СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.02.07                                                                                 Справа № 1/588н-ад.

Судова колегія господарського суду Луганської області у складі суддів: Зюбанової Н.М. /головуючий/, Седляр О.О., Калашник Т.Л. при секретарі судового засідання Кравцовій Г.А.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Луганського обласного комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Луганськтеплокомуненерго",                           м. Луганськ

до Сватівської міської ради,  м. Сватове  Луганської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача –Міське комунальне підприємство "Добробут",                         м. Сватове Луганської області

про визнання нечинним  рішення

в присутності представників сторін:

від позивача –Рисістих І.А. дов. від  23.10.06 №15/42-17-480;

від відповідача – Буланов І.О., дов. від 14.12.06; Голосний О.В., дов. від 14.12.06;

від третьої особи –не прибув;

в с т а н о в и л а :

Суть спору: про визнання нечинним рішення відповідача від 07.11.06 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг на території міста Сватове" в частині визначення виконавцем послуг з централізованого  опалення, постачання гарячої води –Сватівський ЕР "Теплокомуненерго", з точкою розподілу, у багатоквартирному будинку з централізованого опалення –стояки в межах квартири; гарячої води –водорозбірні крани /душова сітка/ згідно заяви позивача за листом від 30.01.07 № 15/42-17-67 про уточнення позовних вимог.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 01.09.05, до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,  вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву за листом від 12.12.06 №1533/4 проти позову заперечує з посиланням на постанову КМ України № 630 від 21.07.05 та затвердженій нею типовий договір. У поясненнях до відзиву за листом від 29.01.07 № 168/4 відповідач зазначає, що міською радою не допущено самовільне визначення поняття "точок розподілу", оскільки таке визначення передбачено Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який затверджено постановою КМ України від 21.07.05 № 630. Також відповідач вказує, що позивач змішує два різних  поняття –точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві та точки розподілу по обслуговуванню внутрішньо будинкових мереж, тому що обслуговування покладено на комунальні підприємства з утримання будинків, а тарифи, в даному випадку, за тепло розраховані для населення.

У запереченнях на відзив відповідача від 18.01.07 № 15/42-17-42 позивач доводи відповідача відхиляє та зазначає, що Типовий договір є не загальнообов'язковим нормативним актом, а приписом, який регулює певний вид суспільних відносин за умови їх виникнення та обов'язковості; у відповідності до ст.. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обслуговування внутрішньо-будинкової мережі є окремим видом житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій та не є комунальною послугою, яку відповідно до статутної діяльності, може надавати позивач.

У доповненні до відзиву за листом від 29.01.07 № 167/4 відповідач робить акцент на тому, що конкурсний порядок визначення виконавців житлово-комунальних послуг має бути тоді, коли орган місцевого самоврядування прийме рішення про проведення конкурсу, а це у відповідності до п. 1.6 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг є правом, а не обов'язком органу місцевого самоврядування. На думку відповідача, всі розбіжності між позивачем та МКП "Добробут" з приводу визначення причин та обставин, що стосуються якості теплозабезпечення можуть бути вирішені шляхом укладання договору між ними.

Дослідивши матеріали справи,  додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Так, 07.11.06 Сватівської міською радою, яка виступає відповідачем у даній справі, було прийняте рішення  "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг території міста Сватове".

Як вбачається зі змісту даного оспорюваного рішення, воно прийняте у відповідності до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.07.04 № 1875 /далі –Закон № 1875/, наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.05 № 60 "Про затвердження Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.05.05 № 541/10821 /далі –Порядок/, постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630, якою затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Даним рішенням відповідача від 07.11.06 визначено виконавцями:

- послуг з управління будинками комунальної власності, з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, з ремонту місць загального користування –МКП "Добробут";

- послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води –Сватівський ЕР "Теплокомуненерго", локомотивне депо та 7 дистанцію колії;

- послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення –Сватівський департамент ОКП "Компанія "Луганськвода", Попаснянська дистанція цивільних споруд і водопостачання;

- послуг з вивезення твердих побутових відходів –КП "Сватове-благоустрій".

Також рішенням визначено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку є :

-          з централізованого опалення –стояки в межах квартири;

-   з постачання холодної та гарячої води –водорозбірні крани /душова сітка/;

-          з водовідведення –зливний отвір санітарно-технічних приладів.

В обґрунтування позовних вимог про визнання рішення відповідача нечинним в частині визначення виконавцем послуг з централізованого  опалення, постачання гарячої води –Сватівський ЕР "Теплокомуненерго", з точкою розподілу, у багатоквартирному будинку з централізованого опалення –стояки в межах квартири; гарячої води –водорозбірні крани /душова сітка/ позивач посилається на наступне. Так, він вважає, що при прийнятті оспорюваного рішення Сватівська міська рада допустила взяття на себе повноважень по визначенню точок розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві –стояки в межах квартири. У відповідності до ст.. 13 Закону № 1875 залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на : комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Згідно ст.. 24 Закону № 1875 до обов'язків балансоутримувача житлового фонду відноситься забезпечення послуг з управління та утримання будинків і споруд та при будинкових територій. Також п. 2.3 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.05 технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, гарячого водопостачання відноситься до обов'язків балансоутримувача будинку. З викладеного вбачається, що у сфері постачання теплової енергії /централізованого опалення/, законодавство розділяє два види послуг – подача теплової енергії теплопостачальною організацією та обслуговування внутрішньо будинкових мереж теплопостачання. Саме в цих правовідносинах,  на думку позивача, і виникає питання про розмежування відповідальності за поставлену теплову енергію, яка визначається саме точкою балансового розподілу. Згідно п. 13 Порядку  формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, затвердженого постановою КМ України від 12.07.05 № 560 витрати на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення враховуються при розрахунку нормативних витрат, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій.  Як зазначено у п. 2.3.7  Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.05  точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій для тепломережі є вентиль або трійник біля будівлі. Вентилі та трійники розташовуються у відповідним чином обладнаних спорудах –колодязях, а не безпосередньо на стояках у межах квартири, як це визначено Сватівською міською радою.

Відповідач проти доводів позивача заперечує з підстав, викладених вище.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Так, ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.97 № 280/97-ВР, яка передбачає, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією, цим та іншими законами до їх відання, Сватівською міською радою рішення від 07.11.06 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг території міста Сватове" було прийнято у сфері загальної компетенції, оскільки ст. 7 Закону № 1875 встановлює, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також відповідні повноваження органів місцевого самоврядування передбачені ст. 13 Закону України "Про теплопостачання".

Як було зазначено вище, наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства затверджено відповідний Порядок, який, в свою чергу, визначає:

-  відповідно до Порядку органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці  житлово-комунальних послуг, зокрема, з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води;

- виконавцем вказаних житлово-комунальних послуг може бути суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов'язків, визначених у частині 2 ст. 21 Закону № 1875;

- виконавець житлово-комунальних послуг визначається  органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник /власники/ житлових будинків бажає /бажають/ визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно;

- виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення може бути виробник зазначених послуг, виконавець послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків або групою будинків чи інший суб'єкт господарювання, з яким дійшли домовленості про надання таких послуг, та який відповідає вимогам п. 1.3 Порядку.

У відповідності до Статуту позивача та довідки про внесення його до ЄДРПОУ ЛОКСТП "Луганськтеплоенерго" одним з напрямків його діяльності є вироблення теплової енергії, що дає йому змогу надавати житлово-комунальні послуги  централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що він оспорює не сам факт визначення його виконавцем як такого, а саме з точкою розподілу, у багатоквартирному будинку з централізованого опалення –стояки в межах квартири; гарячої води –водорозбірні крани /душова сітка/. Тому позивач вважає, що своїм рішенням від 07.11.06 відповідач зобов'язує його здійснювати експлуатацію, обслуговування, ремонт внутрішньо будинкових мереж, при цьому він не перебуває у комунальній власності Сватівської територіальної громади.

Але дані доводи не приймаються судом, оскільки для мешканців багатоквартирних будинків, які виступають споживачами житлово-комунальних послуг точками розподілу /місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання/  завжди є стояки в межах квартири.

Пунктом 1.7 Порядку передбачено, що визначені останнім виконавці житлово-комунальних послуг є відповідальними за ненадання або неякісне надання відповідних послуг згідно з укладеними договорами та законодавством.

У відповідності до ст. 19 Закону № 1875 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах; учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник; виробник послуг може бути їх виконавцем; особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Статтею 22 Закону № 1875 передбачений обов’язок виробника укласти договір з виконавцем  (споживачем) про умови надання житлово-комунальних послуг.

У разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем, про що вказано у ст. 29 Закону                   № 1875.

З аналізу норм  Закону № 1875, у тому числі ст. 29, вбачається, що балансоутримувач повинен укладати договори на надання житлово-комунальної послуг (з теплопостачання та гарячого водовідведення) з іншим виконавцем лише у разі, якщо він не є виконавцем цієї послуги та має відповідні договори на надання цієї послуги безпосередньо зі споживачами - власниками квартир, орендарями чи квартиронаймачами відповідного житлового фонду.

За листом від 01.02.07 № 106 Сватівське МКП "Добробут", яке згідно рішення виконкому Сватівської міської ради № 229 від 27.07.06 несе витрати та виконує роботи по обслуговуванню внутрішньобудинкових систем теплопостачання, повідомило, що за станом на 07.11.06 кількість укладених ним договорів з мешканцями будинків склала 156 штук.

За таких обставин Сватівське МКП "Добробут" та позивач у справі в особі Експлуатаційного району "Теплокомуненерго" мають укласти відповідний договір, про який йдеться у ст. 29 Закону № 1875. До-речі, за повідомленнями сторін у справі на даний час така переддоговірна процедура проводиться.

При цьому слід зазначити, що у разі укладання договору такого договору між позивачем та Сватівським МКП "Добробут", останній набуде статусу виконавця, а позивач –виробника.

Тому суд вважає, що позивачем не доведено факт порушення у зв'язку з прийняттям оспорюваного рішення його прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, що він не може реалізувати своє право на належну якість послуг, виконуючи  належним чином обов’язки з забезпечення тепловою енергією.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п"ятиденного строку.

На підставі  викладеного , керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в  :

У задоволенні позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 20.02.07.

Головуючий                                                                    Н.М.Зюбанова

Судді                                                                                 О.О.Седляр

Т.Л.Калашник