ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11.09.2007р.
м.Київ
№ 25/179-А

За позовом             Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Актив-Банк"

До                           Спеціалізованої державної податкової інспекції м. Києві по роботі з великими платниками податків

Предмет
адміністративного
позову
визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

Суддя

Представники сторін:

від позивача         Афіногенов А.В. (довіреність № 3/13 від 03.01.2007р.);

від відповідача    Неменшов А.І. (довіреність № 187/9/10-206 від 08.02.2007р.);

Аргат Т.В. (довіреність № 137/9/10-110 від 01.02.2007р.)

Кононенко В.Л. (довіреність № 1069/9/10-110 від 26.06.2007р.);

11.09.2007р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Комерційний банк „Актив - банк" (надалі ТОВ «КБ «Актив-банк», позивач) звернулось до суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків (надалі СДПІ у м. Києві по роботі з впп, відповідач) № /0 від 04.09.2006р., №/1 від 06.10.2006р., №/2 від 13.12.2006р., №/3 від 01.03.2007р.; №/0 від 04.09.2006р., №/1 від 06.10.2006р., №/2 від 13.12.2006р., №/3 від 01.03.2007р., згідно з якими позивачу було визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 111 068, 98 грн. (основний платіж - 34 637,02 грн., штрафна (фінансова) санкція - 76 395, 96 грн.),  та  з податку на додану вартість у розмірі 27 323, 69 грн. (основний платіж - 18 215, 79 грн., штрафна (фінансова) санкція - 9 107, 90 грн.).

В ході розгляду справи позивач просив скасувати оспорювані податкові повідомлення-рішення. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги Позивач стверджує про відсутність з його сторони порушень вимог чинного законодавства України, зазначені податкові повідомлення-рішення  є незаконними та мають бути скасовані, оскільки ґрунтуються на невірних висновках акта перевірки від 21.08.2006 року № 538/2320-26253000.

Відповідачем позову не визнано, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову.

Провадження у справі зупинялось на строк встановлений судом та було поновлено ухвалою суду через закінчення встановленого строку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення  сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

СДПІ у м. Києві по роботі з великими платниками податків було проведено виїзну планову перевірку  ТОВ "КБ "Актив-банк" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004р. по 31.03.2006р., за результатами якої складено акт перевірки № 538/2320/26253000 від 21.08.2006 року (далі –акт перевірки).

Згідно акту перевірки Відповідачем встановлено заниження Позивачем податкового зобов’язання  з податку на прибуток на загальну суму 34 673,02 грн. та з податку на додану вартість на загальну суму 18 215, 79 грн..

Як вбачається з акту перевірки, Позивач в перевіряємому періоді здійснював випуск власних облігацій:

1. Серії "А" загальною кількістю 10 000 шт. номіналом 1000 грн., період розміщення: 06.09.2004р. - 03.09.2005р., період обігу - з 06.09.2004 по 04.09.2005р.. Дата погашення –05.09.2004р.. Ставка купону - 15 % річних.

2. Серії "В" загальною кількістю 20 000 шт. номіналом 1000 грн. Період розміщення:

29.07.2005р. - 05.09.2005р., період обігу - з 29.07.2005р. «по 24.08.2006р. Дата погашення -

25.07.2008р. Ставка купону - 14,5 % річних.

Відповідно до умов випуску датами виплати процентних доходів за облігаціями ТОВ "КБ "Актив-Банк" є:

- Серії А - 06.12.2004р., 07.03.2005р., 06.06.2005р. та 05.09.2005р.;

- Серії В - 28.10.2005р. та 27.01.2006р..

Як стверджує відповідач, Позивачем в порушення вимог пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 з урахуванням вимог пп.7.9.3 п.7.9 ст.7 Закону України від 28.12.1994 "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції Закону України від 22.05.1997р №283/97-ВР зі змінами та доповненнями (далі - Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств")  завищено валові витрати у вигляді нарахованих процентів за власними облігаціями на суму 132 885, 50 грн..

Також, в ході проведення перевірки було встановлено, що банком до складу валового доходу та валових витрат відносились суми зменшення (збільшення) у відповідному податковому періоді сформованого резерву під залишки коштів на коррахунках в інших банках.

Керуючись нормами пп.12.1.1, 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" , пп.7.1.3 п.7.1 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»та п.2.1 розділу 2 наказу ДПА України від 25.09.01р. № 386 «Про затвердження порядку застосування адміністративного арешту платників податків», Відповідач вважає, що операції з переказу коштів не відносяться до активних банківських операцій, в розумінні Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", та, відповідно, суми страхових резервів, сформованих під заборгованість за залишками коштів на кореспондентських рахунках, відкритих у інших банках, не включаються до складу валових витрат банку в податковому обліку.

Крім того, перевіркою встановлено, що до складу валових витрат віднесено податок на додану вартість в сумі 1 099, 25 грн. нарахований філією на імпорт готельних послуг щодо здійснених витрат на відрядження керуючого філією Артемовського Данила Юрійовича (авансовий звіт від 23.01.2006р.) на суму 10 836, 36 грн. згідно з п.п.5.4.8 п.5.4 ст.5 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств".

Однак, відповідно до підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств" суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов'язкових платежів), установлених Законом України "Про систему оподаткування", за винятком податків, зборів (обов'язкових платежів), передбачених підпунктами 5.3.3, 5.3.4, та пені, штрафів, неустойок, передбачених підпунктом 5.3.5 цієї статті, включаються до складу валових витрат.

Згідно з пп.5.3.3 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств" не включаються до складу валових витрат витрати на сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і статтею 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із Законом України «Про оподаткування доходів фізичних осіб".

Таким чином, в порушення пп.5.3.3 п.5.3 ст.5 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств" філією Позивача у м. Львові в І кварталі 2006 року віднесено до складу валових витрат податок на додану вартість в сумі 1 099, 25 грн., нарахований на імпорт готельних послуг (м/о 75 від 24.01.2006 року Дт.741049001 Кт.362269008) в результаті чого встановлено завищення валових витрат на суму 1 099, 25 грн..

Також, перевіркою встановлено, що в порушення пп.8.1.2 п.8.1, пп.8.4.1 п.8.4, ст.8 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств" з урахуванням вимог п.п.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" зі змінами та доповненнями (далі –Закон України  "Про податок на додану вартість"), Позивачем завищено амортизаційні відрахування за І квартал 2006 року на суму 2 135, 04 грн. за рахунок віднесення до балансової вартості основних фондів 2 групи, придбаного автомобіля Peugot 407 SR ін. н. 2129 з урахуванням податку на додану вартість у сумі 131 945, 25 грн., в т.ч. ПДВ - 21 350, 36 грн.

Як стверджує відповідач, підпунктом 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України  "Про податок на додану вартість" визначено, що сума податку на додану вартість, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів, не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат.

Водночас ст. 15 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» установлено, що ставки податку на прибуток, пільги щодо податку, об'єкт оподаткування, порядок обчислення оподатковуваного прибутку, строки і порядок сплати та зарахування податку до бюджетів можуть встановлюватися та змінюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств" сплата податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, не включається до складу валових витрат.

Разом з тим, підпунктом 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств"  чітко визначено, що у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого ПДВ, у разі коли платник податку на прибуток зареєстрований як платник ПДВ.

Таким чином, на думку відповідача, у зв'язку з тим, що віднесення до складу валових витрат регулюється Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", а до нього не внесено відповідних змін, то сума податку на додану вартість, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), який буде включено до складу основних фондів, не включається до складу податкового кредиту, до складу валових витрат і не збільшує балансову вартість другої групи основних засобів, а погашається платником податку за рахунок інших джерел.

Крім того,  перевіркою встановлено порушення Позивачем положень пп.3.1.1 п.3.1 ст. 3 та п.4.2 ст.4 з урахуванням вимог п.1.4 ст.1 Закону України  "Про податок на додану вартість", внаслідок безоплатного розповсюдження в рекламних цілях календарів, поліетиленових пакетів, ручок (із символікою Позивача) та вітальних листівок, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 91 078, 99 грн..

Відповідно до пп.5.3.1.п.5.3 ст.5 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств", не включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених п.7.11 ст.7 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами пп.5.4.4 п.5.4 цієї статті). Обмеження частини другої цього підпункту не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб;

Відповідно до пп.5.4.4 п.5.4 ст.5 Закону України  «Про оподаткування прибутку підприємств", до валових витрат включаються:

- витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів

стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку;

- витрати на організацію прийомів, презентацій і свят, придбання і розповсюдження

подарунків, включаючи безоплатну роздачу зразків товарів або безоплатне надання

послуг (виконання робіт) з рекламними цілями, але не більше двох відсотків від

оподаткованого прибутку платника податку за попередній звітний (податковий) рік.

Відповідно до пп.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України  "Про податок на додану вартість", у разі коли платник придбає товари (роботи, послуги), вартість яких не відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) і не підлягає амортизації, податки, що сплачені у зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок відповідних джерел і до складу податкового кредиту не включаються.

Отже, на думку відповідача,  згідно з п.1.4 ст.1 з урахуванням пп.3.1.1 п.3.1 ст. 3 Закону України  "Про податок на додану вартість" така безоплатна роздача товарів є об'єктом оподаткування ПДВ. А база оподаткування у відповідності з п.4.2 ст.4 даного Закону визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

За допущення вищезазначених порушень до Позивача було застосовано штрафні санкції відповідно до пп. 17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов’язань перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін суд приходить до висновку,  що позовні  вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з пп.7.9.3 п.7.9 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" за процентними цінними паперами, емітованими платником податку, суми процентів включаються до складу валових витрат у податковому періоді, протягом якого була здійснена або мала бути здійснена виплата таких процентів.

Таким чином, з вищезазначеної норми вбачається, що законодавцем передбачено можливість віднесення суми процентів до валових витрат: або за фактом сплати процентів або в період, коли мала бути здійснена така виплата.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач здійснив  фактичну виплату процентів за емітованими цінними паперами, а отже, відповідно до пп.7.9.3 п.7.9 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" має право на віднесення до валових витрат за фактом сплати. Оскільки з приводу правомірності віднесення відповідних сум витрат до складу валових по операціям щодо викупу своїх облігацій виник спір, на вимоги суду позивачем надані детальні письмові пояснення з посиланням на відповідні первинні документи, які підтверджують відповідні суми виплат у певні строки.

Суд не погоджується з твердження відповідача щодо виникнення права включення до валових витрат, витрат на сплату процентів за цінними паперами, виключно у податковому періоді, на який припадає термін виплати, що передбачений проспектом емісії облігацій, оскільки дана позиція суперечить положенню пп.7.9.3 п.7.9 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", якою передбачено два випадки віднесення до валових витрат витрат на сплату процентів за цінними паперами.

Позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.

Щодо порушення Позивачем вимог пп. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5, ст. 12 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" суд вважає обґрунтованими доводи позивача виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Підпунктом 12.2.1 пункту 12.2 статті 12 того ж Закону встановлено, що будь-який банк, а також будь-яка небанківська фінансова установа, створена згідно з нормами відповідних законів, крім страхових компаній (далі - фінансові установи), зобов'язані створювати страховий резерв для відшкодування можливих втрат по основному боргу (без процентів та комісій) за всіма видами кредитів та інших активних операцій, які відносяться до їх основної діяльності згідно з законодавством.

Відповідно до підпункту 12.2.2 пункту 12.2 статті 12 цього ж Закону створення страхового резерву здійснюється фінансовою установою самостійно у розмірі, достатньому для повного покриття ризиків неповернення основного боргу за кредитами (іншими видами заборгованості), визнаними нестандартними, за методикою, яка встановлюється для банків Національним банком України, а також за кредитами (іншими видами заборгованості), визнаними безнадійними згідно з нормами цього Закону."

Відповідно до пункту 3 Постанови Правління Національного банку України від 6 липня 2000 року N 279 банки зобов'язані здійснювати формування резервів під кредитні ризики за коштами, що містяться на кореспондентських рахунках, які відкриті в інших банках.

Активні операції - це операції банку, спрямовані на розміщення ресурсів банку (визначення міститься у Методичних вказівках з інспектування банків "Система оцінки ризиків", затверджених Постановою НБУ № 104 від 15.03.2004 року).

Отже, з вищевикладеного вбачається, що витрати на формування нестандартних резервів під кредитні ризики за коштами, що розмішені на кореспондентських рахунках, Позивач мав право віднести до складу валових витрат, на підставі пп. 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств".

Суд, зокрема  не погоджується з позицією відповідача, що операції з  розміщення та переказу коштів з кореспондентських рахунків не є активними банківськими операціями, оскільки згідно з  пунктом 2.12 розділу 2 наказу ДПА України від 25.09.2001р. №386 "Про затвердження Порядку застосування адміністративного арешту активів платників податків", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.10.2001р. за №865/6056 (далі -  наказ ДПА України від 25.09.2001р. №386), визначено, що активні операції банків - це фінансові операції з розміщення коштів з метою отримання доходу.

З даного приводу слід зауважити, що згідно з п.1.1 Розділу 1 Порядку, який затверджений наказом ДПА України від 25.09.2001р. №386 цей Порядок визначає процедуру адміністративного арешту активів платника податків. Відповідно, суду не надано доказів застосування до Позивача заходів адміністративного арешту активів платника, а отже посилання Відповідача на даний нормативний акт є недоречним та не аргументованим.

Донарахування податку на прибуток за вказане порушення суд визнає неправомірним.

Суд не може погодитись з доводами відповідача щодо завищення позивачем амортизаційних відрахувань за І квартал 2006 року на суму 2 135, 04 грн. виходячи з наступного.

Згідно з пп. 7.4.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Водночас згідно з пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлюється, що аналогічні витрати не підлягають включенню до складу валових витрат підприємства.

Як зазначено в акті перевірки та запереченнях Відповідача на позов, у зв'язку з тим, що віднесення до складу валових витрат регулюється Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", а до нього не внесено відповідних змін, то сума податку на додану вартість, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), який буде включено до складу основних фондів, не включається до складу податкового кредиту, до складу валових витрат і не збільшує балансову вартість другої групи основних засобів, а погашається платником податку за рахунок інших джерел.

З даною позицією Відповідача не можна погодитись, оскільки, як вбачається з вищевикладеного, має місце правова колізія, тобто множинне трактування порядку формування валових витрат під час здійснення господарських операцій з придбання легкового автомобіля та можливості віднесення сплачених сум податку на додану вартість за цими операціями до валових витрат, тобто виникає конфлікт інтересів.

Про наявність конфлікту інтересів у ситуації, пов'язаній з віднесенням платниками податків сплачених сум податку на додану вартість до валових витрат під час придбання легкового автомобіля, зазначається і у листі Державної податкової адміністрації України від 13.09.2005 р. N 10803/5/15-2416.

А у листі Державної податкової адміністрації України від 07.06.2006р. N 6482/5/16-1516 зазначено, що за такими операціями сума податку на додану вартість не відноситься до податкового кредиту, а підлягає включенню до валових витрат підприємства.

Підпунктом 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, донарахування податку на прибуток за оспорюваними рішеннями є неправомірним.

Судом визнається неправомірним нарахування податку на прибуток в розмірі 274, 81 грн. та застосування штрафних санкцій за порушення пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» із змінами і доповненнями Філією ТОВ «Комерційний банк «Актив-банк»у м. Львові в першому кварталі 2006р. виходячи з наступного.

В акті перевірки зазначено, що згідно з пп. 5.4.8 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»філією ТОВ «КБ «Актив-Банк»у м. Львові віднесено на валові витрати в першому кварталі 2006р. витрати на відрядження керуючого філією Артемовського Данила Юрійовича (авансовий звіт від 23.01.2006р.) на суму 10 836, 36 грн. у м. Відень. Правомірність віднесення до складу валових витрат витрат на відрядження відповідачем не заперечується, однак у акті перевірки зазначено про неправомірність віднесення до складу валових витрат податку на додану вартість в сумі 1 099, 25 грн. нарахованого філією на імпорт готельних послуг.

Відповідно до пп. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов’язкових платежів), установлених Законом України «Про систему оподаткування», за винятком податків, зборів (обов’язкових платежів), передбачених пп. 5.3.3, 5.3.4, та пені, штрафів, неустойок, передбачених пп. 5.3.5 цієї статті, включаються до складу валових витрат.

Згідно з пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не включаються до складу валових витрат, зокрема витрати на сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і ст. 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із законом України «Про оподаткування доходів фізичних осіб». Таким чином, наведені положення підтверджують позицію позивача щодо віднесення до складу валових витрат нарахованого податку на додану вартість, оскільки виключення (згідно пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств») не стосуються нарахованого податку на додану вартість. В даному випадку позивачем правомірно, у відповідності з нормами чинного законодавства сума податку на додану вартість нарахованого на імпорт готельних послуг включена до складу валових витрат.

Також суд не може погодитись з доводами Відповідача  стосовно порушення позивачем вимог пп. 3.1.1 п.3.1 ст. 3 та п.4.2 ст.4 з урахуванням вимог п.1.4 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.3.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", до складу валових витрат не включаються витрати на: „потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами  пп. 5.4.4 цієї статті).

В п. 5.4 „Особливості віднесення витрат подвійного призначення до складу валових витрат платника податку" ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" визначені умови, відповідно до яких такі витрати можуть бути віднесені до складу валових витрат, а саме: „витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку, а також витрати на організацію прийомів, презентацій і свят, придбання і розповсюдження подарунків, включаючи безоплатну роздачу зразків товарів або безоплатне надання послуг (виконання робіт) відносяться до валових витрат за умови, що такі заходи проводяться з рекламними цілями, але не більше двох відсотків від оподаткованого прибутку платника податку за попередній звітний (податковий) рік.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач у своїй господарській діяльності на протязі періоду, що перевірявся, здійснював розповсюдження іміджевої продукції Позивача у рекламних цілях, зокрема, фірмових календарів, поліетиленових пакетів, ручок та візитниць з логотипом Позивача з додержанням двохвідсоткового бар'єру стосовно оподаткованого прибутку платника податку за попередній звітний (податковий) рік.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів того, що вищезазначена продукція  розповсюджувалась не в рекламних цілях та з порушенням двохвідсоткового бар'єру, а отже, віднесення витрат придбання та розповсюдження подарунків з рекламними цілями до валових, відповідає вимогам п. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

Суд визнає обґрунтованість твердження позивача щодо правомірності ненарахування податку на додану вартість за здійснені позивачем поздоровлення вітальними листівками, які не містили логотипу позивача і не являли собою іміджеву продукцію банку. Витрати на придбання та розповсюдження вітальних листівок з поздоровленнями не включались позивачем до складу валових витрат, оскільки здійснені витрати не підпадають під визначення продажу товарів (робіт, послуг), є засобом доведення інформації.

Виходячи з викладеного, суд визнає неправомірним донарахування податку на додану вартість за визначене порушення.

Згідно наданого розрахунку донарахованих податкових зобов’язань та застосованих штрафних санкцій по податку на прибуток згідно податкових повідомлень-рішень № /0 від 04.09.2006р., №/1 від 06.10.2006р., №/2 від 13.12.2006р., №/3 від 01.03.2007р. судом встановлено, що окремі суми позивачем не оскаржуються. Зокрема:

- на ст. 44 Акту перевірки зазначено про порушення пп. 5.3.1 пп. 5.3.5 п. 5. 3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»філією ТОВ «КБ «Актив-Банк»у м. Львові в першому кварталі 2006р., яке полягає у неправомірному віднесенні до складу валових витрат витрат понесених у звязку із сплатою штрафів в розмірі 2 179, 32 грн. ВАТ Львівобленерго згідно актів про порушення «Правил користування електричною енергією для населення»№ 087163, 087164 від 26.01.2006р. за фізичних осіб (згідно розрахунку за вказане порушення донараховано 544, 83 грн. податку);

- на ст. 46 Акту викладено обставини щодо виявленого порушення пп. 8.6.1 п. 8. 6 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в редакції Закону України від 22.05.1997р. № 283/97-ВР, п. 1 р. 2 Перехідних положень Закону України від 01.07.2004 № 1957-4 «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»Філією ТОВ «»Комерційний банк «Актив-Банк»у м. Львові.  А саме, філією здійснювалась амортизація витрат на придбання автомобіля SKODA OCTAVIA ELEGANCE (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія КІС № 750315 від 10.02.2003р.) за нормами амортизації, що діяли після 01.01.2004р., в результаті чого завищено амортизаційні відрахування в 2006р. на суму 2 080 грн. (згідно розрахунку за вказане порушення донараховано 520 грн. податку).

Жодних заперечень чи незгоди з донарахованими сумами позивач не викладав, доказів, що підтверджують неправомірність визначених сум податку за виявлені порушення суду не надано, відповідно нарахування податку на прибуток в розмірі 1 064, 83 грн. та застосування штрафних санкцій на підставі пп. 17.1.3 пункту 17.1. статті 17 Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та цільовими фондами" в розмірі 532, 42 грн. визнається правомірним.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163  КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.    Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків № /0 від 04.09.2006р., № /1 від 06.10.2006р., № /2 від 13.12.2006р., № /3 від 01.03.2007р..

3. Скасувати податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків №/0 від 04.09.2006р., №/1 від 06.10.2006р., №/2 від 13.12.2006р., №/3 від 01.03.2007р. в частині донарахування 109 471, 73 грн. (в тому числі 33 608, 19 грн. основний платіж, 75 863, 54 грн. штрафні санкції).

4. В іншій частині в позові відмовити.

5.   Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Комерційний банк „Актив -банк" (03127, м. Київ, вул. 40-річчя Жовтня 93, , к/р № 1 у Головному управлінні НБУ по місту Києву та Київській області) 3 грн. (три гривні) судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                                          С.М. Морозов

дата складення постанови у повному обсязі  12.09.2007