ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.
№ 18/166 (05-5-18/11771)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

на  постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
21.02.2007р.

у справі
господарського суду
№ 18/166
м. Києва

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Укрпромспілка"

до

Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик"

про
стягнення 15 000 грн.

за участю представників

- позивача:
не з'явився

- відповідача:

1). Мурашова А.Ю. (довіреність від 21.03.2007р.)
2). Михалюк К.О. (довіреність №24-13 від 10.01.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.04.2006р. (суддя Мандриченко О.В.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Оскарженою постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Корсака В.А., суддів Авдеєва П.В., Коршун Н.М.) вказане рішення суду скасовано, позов задоволено повністю, постановлено стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" на користь Закритого акціонерного товариства "Укрпромспілка" 15 000 грн. боргу, 150 грн. державного мита за подання позову, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" на користь Закритого акціонерного товариства "Укрпромспілка" 75 грн. державного мита за подання апеляційної скарги, видати наказ; наказ, виданий Господарським судом м. Києва від 12.09.2006р. №18/166 на виконання скасованої постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2006р. вважати таким, що втратив чинність; видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

В своїй касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" 15 000 грн. на користь Закритого акціонерного товариства "Укрпромспілка" і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.257, 261, п.5 ст.267 Цивільного кодексу України, ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Позивач не використав наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”, позивачем та відповідачем укладений договір поруки від 23.07.2002р. №03-04-165, за умовами якого позивач зобов’язався солідарно відповідати перед ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” за виконання зобов’язань за договором з транспортування природного газу від 15.12.2000р. №30/2001-Т/02, укладеним між ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” та відповідачем. Пунктом 2.2 договору поруки передбачено, що зобов’язанням забезпеченим порукою є дійсна вимога –частина боргу за надані послуги з транспортування природного газу згідно з договором від 15.12.2000р. №30/2001-Т/02 у розмірі 15 000,00 грн. Позивач у розмірі суми даного договору відповідає перед ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” за виконання відповідачем зобов’язань в частині розрахунку за договором від 15.15.2000р. № 30/2001-Т/02 (п. 3.1. договору). Відповідно до п.4.1. договору у разі невиконання відповідачем зобов’язань перед ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” позивач зобов’язався протягом 10 днів з дня підписання даного договору виконати за відповідача зобов’язання перед ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” на умовах договору. Пунктом 4.2. договору визначено, що після виконання зобов’язань перед ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” позивач набуває право зворотної вимоги до відповідача. Судами встановлено, що позивач сплатив на користь ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” 15 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 155 від 31.07.2002р. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач залишив без розгляду вимогу позивача від 07.10.2005р. про сплату боргу за договором поруки, що і послужило причиною звернення з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача зазначеної суми 15 000 грн., як боргу.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем, з врахуванням приписів ст.ст.256, 257, 261 Цивільного кодексу України, було пропущено строк позовної давності для звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав; також позивачем, в порушення приписів ст.33 Господарського процесуального кодексу України, не було доведено обставин, визначених ст.53 цього Кодексу, які були б підставою для поновлення строку позовної давності, а відтак місцевий господарський суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи вказане рішення місцевого господарського суду, виходив з того, що позовні вимоги в силу приписів ч.1 ст.553, ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно строків позовної давності апеляційний господарський суд вказав на відсутність будь-яких заяв від учасників спору, поданих до прийняття рішення у справі, про застосування строку позовної давності, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про хибність позиції суду першої інстанції і безпідставність відмови в задоволенні позову з причини пропуску строку позовної давності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Частиною першою ст.553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, при цьому, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.556 ч.2 цього кодексу до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином за встановлених судами обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів касаційної скарги стосовно застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, з посиланням при цьому на ст.267 ЦК України, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Згідно п.4 ч.2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції після набрання чинності Цивільним кодексом України між сторонами продовжували існувати права і обов’язки за договором поруки.

Цим судом також встановлено, що заяв сторін у спорі щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності до прийняття рішення судом першої інстанції, не надходило.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Крім того, згідно ст.111 ч.2 ГПК України не допускаються посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи. Кожна сторона, відповідно до приписів ст.33 ГПК України, з урахуванням ст.111 ч.2, ст.111-7 цього кодексу, повинна доводити ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, у суді першої та апеляційної інстанції.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з’ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що регулюють їх спірні відносини, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Більшовик" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007р. у справі № 18/166 Господарського суду міста Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало