ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 р.
№ 44/428

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Першикова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю
“Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська”

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р.

у справі
№ 44/428

господарського суду
Донецької області

за позовом
Державного підприємства “Донецька залізниця”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю
“Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська”

про
стягнення 2 521,68 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Дачковська С.В., дов. № 71-01/3168 від 16.12.2006 р.;

відповідача:
Лисенко О.В., дов. № юр-01 від 02.01.2007 р.;

В С ТА Н О В И В:

У листопаді 2006 р. Державне підприємство “Донецька залізниця” (далі –Залізниця) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” (далі –Товариство) 2 521,68 грн. збору за зберігання вантажу.

Позовні вимоги Залізниця обґрунтовувала тим, що 04.06.2006 р. о 10:35 на станцію Трудова на адресу Товариства прибули вісім вагонів з вантажем, які знаходились на коліях станції в очікуванні розвантажування до 02:00 06.06.2006 р. через причини, які залежали від Товариства, у зв’язку з чим останнє у відповідності до вимог Статуту залізниць України, Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 (далі – Правила) та інших актів має сплатити збір за зберігання вантажу, проте, в порушення норм ГК України, відповідного збору не сплатило.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.01.2007 р. (суддя Мєзєнцев Є.В.) в задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено. Рішення мотивовано тим, що Товариство не здійснило розвантаження восьми вагонів, які прибули на його адресу, через невиконання Залізницею зобов’язань за договором № 1/19 від 23.09.2002 р. про подання та забирання вагонів на залізничну під’їзну колію, яка належить залізниці, при станції Трудова (далі –Договір № 1/19) та договором № 26005 від 29.11.2005 р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі –Договір № 26005), укладеними між ними, що, виходячи з Правил, виключає нарахування збору за зберігання вантажу, оскільки відсутня вина Товариства.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р. (колегія суддів: Шевкова Т.А., Дзюба О.М., Стойка О.В.) рішення господарського суду Донецької області від 29.01.2007 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Залізниці задоволено. Постанова мотивована тим, що Договір № 1/19 та Договір № 26005 не передбачають розподілення потягу на окремі групи вагонів з метою їх подачі на різні фронти для вивантаження, а тому затримка восьми вагонів на станції Трудова сталась з вини Товариства, яке має сплати збір за зберігання вантажу на підставі Статуту залізниць України та Правил.

Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить залишити в силі рішення господарського суду Донецької області від 29.01.2007 р. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Товариство обґрунтовує тим, що апеляційним господарським судом при прийнятті постанови, яка оскаржується, було зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, у зв’язку з чим було порушено п. 8 Правил.

Залізниця не скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Товариства до Вищого господарського суду України не надіслала, що не перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 21.08.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим  господарським судом України колегією суддів у складі Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Першикова Є.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Товариства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з частиною п’ятою ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов’язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

П. 5 Правил передбачає, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

П. 8 Правил встановлює, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Господарським судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи (зокрема, актами загальної форми № 1835, № 1840 та № 1871, складеними станцією Трудова, та Договорами № 1/19 і № 26005) підтверджується як факт затримки восьми вагонів з вантажем Товариства на станції Трудова, так і те, що вказана затримка сталась з вини Товариства.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду другої інстанції про те, що нарахування Залізницею збору за зберігання вантажу Товариства було здійснено обґрунтовано.

Розрахунок зазначеного збору апеляційним господарським судом перевірено.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Товариства не спростовують висновку апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Центральна збагачувальна фабрика “Узлівська” залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р. у справі № 44/428 господарського суду Донецької області –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          Є.В. Першиков