов'язання
.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явленням вимоги,
кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен
виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Позивачем по справі, в порядку ст. 530 ЦК України на адресу
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 направлена
претензія  №НОМЕР_5  з вимогою оплатити вартість отриманої
продукції (вугілля)  в сумі 6 453,60 грн.
У 10-денний термін  з дня одержання
претензії. Дана претензія була залишена відповідачем без належного реагування
та задоволення, у строк визначений ДП «Буський лісгосп»у претензії приватний
підприємець -фізична особа ОСОБА_1
заборгованість не погасив.

Окрім того, заборгованість в сумі 6 453 грн. станом на
01.07.2007р.  підтверджувалась актом
звірки розрахунків від 01.07.07р., підписаного повноважними представниками
сторін без заперечень, з якого, зокрема вбачається, що у СПД -фізичної особи
ОСОБА_1 перед ДП «Буський лісгосп»існувала кредиторська заборгованість в сумі 6
453,60 грн.

Проте, із поданих в судові засідання 06.08.2007р. та 20.08.2007р.
заяв  позивача про зменшення суми
позовних вимог вбачається, що станом на час розгляду справи в суді   суб'єкт підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1 частково  виконав взяті на
себе зобов'язання та погасив заборгованість перед позивачем в сумі 4 298 грн.
(1802 грн. + 2496 грн.)

Таким чином, станом на день розгляду справи в суді  за відповідачем рахується заборгованість за
поставлену продукцію на загальну суму 2 155,60 грн.

Згідно вимог ст.ст.32,33 Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є  будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті  обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач суму боргу не заперечує, на протязі розгляду справи в
суді здійснював часткове погашення боргу, однак доказів повного погашення
заборгованості перед позивачем суду не представив, а тому позовні вимоги
державного підприємства «Буського лісового господарства»про стягнення з
суб'єкта підприємницької діяльності  -
фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2 155,60 грн.  підлягають до задоволення як такі, що
ґрунтуються на нормах чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи
та не запереченні в установленому порядку відповідачем.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що особа , яка не виконала
зобов'язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність
на умовах, передбачених законом або договором.

Так, статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому суд визнає
правомірними та задовольняє вимоги позивача, щодо нарахування та стягнення з відповідача
3% річних в сумі 16,43 грн.

У відповідності до вимог ст. ст.44-49 Господарського
процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита в сумі 102
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі
118 грн., покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 1, 32-34, 43, 49, 82-84 ГПК України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позов
задовольнити.

2.          Стягнути із
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь Державного підприємства "Буське
лісове господарство" вул. Січових Стрільців, 39, м. Буськ Львівської
області, ідентифікаційний код 00992504 - 2 155,60 грн. боргу, 16,43 грн. 3%
річних, 102 грн. в повернення сплаченого позивачем державного мита та 118 грн.
в повернення сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний
строк з дня його прийняття (підписання рішення).

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної
сили.

5. Сторони вправі подати апеляційну скаргу, а прокурор внести
апеляційне подання на рішення місцевого господарського суду, яке не
набрало  законної сили протягом десяти
днів з дня його  прийняття (підписання),
через місцевий господарський суд.

Суддя
І.М. Гирила