ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11.07.07р.

Справа № А27/238-07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського», м. Дніпропетровськ

до  Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровськ

Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області

про стягнення заборгованості

Суддя    В.О.Татарчук

Секретар Дякун А.І.

Представники:

від позивача –Земляний О.Ю. дов. від 01.01.07, Барцева А.О. дов. 02.01.07 №250/2

від відповідача 1 - Конько О.С. дов. від 06.04.07 №10482/10/08-10/2-15, Тєлєгіна Н.П. дов. від 27.01.07 №2493/10/08-09-15,  Рева Д.М. дов. від 15.01.07 №575/10/08-09-15, Прокопенко Є.М. дов. від 15.01.07 №619/10/08-09-21

від відповідача 2 - не з’явився

В судовому засіданні приймає участь прокурор - Твардієвич Т.В. посв. №147 від 05.10.05

Суть спору:

Відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського»(далі ВАТ «ДМЗ ім. Петровського») звернулося з позовом до спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровськ (далі СДПІ у м. Дніпропетровську) і головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області про стягнення з державного бюджету заборгованості по декларації з податку на додану вартість за листопад 2004р. в розмірі 1776150грн. та суми процентів, нарахованих на вказану заборгованість в розмірі 22471грн.

В ході судового розгляду позивач зменшив суму позовних вимоги, вказавши на необхідність стягнення процентів, нарахованих на суму бюджетної заборгованості по декларації з ПДВ  за листопад 2004р. у розмірі 22471грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          відповідачами в порушення чинного законодавства не було своєчасно відшкодовано бюджетну заборгованість з ПДВ за листопад 2004р. у зв’язку з чим, на підставі пп.7.7.3 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»нараховані проценти в розмірі 22471грн.;

-          з урахуванням пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пп.7.7.3 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»товариством не був пропущений строк на звернення з позовом до суду.

Відповідач-1 заперечує проти задоволення позову з посиланням на те, що:

-          законом не встановлений порядок нарахування та відшкодування процентів за бюджетною заборгованістю з ПДВ;

-          позивач мав право звернутися до суду із заявою про відшкодування процентів відразу після виникнення заборгованості і товариством пропущений строк звернення до суду, встановлений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач-2 проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що:

-          відшкодування бюджетної заборгованості з державного бюджету згідно ст.50 Бюджетного кодексу України та п.4 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України та Державного казначейства України №209/72 від 02.07.1997р. здійснюється на підставі висновку ДПІ або за рішенням суду;

-       документи, відповідно до яких повинно здійснюватись відшкодування з бюджету процентів, нарахованих на бюджетну заборгованість з ПДВ на користь позивача до головного управління не надходили, у зв’язку з чим, останнє було позбавлено можливості провести відшкодування.

Прокурор також заперечує проти позову з тих же підстав, що і відповідачі.

В судовому засіданні 11.07.2007р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд, -

встановив:

Згідно з наданою ВАТ «ДМЗ ім. Петровського»до СДПІ у м. Дніпропетровську податковою декларацією по податку на додану вартість за листопад 2004р. сума бюджетного відшкодування становила 2416336грн. (зазначено про необхідність перерахування на рахунок позивача після погашення податкових зобов’язань платника протягом трьох наступних звітних періодів).

Відшкодування було проведено несвоєчасно шляхом погашення зобов’язань з ПДВ.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з таких підстав.

Аналіз чинного законодавства та матеріалів справи свідчить про те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з позовом про стягнення спірної суми процентів.

Так, підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(в редакції до 25.03.2005р.) було визначено, що у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Відшкодування здійснюється шляхом перерахування відповідних грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок платника податку в установі банку, що його обслуговує, або шляхом видачі казначейського чека, який приймається до негайної оплати (погашення) будь-якими банківськими установами.

Суми, не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Наведена редакція підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(якою передбачена можливість нарахування процентів на бюджетну заборгованість) була змінена у зв’язку з прийняттям Закону України 25 березня 2005 року N2505-IV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»та деяких інших законодавчих актів України».

Таким чином, позивач мав право на нарахування процентів з дати виникнення бюджетної заборгованості по декларації з ПДВ за листопад 2004р. до дати набуття чинності вказаним Законом.

Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2005р. по справі №23/92 позов ВАТ «ДМЗ ім. Петровського»задоволено частково з визнанням недійсним податкового повідомлення-рішення СДПІ у м. Дніпропетровську №/0/4784 від 15.02.2005р. в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 280994,54грн. Рішенням відмовлено в задоволенні позову щодо визнання недійсним вказаного рішення в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 1495155,55грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2005р. по справі №23/92 вказане рішення суду скасовано частково з визнанням недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/4784 від 15.02.2005р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.12.2006р. вказана постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін.

Враховуючи викладене, постановою апеляційної інстанції підтверджена правомірність вказівки позивачем в декларації з ПДВ за листопад 2004р. належної до відшкодування суми бюджетної заборгованості в розмірі 1776150,09грн.

В даному випадку суд пов’язує відлік річного строку права позивача на звернення з позовом про стягнення процентів саме з датою набуття чинності наведеною постановою апеляційного суду (15.11.2005р.) і на час вирішення даного спору такий строк є пропущеним.

При цьому не можна застосовувати і пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Згідно з вказаною нормою заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої  переплати або отримання права на таке відшкодування.

Однак проценти, нараховані на бюджетну заборгованість з ПДВ не є надмірно сплаченим податком, а тому положення пп.15.3.1 п.15.3 ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» на дані правовідносини не розповсюджуються.

Стосовно положень підпункту 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 вказаного Закону щодо права платника у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На думку суду, підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлюється лише право платника податків на звернення до суду як таке, а не визначається строк протягом якого таке право може бути реалізовано і вказана норма ніяким чином не виключає необхідність застосування строку згідно ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 100 вказаного Кодексу встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач-1 вказує на пропуск товариством зазначеного строку, суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                                                                        В.О.Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –16.07.2007р.