ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 28/519-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л. І.  Рогач

за участю представників:

позивача
не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

відповідача
прокурора
не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Хвиля"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 року

у справі
№ 28/519-06 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
Нікопольського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Покровської сільської Ради

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Хвиля"

про
стягнення  11665,73грн.

ВСТАНОВИВ:

Нікопольський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Покровської сільської Ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хвиля" про відшкодування 11665,73грн. збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, на підставі статей 35 та 37 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, статті 64 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”.

Визначаючи в якості позивача сільську раду, прокурор покликався на статтю 35 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, статтю 57 Закону України "Про тваринний світ", якими дані органи місцевого самоврядування визначені, як органи, уповноважені державою здійснювати функції у спірних правовідносинах; згідно вище викладених положень чинного законодавства заявлені до стягнення кошти підлягають зарахуванню до спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища місцевого бюджету Покровської сільської ради.

Обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави, заявник вказав, що допущені порушення призводять до безконтрольного використання природних ресурсів загальнодержавного значення.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не виклав своєї позиції щодо позовних вимог, в зв'язку з чим спір вирішувався за приписами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням місцевого господарського суду від 19.01.2007р. (суддя Манько Г.В.) позов було задоволено повністю; з відповідача було стягнуто на користь Покровської сільської ради 11665,73грн. заподіяних збитків, в доход державного бюджету 116грн. державного мита, на користь державного підприємства "Судовий інформаційний центр" 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Задовольняючи позов, суд встановив, що допущене відповідачем порушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 02.10.2006р., складеним посадовою особою органу рибоохорони, та постановою від 09.10.06р. № 752 про накладення на директора відповідача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розмір збитків, що підлягають стягненню, визначено відповідно до Методики розрахунку збитків, заподіяних рибному господарству внаслідок порушення правил рибальства та охорони навколишнього середовища.

Постановою Дніпропетровського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.04.07р. (судді: Прудніков В.В. –головуючий, Герасименко І.М., Ясир Л.О.) рішення місцевого суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості, відсутністю підстав для звільнення підприємства від відшкодування збитків за наслідками скасування постанови про притягнення керівника до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з постановою та рішенням, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та залишити позов без розгляду, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неповне господарськими судами обставин справи в частині скоєння відповідачем протиправних дій, а також заподіяння шкоди; постанова апеляційної інстанції в резолютивній частині містить посилання на розгляд скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондової компанії "Славутич-Капітал" та справу за № 30/66-07.

Позивач та прокурор відзив на касаційну скаргу не надали та не скористалася правом на участь представників в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 № 02-5/744 із змінами, внесеними роз’ясненням президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 № 04-5/609, рекомендації президії Вищого господарського суду України  від 18.11.2003 № 04-5/1429 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища” відносини у галузі навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України, Законом України “Про охорону навколишнього природного середовища”, а також відповідно до нього земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

При  вирішенні спорів, пов’язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, слід керуватися нормами природноресурсового, природоохоронного законодавства про забезпечення екологічної безпеки, а з питань, не врегульованих цим законодавством, - відповідними правилами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, ради та їх виконавчі і розпорядчі органи, а також спеціально уповноважені на те державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Спеціально уповноваженими державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів у республіці є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях та інші державні органи, до компетенції яких законодавством України та Автономної Республіки Крим віднесено здійснення зазначених функцій.

Згідно із статтею 20 цього ж Закону спеціально уповноваженим органам державного управління у галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів надано право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Як встановлено судами попередніх  інстанцій, Нікопольський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся з позовом до господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Покровської міської  ради з позовною заявою про стягнення з відповідача збитків, заподіяних навколишньому середовищу на підставі статті 35 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, статті 57 Закону України "Про тваринний світ", якими дані органи місцевого самоврядування визначені, як органи, уповноважені державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, а також у зв'язку з тим, що місцеві Ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території  і в межах  своєї компетенції, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону  навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів на території місцевої ради, формують та використовують місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Вищий господарський суд України не виключає, що міська рада, у даному випадку, може мати статус позивача у  позові, поданим прокурором в інтересах держави, але суду належало з’ясувати наявність у неї відповідних повноважень. Згідно зі статтею 33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, як делеговані повноваження.

Водночас, як було зазначено вище, згідно зі статтею 20 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, пред’явлення позовів за спричинення збитків, заподіяних порушенням природоохоронного законодавства, покладено на спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, відповідні повноваження передбачено також Положенням про Державну інспекцію охорони, відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства.

З огляду на вимоги частини другої статті 1 Господарського процесуального кодексу України господарським судам слід у разі звернення відповідного органу з позовом з’ясовувати наявність у нього відповідних повноважень, а у даному випадку це слід було здійснити органам прокуратури і уточнити позивача у справі.

Таким чином, прийнята апеляційним господарським судом постанова не відповідає положенням статті 105 Господарського процесуального кодексу України  та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Враховуючи межі повноважень касаційної інстанції, оскаржувані ухвала та постанова підлягають  скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.

Під час розгляду  справи  суду слід взяти до уваги наведене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи та вирішити  спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хвиля" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 року у справі № 28/519-06 господарського суду Дніпропетровської області та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2007р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                            Н. Волковицька

Л. Рогач