ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007 р.
№ 40/496

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи “Державний Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву”, м. Ужгород (далі -  Управління)

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007

зі справи  № 40/496

за позовом Управління

до Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі -  АМК)

про визнання недійсним та скасування рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача – не з’яв.,

відповідача –Москаленка Т.Г.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.2006 (суддя Смірнова Л.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Управління оскаржило дане рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2007 (колегія суддів у складі: Андрієнко В.В. –головуючий, судді Малетич М.М. і Студенець В.І.) апеляційну скаргу Управління з доданими до неї документами повернуто скаржникові на підставі пункту 2 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Після усунення відповідних недоліків Управління повторно подало апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яку ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007 (колегія суддів у тому ж складі) було разом з доданими до неї документами повернуто скаржникові на підставі пункту 4 частини першої статті 97 ГПК України.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Управління просить ухвалу апеляційної інстанції від 02.03.2007 з цієї справи скасувати та передати справу на розгляд апеляційної інстанції. Скаргу мотивовано тим, що первісну апеляційну скаргу подано своєчасно, недоліки, зазначені в ухвалі апеляційної інстанції від 24.01.2007 усунуто та “направлено клопотання про прийняття апеляційної скарги після усунення недоліків до Київського апеляційного суду м. Києва у 10-денний термін з дня винесення ухвали”, а також посиланнями на приписи статей 50, 93, 97 ГПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Від Управління надійшов лист б/н і дати (за підписом представника Управління Бондар Н.С.), в якому воно просило “перенести розгляд справи на іншу дату” в зв’язку “з неможливістю направити представника для участі по справі на 19.06.2007р. Вищим господарським судом України, що спричинено його участю у розгляді справи, призначеному Автозаводським районним судом м. Кременчука на 19.06.2007р.” Вищий господарський суд України не знайшов підстав для задоволення відповідного прохання з урахуванням того, що:

- скаржником не доведено неможливості участі в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги іншого, крім Бондар Н.С., представника Управління;

- наявні матеріали справи дозволяють здійснити відповідний розгляд без участі представника Управління.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені  будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права у винесенні оскаржуваної ухвали, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Апеляційною інстанцією у винесенні ухвали від 24.01.2007 з цієї справи встановлено, що скаржником (Управлінням) до апеляційної скарги всупереч вимогам частини третьої статті 94 ГПК України не було додано доказів надіслання копії скарги відповідачеві зі справи –АМК, що й стало підставою для повернення апеляційної скарги Управлінню.

Тією ж інстанцією у винесенні оскаржуваної ухвали від 02.03.2007 встановлено, що:

- після усунення недоліків, зазначених у згаданій ухвалі від 24.01.2007, Управління повторно подало апеляційну скаргу з клопотанням, в якому просило прийняти таку скаргу “до провадження суду”;

- Управлінням не подано “клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги”.

Відповідно до частини першої статті 93 ГПК України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

З установлених апеляційною інстанцією обставин та з матеріалів справи і документів, доданих до касаційної скарги, вбачається, що Управління повторно подало апеляційну скаргу з даної справи після закінчення зазначеного строку.

У зв’язку з цим необґрунтованим є посилання скаржника на припис частини першої статті 50 ГПК України, згідно з яким у тих випадках, коли процесуальні строки не встановлено, вони визначаються господарським судом. Строк подання апеляційної скарги встановлено згаданою статтею 93 ГПК України, і цей строк не може визначатися господарським судом, у тому числі й для повторного подання апеляційної скарги в порядку частини четвертої статті 97 названого Кодексу.

Водночас частиною першою статті 53 ГПК України передбачена можливість відновлення встановленого законом процесуального строку в разі його пропуску з причин, визнаних господарським судом поважними. Це стосується й строку подання апеляційної скарги. Однак, як вбачається з установлених апеляційною інстанцією обставин та з матеріалів справи, скаржник не скористався своїм правом на подання заяви (клопотання) про відновлення апеляційним господарським судом зазначеного строку.

Відповідно ж до пункту 4 частини першої статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку.

Таким чином, у винесенні оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції не припустився порушення або неправильного застосування норм процесуального права, в зв’язку з чим відсутні підстави для скасування зазначеного судового акта.

Сплачене Управлінням з даної касаційної скарги згідно з квитанцією від 29.03.2007 державне мито в сумі 42, 50 грн. підлягає поверненню з державного бюджету України відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито”, оскільки чинним законодавством не передбачено сплату державного мита з касаційної скарги на ухвалу суду попередньої інстанції.

Керуючись статтями 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2007 зі справи № 40/496 залишити без змін, а касаційну скаргу                   Закарпатського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи “Державний Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву” –без задоволення.

2. Повернути Закарпатському регіональному управлінню Державної спеціалізованої фінансової установи “Державний Фонд сприяння молодіжному житловому будівництву” державне мито в сумі 42, 50 грн. Видачу довідки на повернення державного мита доручити господарському суду міста Києва.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов