ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2007 р.
№ 13/225

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Дерепи В.І.

суддів :
Грека Б.М. –(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних робіт “Укрмонтажспецбуд”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 06.06.07

у справі
№ 13/225

господарського суду
м. Києва

за позовом
Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних робіт “Укрмонтажспецбуд”

до
Закритого акціонерного товариства “Будівельно-фінансова компанія “Стріж”

про
стягнення 129893,00 грн.

за участю представників від:

позивача
Гомон Г.Р. (дов. від 10.01.07)

відповідача
не з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Українська державна корпорація по виконанню монтажних і спеціальних робіт “Укрмонтажспецбуд” звернулася до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення із ЗАТ “Будівельно-фінансова компанія “Стріж” 129893,00 грн. заборгованості за користування чужими грошовими коштами. Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.02.07 (суддя

Літвінова М.Є) позов задоволений з підстав обґрунтованості позову. За результатом апеляційного перегляду справи Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: головуючого-судді Зеленіна В.О., суддів: Рєпіна Л.О., Синиці О.Ф.) 06.06.07 прийняв постанову, якою рішення місцевого господарського суду скасував, в позові відмовив. Постанова мотивована тим, що позивач не надав відповідачу проектно-кошторисну документацію, без якої неможливе продовження робіт.

Не погоджуючись з цією постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, рішення господарського суду м. Києва залишити без змін. Постанова мотивована тим, що роботи можна було продовжувати, що і зробив інший підрядник; а у випадку небажання здійснювати роботи, відповідач зобов'язаний був повернути отриманий аванс.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши  доводи  касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 18.02.04 між Українською Державною корпорацією по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт “Укрмонтажспецбуд” (генеральний підрядник) та ЗАТ “Будівельно-фінансова компанія “Стріж” (головний підрядник) був укладений договір № 67-СП(к) на виконання підрядних робіт. Відповідно до п. 1.1 договору, позивач доручив, а відповідач взяв на себе зобов’язання по виконанню робіт: будівництво закладу соціального призначення –центру зайнятості у м. Ковель Волинської області.

У п. 2.3. Договору встановлено, що при виконанні видів робіт, етап завершення яких становить один місяць, позивач сплачує відповідачу 100 % вартості таких робіт на умовах авансу. На виконання умов договору позивачем перераховано на поточний рахунок відповідача аванс на виконання робіт за договором в розмірі 550 330,00 грн.

Відповідач виконав роботи та використав кошти на загальну суму 386437,00 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт за формою № КБ-2в та довідками про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Заборгованість відповідача становить 129893,00 грн.

На підставі цієї обставини та керуючись ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Втім, з цією позицією не погодився господарський суд апеляційної інстанції, який вказав, що позивач не виконав належним чином свого обов’язку, документацію не надав у тому обсязі, який би дозволив продовжувати будівництво, внаслідок чого унеможливив виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором.

Тому апеляційний суд, керуючись статтею 612 Цивільного Кодексу України зазначив, що прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, а, отже, боржник не несе відповідальності за невиконання зобов’язань, які покладені на нього.

Втім, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися з такою правовою позицією апеляційного суду, оскільки в межах даної справи мова йде не про стягнення з відповідача штрафних санкцій за невиконання, чи невчасне виконання зобов'язань, а про повернення отриманого та не використаного ним авансу, який вже не може бути використаний для виконання спірного договору через завершення будівництва іншим підрядником та здачу об'єкта. А відтак, застосування

ст. 612 Цивільного кодексу України в даному випадку є недоречним.

Висновок же місцевого господарського суду з приводу стягнення з відповідача суми невикористаного авансу є правомірним та таким, що відповідає ст.ст. 525, 526, 875 Цивільного кодексу України, а також принципам добросовісності та розумності. Отже, у Київського апеляційного господарського суду не було правових підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення господарського суду м. Києва від 07.02.07. Тому дане рішення підлягає залишенню без змін, а постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.06.07 –скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського  процесуального кодексу  України,  Вищий    господарський    суд   України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних робіт “Укрмонтажспецбуд” задовольнити,  постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.07 скасувати, рішення господарського суду м. Києва від 07.02.07 у справі

№ 13/225 залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко