ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.07 р.                                                                             Справа № 26/222а

Постановлена у нарадчий кімнаті 25 липня 2007 р. о 18 год. 25 хв.

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання –  Мосєєвій О.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду адміністративну справу №   26/222а

за позовом       Акціонерного товариства закритого типу “ФІРМА МЕБЛІ”                       (м. Донецьк, Донецької обл..)

до                             Державної податкової  інспекції у Ворошиловському  районі                              м. Донецька  (м. Донецьк, Донецької обл..)

про                           визнання частково недійсним рішення   про застосування фінансових санкцій    від 01.12.2006 р. № /0

Акціонерне товариство закритого типу “ФІРМА МЕБЛІ” (м. Донецьк, Донецької обл..)  звернулось до господарського суду Донецької області з позовом  до   Державної податкової  інспекції у Ворошиловському районі  м. Донецька                         (м. Донецьк, Донецької обл..), далі за текстом “ДПІ”, про  скасування   рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.06р. № /0, податкових повідомлень-рішень № /0 від 01.12.06р., № /0 від 01.12.06р. За даною заявою, ухвалою суду від 18.12.2006 р., було порушено провадження по справі № 26/373а.

Заявами від 04.04.2007 р. №53/07 та від 14.05.2007 р. позивач змінив позовні вимоги та просив скасувати   рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.06р. № /0 у частині застосування фінансових санкцій у сумі 251131 грн. 91 коп., податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.06р. у частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 59252 грн. 49 коп., податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.06 р. у частині визначення податкового зобов’язання з податку на доходи фізичних осіб  у сумі 15387 грн. 45 коп.

Заявою від 18.06.2007 р. позивач змінив позовні вимоги та просить визнати недійсними  рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.06р. № /0, яким до позивача  застосованім фінансові санкції на підставі Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” у сумі 269845 грн. 95 коп., податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.06р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 164816 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі  82408 грн. у загальній сумі у сумі 247224 грн., податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.12.06 р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 7065 грн. 44 коп. та застосовані фінансові санкції у сумі 14139 грн. 88 коп. у загальній сумі 21196 грн. 32 коп. у повному обсязі.

Ухвалою від 04.07.2007 р. по справі 26/373а роз’єднані позовні вимоги та виділені у окреме провадження позовні вимоги про визнання недійсним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.06р. № /0, яким до позивача  застосовані фінансові санкції на підставі Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” у сумі 269845 грн. 95 коп., у частині застосування фінансових  санкцій у сумі  214815 грн. 33 коп. (витрачання готівки з виручки від реалізації на виплату заробітної плати при наявності податкового боргу).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Позивач послався на відсутність правових підстав для проведення перевірки касової дисципліни та незаконність її результатів. Позивач вважає, що під час проведення планової перевірки фінансово-господарської діяльності позивача працівниками  ДПІ не були виконані вимоги ст. 19 Конституції України. Відповідно до ст. 15, 16 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі та громадського харчування та послуг”  контролюючі органи мають право здійснювати планові та позапланові перевірки осіб, що підпадають під дію даного закону. Ст. 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” перевірки дотримання вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі та громадського харчування та послуг” віднесені до позапланових перевірок. Позапланові перевірки  можуть здійснюватися лише на підставі рішення суду або  здійснюються на підставі виникнення обставин, викладених у даній статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформлюється наказом. Таким чином, перевірки дотримання вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі та громадського харчування та послуг” відноситься до позапланових перевірок та може проводитись лише у випадках встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 70 КАС України, докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Згідно зі ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб’єктів владних повноважень, обов’язок доведення правомірності рішень покладається на суб’єкт владних повноважень. ДПІ не надано будь-яких доказів законності підстав для проведення позапланової перевірки.

Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне  отримання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, ст. 15 та ч. 5 ст. 24 Закону України „Про оплату праці” оплата праці  робітників здійснюється  у першочерговому порядку, інші платежі здійснюються  після виконання обов’язків по оплаті праці. Своєчасність та обсяг  виплати  заробітної плати не можуть  бути  поставлені у залежність від  здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до п. г)  п.п. 7.3.1 ст. 7  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  не можуть бути використані у якості  джерела погашення податкового боргу власні  кошти юридичної особи, що використовуються на виплату заробітної плати.

П. 2.9. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні встановлено, що готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка,  одержана з банку,  використовуються ними  для забезпечення потреб,  що виникають у процесі їх функціонування,  а також  для  проведення  розрахунків  з  бюджетами  та   державними цільовими   фондами   за   податками   і   зборами  (обов'язковими платежами).

Таким чином, виплата заробітної плати є першочерговою у порівнянні з погашенням податкових платежів та податкового боргу.

ДПІ проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

Під час проведення перевірки було встановлено, що позивач здійснював виплати, пов’язані з оплатою праці за рахунок коштів отриманих від готівкової виручки. При наявності податкової заборгованості, здійснення виплат пов’язаних з оплатою праці проводиться виключно за рахунок коштів, отриманих з установи банку, згідно з вимогами п. 2.12 р. 2  Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 19.02.2001 р. № 72 із змінами внесеними Наказом НБУ від 15.12.2004 р. № 637.

Згідно даних облікової картки за підприємством рахувалась податкова заборгованість з 14.07.05 р. по 19.07..05 р.. з 16.01.06 р. по 26.01.06 р., з 22.05.06 р. по 26.05.06 р.. з 01.01.05 р. по 05.01.05 р., з 20.05.05 р. по 01.06.05 р., з 30.05.05 р. по 31.05.05 р., з 04.05.05 р. по 05.05.05 р. При наявності податкового боргу підприємство здійснювало виплату заробітної плати з виручки від реалізації у сумі 214815 грн. 33 коп. .

Указом Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” встановлено, що у разі витрачання готівки з каси на виплати, що пов’язані з виплатою заробітної плати при наявності податкового боргу, до суб’єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у розмірі здійснених виплат.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до направлень на перевірку № 1700 від 28.09.2006 р., № 1968 від 25.10.2006 р., ДПІ здійснила виїзну  планову перевірку позивача.

За наслідками перевірки, ДПІ складено Акт від 22.11.2006 р. № 1343/23-6/01554841 „Про       результати       виїзної  позапланової          перевірки акціонерного товариства    закритого типу „Фірма „Меблі”, з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період  з 01.01.2005р. по  30.06.2006р.”

ДПІ, на підставі зазначеного  акту перевірки,  прийняла  рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.06р. № /0, яким до позивача  застосовані фінансові санкції на підставі Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” у сумі 269845 грн. 95 коп., у частині 214815 грн. 33 коп.

Згідно розрахунку фінансових санкцій до рішення про застосування фінансових санкцій від 01.12.06р. № /0,  фінансові санкції у сумі 214815 грн. 33 коп. застосовані за витрачання готівки з виручки від реалізації, на виплату заробітної плати при наявності податкової заборгованості.

Згідно акту перевірки, під час перевірки було встановлено, що позивач здійснював витрачання готівки від реалізації на виплату заробітної плати при наявності податкового боргу.. Виплата заробітної плати  при наявності податкової заборгованості  повинна здійснюватися  виключно за рахунок коштів отриманих в  установі банку, згідно з вимогами п. 2.12 р. 2  Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 19.02.2001 р. № 72 із змінами від 15.12.2004 р. № 637.

Згідно даних облікової картки, за підприємством рахувалась податкова заборгованість у періоди з 14.07.05 р. по 19.07..05 р.. з 16.01.06 р. по 26.01.06 р., з 22.05.06 р. по 26.05.06 р.. з 01.01.05 р. по 05.01.05 р., з 20.05.05 р. по 01.06.05 р., з 30.05.05 р. по 31.05.05 р., з 04.05.05 р. по 05.05.05 р. У ці періоди позивач здійснював виплату заробітної плати з каси підприємства.

Під час судового розгляду справи сторонами визнано, що підприємство мало податковий борг та здійснювало виплату заробітної плати з каси підприємства при наявності податкового боргу.

Ст.. 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу -  за витрачання готівки з виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) та інших касових надходжень (крім коштів, отриманих із кас установ банків) на виплати, що пов'язані з оплатою праці (за винятком екстрених (невідкладних) обставин - соціальних виплат громадянам на поховання, допомоги при народженні дитини, одиноким та багатодітним матерям, на лікування в разі хвороби, компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), за наявності податкової заборгованості - в розмірі здійснених виплат.

П. 2.12. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України                                       19.02.2001  N 72, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.2001 р.                                      за N 237/5428, було  встановлено, що готівкова  виручка  підприємств  (підприємців),  крім готівки,  одержаної  з  банку  та не використаної за призначенням, може  використовуватися ними для забезпечення потреб, що виникають у  процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами  та  державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства, що мають податковий борг, здійснюють  виплати,  що  пов'язані  з  оплатою праці (крім виплат через  екстрені  (невідкладні)  обставини),  виключно  за  рахунок  коштів,  одержаних з установ банків.

Зазначене Положення втратило чинність згідно Постанови Правління Національного банку України від   15.12.2004  N 637, зареєстровано в Міністерстві                                       юстиції України 13.01.2005 р.  за N 40/10320, яким затверджено нове  Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні .

Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено  Постановою Правління Національного банку України від   15.12.2004  N 637, зареєстровано в Міністерстві    юстиції України 13.01.2005 р.  за N 40/10320, не містить такої норми.

П. 2.9 даного положення встановлено, що готівкова виручка (готівка) підприємств (підприємців), у тому числі готівка,  одержана з банку,  використовуються ними  для забезпечення потреб,  що виникають у процесі їх функціонування,  а також  для  проведення  розрахунків  з  бюджетами  та   державними цільовими   фондами   за   податками   і   зборами  (обов'язковими платежами).

Таким чином, таке положення, що підприємства, що мають податковий борг, здійснюють  виплати,  що  пов'язані  з  оплатою праці   виключно  за  рахунок  коштів,  одержаних з установ банків втратило чинність з 13.01.2005 р.

Як вбачається з акту перевірки, у період дії даної норми позивач здійснював виплату заробітної плати з каси підприємства лише 04.01.2005 р. у сумі 500 грн., інші виплати здійснювались у той час коли п. 2.12. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України    19.02.2001  N 72, втратив чинність.

Як зазначалось Указом Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” встановлена відповідальність за порушення норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України.

Норма п. 2.12. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України    19.02.2001  N 72, на порушення якої послалась ДПІ, втратила чинність під час здійснення позивачем виплати заробітної плати з готівки, тому підстави для притягнення позивача до відповідальності відсутні.

Згідно частини 7 статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 5 ст.. 24 Закону України “Про оплату праці” своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Таким чином,  виплата заробітної плати є першочерговою у порівнянні з погашенням податкових платежів та погашення податкових боргів.

П. г) п.п. 7.3.1. п. 7.3 ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що  не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків за його самостійним рішенням або за рішенням органу стягнення  власні кошти юридичної особи, що використовуються для виплат заборгованості з основної заробітної плати за фактично відпрацьований час фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах з такою юридичною особою, у розмірах та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином,  виплата заробітної плати є першочерговою у порівнянні з погашенням податкових платежів та погашенням податкових боргів.

Відповідно до п. 4  ст. 9   Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Наведені норми Конституції України, Законів України “Про оплату праці” та “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” мають вищу юридичну силу у порівнянні з нормами Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України                                       19.02.2001  N 72, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.2001 р.                                      за N 237/5428 та Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”, тому у спірних правовідносинах підлягають застосуванню саме норми Конституції України та наведених законів.

Згідно з п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а також  пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи наведене суд вважає, що спірне рішення у частині застосування фінансових  санкцій у сумі  214815 грн. 33 коп.   прийнято ДПІ  необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення  та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З огляду на наведене, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 01.12.06р. № /0, яким до позивача  застосовані фінансові санкції на підставі Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” у сумі 269845 грн. 95 коп., підлягає  визнанню недійсним у частині застосування фінансових  санкцій у сумі  214815 грн. 33 коп.,  відповідно дані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та, керуючись ст.. 43 Конституції України, Законами України “Про оплату праці”, “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджено  Постановою Правління Національного банку України від   15.12.2004  N 637, зареєстровано в Міністерстві    юстиції України 13.01.2005 р.  за N 40/10320

ст. ст. 2, 7 –12, 69-72, 94, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства закритого типу “ФІРМА МЕБЛІ” (м. Донецьк, Донецької обл..)  про визнання недійсним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової  інспекції у Ворошиловському районі  м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..) від 01.12.06р. № /0, яким до позивача  застосовані фінансові санкції на підставі Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” у сумі 269845 грн. 95 коп., у частині застосування фінансових  санкцій у сумі  214815 грн. 33 коп.  задовольнити.

Визнати недійсним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової  інспекції у Ворошиловському районі  м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..) від 01.12.06р. № /0  у частині застосування фінансових  санкцій у сумі  214815 грн. 33 коп.

Зазначена постанова  може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного  суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано  30 липня 2007 р.

Суддя