ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2007
Справа №2-26/3727-2007

За позовом – ДП «Марина» ПП «Ремсервіс» (м. Севастополь, вул.. Мачтова, 11,к.2)

До відповідача –  ЗАТ «Крим – Лада» (м. Сімферополь, проспект Перемоги,211а)

Про стягнення 13034,08 грн.

За зустрічним позовом - ЗАТ «Крим – Лада» (м. Сімферополь, проспект Перемоги,211а)

До відповідача - ДП «Марина» (м. Севастополь, вул.. Мачтова, 11,кв.2)

Про визнання договору недійсним з моменту укладення

Суддя Проніна О.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача  – Безверхов  І.О., директор, наказ № 100-А від 21.04.2004р.

Від відповідача  – Коновалов Б.П., дов. від 14.06.2006р.

Сутність спору:  Позивач - ДП «Марина» ПП «Ремсервіс»звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - ЗАТ «Крим – Лада» та просить суд стягнути з відповідача збитки (не отриману вигоду) за одностороннє розірвання договору оренди № 7/12-03 від 01.12.2003р. в сумі 13034,08 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач у односторонньому порядку розірвав договір оренди у зв’язку з передачею даного приміщення в оренду    ПП «Вінер – Форд», у зв’язку з чим позивачем понесені збитки (не отримана  вигода).

Відповідач заперечує проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позов, та просить суд в позові відмовити у повному обсязі.

11.06.2007р. до  Господарського суду АР Крим надійшов зустрічний позов ЗАТ «Крим – Лада», до відповідача - ДП «Марина» та просить суд  прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первинним позовом у справі № 2-26/3727-2007, визнати договір оренди № 7/12 від 01.12.2003р., укладений між ЗАТ «Крим – Лада» та ДП «Марина», недійсним повністю, з моменту укладення.

В обґрунтування заявлених вимог ЗАТ «Крим – Лада» посилається на те, що договір оренди № 7/12 від 01.12.2003р. укладений особою з перевищенням делегованих повноважень та повноважень, наданих їй законом.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 11.06.2007р. прийнятий до спільного розгляду з первинним позовом, зустрічний позов ЗАТ «Крим – Лада», до відповідача - ДП «Марина».

Відповідач за зустрічним позовом – ДП «Марина» заперечує проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позов, та просить суд в позові відмовити.

В судовому засіданні, 12.07.2007р.,оголошено перерву в порядку ч. 3ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, до  23.07.2007р.  до 14 год. 00 хв., про що сторони повідомлені під розпис в бланку перерви в судовому засіданні.

Після перерви розгляд справи продовжений.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представникам відповідача, суд -

В с т а н о в и в:

01.12.2003р. між  ЗАТ «Крим – Лада» в особі директора філії в м. Севастополь Сивоконь О.Ф., який діє на підставі Статуту ЗАТ «Крим – Лада»,Положення про філію та довіреності № 016 від 03.01.2003р. – Орендодавець та ДП «Марина» - Орендар укладений договір оренди, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає  у строкове платне користування допоміжні приміщення, літ. Б, загальною площею 131,6 кв.м., зареєстрованого за адресою: вул.. Сільська, 44 в м. Севастополь.

Відповідно до п. 3.2. Договору орендна плата може оплачуватись за взаєморозрахунку товарами (роботами, послугами).

05.02.2004р. між ЗАТ «Крим – Лада» та ДП «Марина», складений та підписаний акт прийому – передачі за договором № 7/12 від 01.12.2003р.

04.04.2004р.  між ЗАТ «Крим – Лада» та ДП «Марина» підписано додаткову угоду до декількох договорів, у тому числі  й до договору № 7/12 від 01.12.2003р., визначивши, що станом на 01.04.2004р. орендар у рахунок орендних платежів поставить орендодавцю обладнання на суму 24500,00 грн., згідно актів прийому – передачі та накладних № 5 та № 6 від 31.03.2003р., крім того, сторонами визначений порядок проведення взаєморозрахунків в рахунок орендних платежів.

01.04.2004р. між ПП «Ремсервіс» - Орендодавець та ДП «Марина» - Орендар, укладений договір оренди № 1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове  платне користування виробниче обладнання, згідно додатку № 1 на загальну суму 68302,09 грн., який є невід’ємною частиною договору.

31.03.2004р. Філія ЗАТ «Крим – Лада» направила на адресу Директора ДП «Марина» лист вих.. від 31.03.2004р. щодо  повідомлення адресата про розірвання   договору оренди № 7/12 від 01.12.2003р. та пропозицією звільнити приміщення до 01.05.2004р., керуючись наказом ЗАТ «Крим – Лада» № 32 від 30.03.2004р. про передачу приміщення в оренду ПП «Виннер – Форд – Севастополь».

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем, до позовної заяви доданий розрахунок доходів від діяльності по обслуговуванню та ремонту автомобілів, за період з 01.04.2004р. по 01.04.2005р., відповідно до якого розмір не отриманої вигоди за договором оренди № 7/12 від 01.12.2003р., склав 13034,08 грн.

Однак, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Розмір збитків,  що  підлягають  відшкодуванню   потерпілому, визначається  відповідно  до реальної вартості втраченого майна на момент  розгляду  справи  або  виконання  робіт,  необхідних   для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю  особистим  немайновим правам фізичної або юридичної особи,  а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа,  якій завдано збитків  у  результаті  порушення  її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати,  яких  особа  зазнала  у  зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,  а також витрати,  які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи,  які  особа  могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до Роз'яснення  Вищого арбітражного суду від 01.04.1994р.  № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди», редакція с 18.11.2003р., підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При  цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору, від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди.

Крім застосування принципу  вини  при  вирішенні  спорів  про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України    Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що   Кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, у розумінні ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем, під час розгляду даної справи,  суду не було надано належних доказів здійснення неправомірних дій з боку відповідача та, насамперед,  позивачем не надано суду доказів фактично понесених збитків, документально підтверджених відомостей тощо.

Отже, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо вимог  зустрічного позову, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

У відповідності з статутом ДП «Марина» його засновником є ПП «Ремсервіс».

Засновником ПП «Ремсервіс»  є громадянин Сивоконь О.Ф.

Відповідно до  Положення про філію в м. Севастополь ЗАТ «Крим – Лада», директором  філії ЗАТ «Крим – Лада» є Сивоконь О.Ф.

Крім того, відповідно до п.3.2. Положення, філія не є юридичною особою. Філія вправі від свого імені  укладати цивільно – правові угоди та інші дії, які мають юридичне значення.

Пунктом 3.6  Положення встановлено, що філія  може укладати угоди на суму, яка не перевищує 20000,00 грн. Угоди вище вказаної суми укладаються тільки після письмового рішення Власника. Крім того, Власник може встановлювати  обмеження щодо укладення угод.

Відповідно до ч. 1 ст.92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває  цивільних прав та обов’язків  і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно до ст. 95 Цивільного кодексу України Філією  є  відокремлений  підрозділ  юридичної  особи,  що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Філії  та  представництва  не  є юридичними особами.  Вони наділяються майном юридичної особи,  що їх створила,  і  діють  на підставі затвердженого нею положення.

Керівники  філій  та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Так, за догові № 7/12 від 01.12.2003р. укладався директором філії в                          м. Севастополь Сивоконь О.Ф., який діяв на підставі Статуту ЗАТ «Крим – Лада», Положення про філію та довіреності № 016 від 03.01.2003р.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу Представництвом є правовідношення,  в якому  одна  сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору,  закону, акта органу  юридичної  особи  та з інших підстав,  встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 Цивільного кодексу України встановлено, що Представник може бути уповноважений на вчинення  лише  тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин,  який відповідно  до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою,  яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи,  яку він представляє,  у своїх інтересах або в інтересах  іншої  особи, представником  якої  він  одночасно  є,  за  винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Так, суд критично ставиться до посилань на довіреність № 016 від 03.01.2003р., як на обґрунтування наявності повноважень на укладення договору, оскільки вказана довіреність видана громадянину Сивоконь  Олександру Федоровичу, на представництва інтересів ЗАТ «Крим – Лада» в м. Севастополі у всіх закладах та організаціях, зі всіх питань, пов’язаних з отриманням документів, веденням всіх справу судових, нотаріальних та адміністративних закладах зі всіма правами, які надаються позивачу, відповідачу та третім особам: укладати всі дозволені законом угоди, договору та контракти, розписуватись та здійснювати всі інші законні дії, пов’язані з виконанням даного доручення.

Однаку, слід звернути увагу на те, що даною довіреністю громадянину Сивоконь  Олександру Федоровичу не надавалось повноважень на укладення договорів в інтересах та у обов’язки від імені юридично особи ЗАТ «Крим – Лада».

Предметом договору № 7/12 від 01.12.2003р. є оренда допоміжного приміщення, літ. Б, загальною площею 131,6 кв.м., за адресою: вул.. Сільська, 44 в м. Севастополь, в той час як наказом ЗАТ «Крим – Лада»,за підписом президента ЗАТ «Крим – Лада» Жукова В.А., за № 32 від 30.03.2004р., передбачено у триденний строк, директору філії Сивоконь О.Ф. письмово повідомити керівництво фірм, які орендують приміщення, у основному виробничому корпусі,   про розірвання раніш укладених договорів оренди та до 01.05.2004р. передати вказані приміщення  ПП «Виннер Форд Севастополь».

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що лист від 31.03.2004р. Філія ЗАТ «Крим – Лада» про розірвання   договору оренди № 7/12 від 01.12.2003р. та пропозицією звільнити приміщення до 01.05.2004р., підписаний директором філії в м. Севастополь ЗАТ «Крим – Лада» О.Ф. Сивоконь, але, лист стосується договору  оренди № 7/12 та звільнення допоміжного приміщення, літ. Б, загальною площею 131,6 кв.м., за адресою: вул.. Сільська, 44 в м. Севастополь.

Крім того, судом не приймається до уваги акт прийому – передачі від 05.02.2004р.  за договором № 7/12 від 01.12.2003р., оскільки  відповідно до наявного в матеріалах справи договору,  купівлі – продажу приміщення № 112/2 від 20.10.2003р.,укладеного між ЗАТ «Крим – Лада» - Продавець та ПП «Ремсервіс» - Покупець, відповідно до якого  продавець зобов’язується  передати у  власність покупця нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Севастополь, вул.. Сільська, 44, а покупець прийняти та оплатити його вартість відповідно до умов договору.

У подальшому, 04.03.2004р.,між сторонами за договором купівлі – продажу, підписано угоду про розірвання договору № 112/2 від 20.10.2003р.у зв’язку з несвоєчасною оплатою покупцем придбаного майна.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведеного, спростовується факт передачі майна за актом прийому – передачі від 05.02.2004р.  за договором № 7/12 від 01.12.2003р., оскільки нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Севастополь, вул.. Сільська, 44, на момент й укладення договору, й підписання акту прийому – передачі, було предметом договору купівлі – продажу від 20.10.2003р., який розірваний лише 04.03.2004р.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи,  спрямована на набуття,  зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до чинного законодавства, ст.. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним,  якщо його  недійсність  прямо  не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Однак, слід звернути увагу на те, що відповідно до ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо  недійсність  правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована  особа  заперечує  його дійсність на підставах,  встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ст.. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 227 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин юридичної особи,  вчинений нею  без  відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 82-85 Господарсько процесуальним кодексом України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні первинного позову відмовити у повному обсязі.

2.          Зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

3.          Визнати договір оренди № 7/12 від 01.12.2003р., укладений між ЗАТ «Крим – Лада» м. Сімферополь, проспект Перемоги,211а) та ДП «Марина» ПП «Ремсервіс» (м. Севастополь, вул.. Мачтова, 11,к.2) недійсним.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Проніна О.Л.