ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" вересня 2007 р.

Справа
№ 29-15-10/222-05-8951

За позовом   Товариство з обмеженою відповідальністю
фірма "Круг";

до відповідачів:  1.
Українсько-Болгарське спільне підприємство "Вітінформ" у формі
товариства з обмеженою відповідальністю

2. Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1

про визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Головуючий  суддя
О.Ю. Аленін

Судді:
С.В. Літвінов

С.Г. Власова

Представники:

Від позивача: Анатольєв А.О.
директор;

Від відповідача: Воскобойников В.О.
директор

Від
відповідача:  -не з'явився;

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю ”Фірма ”Круг” звернулось до господарського суду Одеської
області з позовною заявою до Українсько-Болгарського спільного підприємства
„Вітінформ” ТОВ та Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
про визнання договору купівлі-продажу від 14 травня 2003 р. недійсним,
посилаючись на укладення його без наміру створити юридичні наслідки.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 05.12.2005р. в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 20.07.2006р. рішення господарського суду Одеської
області від 05.12.2005р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 30.10.2006р. постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 20.07.2006р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до
Одеського апеляційного господарського суду.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 22.02.2007р. рішення господарського суду Одеської
області від 05.12.2005р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 07.05.2007р. постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 22.02.2007р. та рішення господарського суду Одеської області від
05.12.2005р. скасовано, а справу направлено до господарського суду Одеської
області для нового розгляду.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 15.06.2007 р. справа прийнята до розгляду колегією
суддів  у наступному складі: головуючого
судді -Аленіна О.Ю., суддів -Літвінова С.В. та Власової С.Г. Цією ж ухвалою
справі присвоєно номер 29-15-10/222-05-8951 та призначено до  розгляду в засіданні суду.

11.07.2007 р. позивачем заявлено
клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Стеклосервіс», яке судом
відхилено з огляду на його необґрунтованість.

Відповідач  позовні вимоги не визнає, оскільки вважає їх
необґрунтованими, незаконними та безпідставними, про що зазначено у відзивах на
позов, які містяться в матеріалах справи.

Ухвалою від 13.08.2007р. строк
розгляду справи був продовжений відповідно до ст. 69 ГПК України.

Вислухав пояснення представників
сторін, розглянув та дослідив матеріали справи, колегія суддів господарського
суду дійшла наступних висновків.

Між Українсько-Болгарським спільним
підприємством „Вітінформ” ТОВ та Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною
особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу партії товарів від 14 травня
2003 р., згідно умов якого продавець зобов'язався виготовити та передати у
власність покупця товар: а) упаковку під дитячу іграшку, узгоджену з покупцем,
б) прес-форму, а покупець в свою чергу зобов'язався прийняти товар і оплатити
його на умовах  договору (п. 1.1).
Відповідно до п. 1.2 Договору документами на товар, котрий продавець повинен
передати є податкова накладна, накладна на відпуск товару. Вартість всього
товару складає 280 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1 Договору
продавець за свій рахунок виготовлює прес-форму до 20.06.2003 р. та купує білу
плівку ПЄТ у Київській фірмі „Амарант” для виготовлення упаковки партіями по
500 кг., а по п. 2.2., 2.3, 2.4 продавець починає виготовлення дослідного
зразка із матеріалу, котрий є в наявності станом на 28.06.2003 р., а покупець
узгоджує дослідні зразки в строк до 10.07.2003 р.; до купівлі плівки у фірми
„Амарант” продавець виготовлює першу партію із своєї прозорої плівки ПЄТ до
01.08.2003 р. Покупець проводить розрахунки поетапно: за першу партію в
кількості 5000 штук, виготовлену до 01.08.2003 р., сплачує суму 26000 грн. за
виготовлення прес-форми 20 000,00 грн. За другу партію в кількості 5000 штук із
білої плівки ПЄТ -сплачує суму 20 000,00 грн. Перша партія товару повинна бути
виготовлена в строк до 01.08.2003 р. Друга партія товару повинна бути
виготовлена в строк до 20.08.2003 р. Решта замовлення виготовлюється з
інтервалом в 10 днів по 5000 штук по накладним зі сплатою на дату отримання
товару покупцем на протязі 24 часів шляхом переводу грошей на розрахунковий
рахунок продавця. Кінцевим строком виготовлення замовлення є 25.12.2003 р. (п.
2.5).

Відповідно до п. 7.3 Договору за
порушення строків поставки товару, згідно розділу 2 договору, продавець сплачує
неустойку покупцю в розмірі 1% вартості товару за кожен день просрочки.

В зв'язку з тим, що згідно рішення
господарського суду Одеської області від 07.07.2005 р. по справі №
19-28/321-03-7528 задоволено частково позов підприємства до Фірми „Круг” про
стягнення 170 000,00 грн. шкоди, заподіяної в результаті неправомірного
виключення електроенергії і неможливістю виконання зобов'язань за договором за
договором купівлі - продажу партії товарів від 14.05.2003 р., позивач звернувся
з даним позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, як такого, що
укладений  без наміру створити юридичні
наслідки.

Обґрунтовуючи вимоги за позовом
позивач посилається на те, що документи: калькуляція від 14.05.2003 р., лист
НОМЕР_1 від 18.02.2003 р., лист б/н від 25.08.2003 р., оборотна сальдова
відомість по рахунку 361 контрагентів за травень 2003 року складені та
підписані з метою утворення видимості виконання укладеного договору
купівлі-продажу партії товарів від 15.05.2003 р.. Також позивач зазначає, що
договір не містить ніякої конкретної технічної інформації щодо характеристик
товару та пресформи, та окремо вказує, що
договір містить ознаки фіктивності, при цьому позивач посилається на
лист управління державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС
України в Одеській області НОМЕР_2 від 19.04.2006 р. відповідно до якого
Одеському апеляційному господарському суду повідомляється про наявність підстав
вважати, що деякі пункти  спірного
договору мають ознаки фіктивності.

Позивач зазначає, що ТОВ
«Стеклосервіс»ніколи не мав можливості для виготовлення пресформи, яка нібито
була передана ТОВ «Вітінформ», а документи, що підтверджують виготовлення
пресформи сфальсифіковані.

Звертаючись з відповідними
позовними вимогами (а.с 2-3) позивач правових підстав для визнання спірного
договору суду не навів.  В доповненнях до
позовної заяви від 18.11.2005 р. (а.с. 63) як правову підставу визнання
спірного договору визначив положення ст.ст.. 234 та 236 ЦК України. Під час
нового розгляду позивач підтримав позовні вимоги та зазначив, що підставою
визнання спірного договору є положення ст.ст.. 234 та 236 ЦК України.

З такими висновками позивача суд не
може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до змісту спірного
договору цей договір укладений 14.05.2003 р., тобто до набрання чинності ЦК
України від 16.01.2003 р.

За змістом п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень  ЦК України
Цивільний   кодекс  України
застосовується  до  цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності.      Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ч. 1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання  в  момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 48 ЦК УРСР недійсною є
та угода, що  не  відповідає
вимогам   закону.

Отже виходячи з наведених
законодавчих положень підставою для визнання договору недійсним є недодержання
сторонами вимог закону саме в момент вчинення такої угоди. Прикінцеві та
перехідні положення  ЦК України не
дозволяють застосовувати відповідні норми до відносин, що пов'язуються з
визнанням недійсним правочинів, укладених до набрання чинності цим кодексом, а
тому вимоги позивача про визнання недійсним спірного договору з підстав ст.ст..
234 та 236 ЦК України є необґрунтованими та такими що не відповідають вимогам
законодавства.

Також виходячи зі змісту спірного
договору позивач не є стороною за договором. З умов укладеного договору судом
не вбачається підстав для виникнення у позивача будь-яких прав чи обов'язків.

За змістом ст. 4 ЦК УРСР цивільні
права і обов'язки виникають з підстав,
передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які
хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують цивільні права і обов'язки.      Відповідно до цього цивільні права і
обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не
передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;  з адміністративних актів, у тому числі для
державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування;
в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення
творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а
так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи
без достатніх підстав;     внаслідок
інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує
настання цивільно-правових наслідків.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є:  1) договори та інші правочини;  2) створення літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання
майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;  4) інші юридичні факти. 3. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У
випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.  У випадках, встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У
випадках, встановлених актами цивільного законодавства або  договором, підставою виникнення цивільних
прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

У відповідності з ч. 1 ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 2 ГПК України передбачено,
що господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються за захистом своїх прав та охоронюваних законом
інтересів.

За приписами ст. 15 ЦК України  кожна
особа  має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа
має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

За змістом ст. 20 ГК України  держава
забезпечує  захист  прав
і  законних  інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів.

Між тим, звернувшись з відповідним
позовом, позивач не визначив які саме його цивільні права та законні інтереси,
на захисті яких він звернувся до суду, порушені внаслідок укладення спірного
договору, з якого моменту ці права чи інтерес порушені та в чому саме полягає
порушення його прав   чи інтересу  укладенням спірного договору.

Крім того, відповідно до ст. 58 ЦК
УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити
юридичні наслідки (мнима угода).

Мнима угода є недійсною незалежно
від мети її укладання, оскільки сторони такої угоди не мають на увазі настання
правових наслідків, що породжуються відповідною угодою.

Факт виконання спірного
договору  в суді першої інстанції
підтверджено матеріалами справи - письмовими доказами, оригінали яких надані
стороною для огляду (рахунок - фактура НОМЕР_3 від 15.08.2003 р., видаткова
накладна НОМЕР_4від 18.08.2003 р., податкові накладні НОМЕР_5 від 15.08.2003 р.
та НОМЕР_6 від 16.07.2003 р., платіжні доручення НОМЕР_7 від 16.07.2003 р. та
НОМЕР_8 від 15.08.2003 р., акт здачі -приймання робіт від 01.07.2003 р.,
податкова накладна НОМЕР_9від 01.07.2003 р., платіжне доручення НОМЕР_10 від
16.10.2003 р.)

На думку суду Відсутність в
обігово-сальдовій відомості по рахунку 361 (контрагенти за травень 2003 року)
СПД ОСОБА_1 не свідчить про відсутність оплати за травень місяць, оскільки в
цих відомостях містяться відомості про проведення оплати за товар, а не перелік
контрагентів з якими укладався договір.

Рішення господарського суду
Одеської області від 07.07.2005 р. у справі № 19-28/321-03-7528 знаходиться в
стадії апеляційного оскарження, тобто не набрало чинної сили, у зв'язку з чим
не може бути прийнято судом як належний письмовий доказ.

Посилання позивача на лист
Управління державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС України в
Одеській області НОМЕР_2 від 19.04.2006 р. відповідно до якого Одеському
апеляційному господарському суду повідомляється про наявність підстав вважати,
що деякі пункти  спірного договору мають
ознаки фіктивності судом відхиляється як необгрунтоване. До того ж  в матеріалах справи наявні відповідні
постанови слідчих органів про відмову в порушенні кримінальної справи

За вимогами ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 36 ГПК України,
письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що
мають значення для правильного вирішення спору.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь
встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

Позивачем не доведено обставин
укладення договору купівлі-продажу від 14.05.2003 р. без наміру створити
юридичні наслідки.

Викладене свідчить про те, що
вимоги за позовом є необґрунтованими, недоведеними та відповідають
законодавству, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись
ст.ст.  82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
в порядку ст. 85 ГПК України.

Головуючий суддя
О.Ю. Аленін

Суддя                                                                                                  С.В.
Літвінов

Суддя
С.Г. Власова