ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.07.2007
Справа №2-19/7514-2007А

За позовом – ЗАТ «Євпаторіяжилбуд-2005», м.Євпаторія АР Крим

До відповідача – Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим, м.Сімферополь АР Крим

Про визнання недійсним рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Соколова Л.Г., представник, довіреність б/н від 10.05.2007 р.

Від відповідача  – Кримов А.С., ю/к, довіреність № 1677 від 14.12.2006 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання недійсним рішення про застосування економічних санкцій за порушення діючого законодавства у сфері дисципліни цін.

Відповідач надав відзив на позов № 1213 від 18.06.2007 р., згідно якому позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники позивача та відповідача відмовились від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін були вручені пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Державною інспекцією по контролю за цінами 11 квітня 2007 р. була проведена перевірка правильності формування та застосування плати за проживання в гуртожитку ЗАТ «Євпаторіяжилбуд-2005», за результатами якої було складено акт № 0166 від 11.04.2007 р. (а.с.12-14).

На підставі вказаного акту № 0166 Державною інспекцією по контролю за цінами в АР Крим було прийнято рішення від 24.04.2007 р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, а саме: в період з 01.06.2006 р. по 31.03.2007 р. необґрунтовано застосовано тарифи, які введені в дію з порушенням вимог діючого законодавства (за одно ліжко-місце для мешканців у гуртожитку – 49,18 грн., при затвердженому у встановленому діючим законодавством порядку у розмірі – 33 грн.) (а.с.12-14).

Також Державною інспекцією по контролю за цінами в АР Крим було прийнято розпорядження № 47 від 24.04.2007 р. про усунення порушення державної дисципліни цін (а.с.8).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Позивач просить визнати недійсним рішення Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим № 47 від 24.04.2007 року про застосування економічних санкцій за порушення діючого законодавства у сфері дисципліни цін.

Відповідач надав відзив на позов № 1213 від 18.06.2007 р., згідно якому позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. Позицію аргументував тим, що проведеною перевіркою встановлено, що ЗАТ «Євпаторіяжилбуд-2005» застосував з 01.06.2006 р. року тарифи з оплати за одне місце проживання у розмірі 49,18 грн. і за понаднормову площу у розмірі 5,76 грн. / 1 кв.м. До затвердження тарифів за проживання в гуртожитках органами місцевого самоврядування ЗАТ «Євпаторіяжилбуд-2005» повинно було керуватися тарифом за проживання в гуртожитках у розмірі 33 грн. за 1 койко-місце, затвердженого Постановою Ради Міністрів АР Крим від 24.10.2000 року № 362 «Про внесення змін до Постанови Ради Міністрів  АР Крим від 22.08.2000 р. № 277 «Про тарифи на житлово-комунальні послуги».

Таким чином, сума завищення тарифу на проживання в гуртожитках ЗАТ «Євпаторіяжилбуд-2005» за 1 койко-місце складає 16,18 грн. Вибірковою перевіркою лицевих рахунків мешканців гуртожитків Державною інспекцією з контролю за цінами в АР Крим встановлено, що у зв’язку із застосуванням завищеного тарифу за проживання  за період з 01.06.2006 р. до 31.03.2007 р. позивач здійснював нарахування необґрунтовано завищеної плати за проживання у гуртожитку з третіх осіб.

Згідно з п.2 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (від 24.06.2004 р. № 1875-IV із змінами та доповненнями) виконавці/виробники здійснюють   розрахунки   економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого  самоврядування  в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Суду не надано доказів узгодження цін на житлово-комунальні послуги з органом місцевого  самоврядування.

За порушення державної дисципліни цін до позивача застосовані економічні і фінансові санкції, передбачені статтею 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення” (№ 507-ХII від 03.12.1990 року), пунктом 1.4. Інструкції про порядок застосування економічних і фінансових санкцій органами державного контролю за цінами № 298/519 від 03.12.2001 року.

Вищевказані обставини свідчать про те, що розпорядження Державної інспекції по контролю за цінами в АР Крим № 47 від 24.04.2007 р. про застосування економічних санкцій  за порушення державної дисципліни цін було прийнято правомірно та позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перелік постанов, які може прийняти суд, не є виключним, оскільки суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тому суд вважає, що позивач може заявити вимоги і про визнання недійсним акту.

З урахуванням викладеного суд у задоволенні позовних вимог відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст.17, 18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративному позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 19.07.2007 року у 15 год. 20 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.