ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" липня 2007 р.

Справа  № 17/79-07-3088

За позовом:         Селянського (фермерського)
господарства „ІРЕН+”

до
відповідача:  Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Державна виконавча служба у Кодимському
районі Одеської області

про звільнення майна з під арешту

Суддя Зуєва Л.Є.

П р е д с т а в н и к и :

Від
позивача:          ОСОБА_2. - голова;

ОСОБА_3. -на
підставі довіреності;

Від
відповідача:      не з'явився;

Від
третьої особи :  не з'явився;

Суть спору:
позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити з під
арешту  торгівельний-павільйон в м. АДРЕСА_1.

Відповідач в засідання суду не  з'явився, надав відзив на позов, в якому
заявлені позовні вимоги не визнає, посилаючись при цьому на обставини викладені
у відзиві.

Представник  третьої особи , а саме Державної виконавчої
служби у Кодимському районі Одеської області у судові засідання, призначені
по  справі, не з'явився хоча неодноразово
був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань по
справі, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами, в порядку
ст.75 ГПК України.

Розглядом
матеріалів справи встановлено:

18 грудня 2006 року суддею
Кодимського районного суду Одеської області
Следь В.М. винесено постанову про накладання арешту на майно громадянина
ОСОБА_2по справі № 1-196 за позовом громадянки
ОСОБА_1.

На виконання Постанови суду
державним виконавцем Дмітрієвим В.Г. винесено
постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його
відчуження від 22.02.07року , згідно якої
накладено арешт на майно, вклади, цінності, у тому числі на магазин-павільон
по торгівлі господарчими товарами, який знаходиться за адресою: м. АДРЕСА_1та
знаходиться у власності громадянина
ОСОБА_2.

Позивач не згоден з накладанням
арешту на спірне майно виходячи з того, що відповідно до акту про вибір
земельної ділянки від 29 серпня 2006 року комісією створеною згідно
розпорядження голови Кодимської

районної державної адміністрації №
НОМЕР_2року було

вирішено надати земельну ділянку в
м. АДРЕСА_1для розміщення, експлуатації та обслуговування магазину-павільону по
торгівлі господарчими товарами - Селянському Фермерському Господарству «Ірен+».

Відповідно до розділу 1 п. 1.1
Статуту Селянського Фермерського Господарства «Ірен+» зареєстрованого
Кодимською районною Державною адміністрацією 30 березня 2000 року за номером №
НОМЕР_1засновником СФГ «Ірен+»є ОСОБА_2.

Згідно з п.п. 4.1 розділу 1 Статуту
Селянського Фермерського Господарства «Ірен +»майно СФГ «Ірен +»відокремлене
від майна Учасників.

Зазначені обставини спонукали
позивача звернутися  в господарський суд
Одеської області з позовною заявою (від НОМЕР_3) про звільнення майна з-під
арешту.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 06.04.2007р. порушено провадження у справі №17/79-07-3088
за позовом селянського (фермерського) господарства „Ірен+” до СПД -фізичної
особи ОСОБА_1., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних
вимог на стороні відповідача ДВС у Кодимському районі Одеської області про
звільнення майна з під арешту.

Дослідивши обставини справи суд
вважає, що позовні вимоги СФГ „ІРЕН+” обґрунтовані, підтверджені матеріалами
справи та підлягають задоволенню з наступних правових підстав.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності на нерухоме майно  серії ЯЯЯ
№НОМЕР_6 від 03.07.2007р., виданого на підставі рішення виконкому НОМЕР_7. та  витягу про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, який було надано суду представником позивача,
магазин-павільйон, який розташований за адресою: Одеська область, Кодимський
район, м. АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності СФГ „Ірен+”.

Відповідно до ст. 15 Цивільного
кодексу України  кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу та ч.2 п. 3 ст.16
способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення
дії, яка порушує право.

Пунктом 1 ст. 316 ЦК України
передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 319 Цивільного
кодексу України право власності, у тому числі право розпорядження, може бути
обмежено лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Конституція України гарантує захист
права власності. Відповідно до частини четвертої статті 13 Конституції України
держава забезпечує, зокрема, захист прав усіх суб'єктів права власності.

Конституція України прямо
встановлює заборону протиправного позбавлення власника права власності (частина
четверта статті 41). Непорушність цього права означає передусім невтручання
будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та
розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна
всупереч інтересам власника та його волі.

Захист права власності як система
передбачених цивільним та іншим законодавством заходів, що застосовуються у
випадках порушення цього права і відновлення відносин власності, покладається
на державу та утворені нею відповідні державні органи.

Стаття 391 ЦК України передбачає,
що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 96 ЦК України встановлено
„Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа
відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи
не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає
за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених
установчими документами та законом. Особи, які створюють юридичну особу, несуть
солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до її державної
реєстрації.

Юридична особа відповідає за
зобов'язаннями її учасників (засновників), що пов'язані з її створенням, тільки
у разі наступного схвалення їхніх дій відповідним органом юридичної особи.

Згідно зі ст. 386 ЦК України
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності, власник,
який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які
можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню, Власник, права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ст. 59 Закону України
„Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

У разі прийняття судом рішення про
звільнення майна з під арешту або сплати боржником повної суми боргу за
виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно
звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про
звільнення майна з під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому
була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги ті обставини, що майно, а саме торгівельний магазин-павільйон, який
розташований за адресою: м. АДРЕСА_1, на який постановою ДВС у Кодимському
районі Одеської області від 22.02.2007р. накладено арешт, належить на праві
власності не фізичній особі  громадянину
ОСОБА_2, а Селянському Фермерському Господарству  „ІРЕН+”, керуючись ст.ст. 13, 41 Конституції
України, ст.ст.15, 16, 96, 316, 319, 386, 391
ЦК України, ст. 59 Закону України „Про виконавче провадження”, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку, що торгівельний магазин-павільйон в м. АДРЕСА_1яке
належить на праві власності СФГ „ІРЕН+” слід звільнити з-під арешту.

Судові витрати по держмиту, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідача,
відповідно до ст. ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.
Позов задовольнити.

2. Звільнити з під-арешту  торгівельний магазин-павільйон, площею
67,5 кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Кодимський район, м.
АДРЕСА_1., який належить на праві приватної власності селянському
(фермерському) господарству „ІРЕН+”.

3. Стягнути з суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1/66000, Одеська область, м.
АДРЕСА_3, р/НОМЕР_5, ОКПО 010046, АКБ „Імексбанк”, відділення №9 „Кодима”, код
НОМЕР_4/ на користь селянського (фермерського) господарства „Ірен+” /66000,
Одеська область, Кодимський район, с. Грабове/ 85 грн. 00 коп. /вісімдесят
п'ять грн. 00 коп./ - державного мита; 118 грн. 00 коп. / сто вісімнадцять грн.
00 грн./ - витрат на послуги ІТЗ судового процесу.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та
підписано 09.07.2007р.

Суддя