Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“26” липня 2007 р.                                                           Справа № 35/01-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., судді Білоконь Н.Д., Фоміна В.О.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників:

позивача - Михайлець О.В., копія постійної довіреності № 2/6661 від 05.12.06р.;

відповідача -  Веригіна Ф. А., довіреність № 405 від 03.11.06р.;

третьої особи - не з"явились;     .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1547Х/1-13) на рішення господарського суду Харківської області від 03.04.07 р. по справі № 35/01-07

за позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву , м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю  "Козіївське", с.Козіївка

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ДП "Охтирський комбінат хлібопродуктів", м.Охтирка

про невиконання умов договору та стягнення 195000,00 грн.

встановила:

Позивач - Державний комітет з державного матеріального резерву, звернувся до господарського  суду Харківської області з позовом (з урахуванням уточнень позовних вимог) до  ТОВ “Козіївське” про зобов”язання відповідача виконати умови договору № "юр-2/770з-2006" від 23.08.06 р. та стягнення 195000,00 грн. штрафу на користь Держкомрезерву України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.04.2007 року (суддя Швед Е.Ю.) позов задоволено частково. Зобов"язано товариство з обмеженою відповідальністю "Козіївське" виконати умови договору № "юр-2/770з-2006" від 23.08.06 р. та поставити до Державного комітету з державного матеріального резерву пшеницю 3-го класу в кількості 32,3 тони по ціні 650,00 грн. без ПДВ за одну тону продукції на загальну суму 25194,00 грн. з врахуванням ПДВ. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Козіївське" на користь Державного комітету з державного матеріального резерву 12597,00 грн. штрафу; до державного бюджету України  державне мито в сумі 377,91 грн.; на користь Державного підприємства “Судовий інформаційний центр” витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. В іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляцйною скаргою, в якій посилаючись на недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати,  прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу з її доводами не погоджується, посилається на п. 3 ст. 14 Закону України “Про державний матеріальний резерв”, відповідно до якого встановлена відповідальність за прострочення, недопоставку (неповне закладення) матеріальних цінностей до державного резерву –штраф у розмірі 50% вартості  недопоставлених матеріальних цінностей. При цьому позивач послається на те, що він здійснював оплату ВАТ “Козіївське” за поставлену  продукцію за ціною 780 грн. за тону з урахуванням ПДВ, а тому відповідач має сплатити штраф та поставити продукцію за ціною з ПДВ. На підставі вказаного позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,  оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ДП “Охтирський комбінат хлібопродуктів”, у відзиві на апеляційну скаргу посилається на укладення між ДП “Охтирський КХП” та ТОВ “Козіївське” договору по доробці зерна до ДСТУ та відповідальному зберіганню № юр 2/205/195, відповідно до умов якого закладка зерна пшениці до Держкомрезерву не передбачалась, договором передбачено лише зберігання зерна. На підставі чого зерно пшениці 4 класу в кількості 24,5 т. зберігаеться ДП “Охтирський КХП” та числиться за ТОВ “Козіївське”, оскільки заяв від останнього про перерахування зерна іншим особам не надходило. Третя особа  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,  оскаржуване рішення господарського суду Харківської області –без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з”явився, 26.07.07р. через канцелярію суду від ДП “Охтирський комбінат хлібопродуктів” надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 23.08.06 р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву  та ТОВ “Козіївське” укладено договір № юр-2/770з-2006 про закладення до державного резерву матеріальних цінностей (арк. спр. 9-12).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору відповідач зобов”язався у термін до 25.09.06 р. поставити та здійснити закладення до державного резерву продовольчого зерна врожаю 2006 р., а саме, пшеницю 3-го класу в кількості 500 т. по ціні 650,00 грн. без ПДВ за одну тону продукції на загальну суму 390000,00 грн.,

Відповідно до п.2.2 договору  позивач зобов”язався в термін десяти банківських днів, після проведення перевірки якісних показників продукції на комбінаті державного резерву та отримання приймального акту від комбінату здійснити розрахунок за поставлену та закладену до державного резерву продукцію.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що у разі неналежного виконання відповідачем своїх зобов”язань, він сплачує штраф в розмірі 50% вартості недопоставленої продукції.

Відповідно до п.3.1 договору поставка продукції закладається партіями на комбінати державного резерву, а саме на ДП "Охтирський комбінат хлібопродуктів", а відповідно до п. 3.3 –факт закладення продукції до державного резерву оформлюється приймальним актом по формі Р-16, один примірник якого та податкова накладна подаються відповідачем до позивача протягом 10 днів з моменту закладення продукції. Тобто умовами договору саме на відповідача покладено обов"”зок визначення кількості з поставленого взагалі зерна на ДП "Охтирський комбінат хлібопродуктів" для закладення до державного резерву.

Як вбачється з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, відповідач поставив до держкомрезерву України 467,7 тон пшениці 3 класу, що підтверджується приймальними актами  № 1, 5 та 6 (арк. спр. 14-16).

Отже, ТОВ “Козіївське” ще мало виконати свої зобов”язання щодо поставки 32,3 тон зерна пшениці загальною вартістю 25194,00 грн. з врахуванням ПДВ.

13.10.06 р. позивач на адресу відповідача направив лист за вих.№ 6-4/5680 (арк. спр. 13), в якому повідомлялося про фінансову відповідальность відповідача  у разі недопоставки продукції у відповідності до п.3 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" та п.2.1 Договору.

Крім того, відповідач вказує в апеляційній скарзі на виконання ним умов договору № юр-2/770з-2006 в повному обсязі, а саме, передачі та закладання ним до державного резерву партії пшениці у кількості 506600 тон, посилаючись на первинні облікові документи щодо передачі та приймання партіями пшениці на комбінат державного резерву –ДП “Охтирський комбінат хлібопродуктів”, додані до  додаткового правового та документального обгрунтування заперечень  (арк. спр. 47-70).

Колегія суддів  такі посилання відповідача  вважає безпідставними, оскільки  на вказаних ним первинних облікових документах щодо передачі та приймання партіями пшениці на комбінат державного резерву –ДП “Охтирський комбінат хлібопродуктів” ( товаро-транспортних накладних) не зазначено, що передане та прийнняте на зберігання третьою особою зерно у загальній кількості 506600 тон підлягає закладенню до державного резерву.

Посилання відповідача на те, що ним було поставлено зерно пшениці не тільки в повному обсязі, а навіть у кількості більшій ніж передбачено умовами договору № юр-2/770з-2006, спорстовуються матеріалами справи, а саме, наданим  апеляційному суду  третьою особою листом   ТОВ “Козіївське” № 189 від 24.05.2007 року, з якого вбачається, що відповідач звертався до  ДП “Охтирський КХП” з проханням оформити повернення пшениці 4 класу в кількості 24,5 тон  у зв”язку зі спливом терміну його зберігання.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що документи, на які посилається відповідач в обгрунування своїх тверджень щодо виконання ним  в повному обсязі своїх обов”язків за договором № юр-2/770з-2006, не є належними доказами закладення до державного резерву пшениці  в кількості 500 тон.

Належниі докази виконання відповідачем в повному обсязі умов договору № юр-2/770з-2006 про закладення до державного резерву матеріальних цінностей та здійснення закладення недопоставленого зерна в кількості  32,3 тони в матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані. А тому, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач свої договірні зобов”язання виконав частково та кількість недопоставленого зерна становить 32,3 тони загальною вартістю 25194,00 грн. з врахуванням ПДВ.

При цьому недоречним є твердження відповідача , що третя особа –ДП “Охтирський комбінат хлібопродуктів”, отримавши зерно пшениці мала самостійно перерозподілити його шляхом визначення кількості зерна, що підлягає закладенню до державного резерву, оскільки відповідно до п. 3.3 договору № юр-2/770з-2006  факт закладення продукції до державного резерву оформлюється приймальним актом по формі Р-16, один примірник якого та податкова накладна подаються відповідачем до позивача протягом 10 днів з моменту закладення продукції.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі  на невірне визначення судом першої інстанції вартості зерна пшениці за 1 тону, колегія суддів вказує таке. Дослідженням матеріалів справи  та тексту оскаржуваного рішення встановлено, що позивач посилається на загальну суму недопоставленого зерна  в кількості 32,3 т –25194,0 грн., тобто 780,0 грн. за 1 тону, а в тексті оскаржуваного рішення відповідача зобов”язано поставити до державного резерву 32,3 т. зерна пшениці на загальну суму 25194,0 грн., тобто 650,0 грн. без ПДВ за 1 тону. З вказаного вбачається, що судом першої інстанції вірно  визначено вартість недопоставленого зерна пшениці, з тією тільки різницею, що вартість за 1 тону вказано у сумі 650,0 грн. без врахування ПДВ, а не 780,0 грн. з врахуванням ПДВ.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" поставка матеріальних цінностей до державного резерву - це закупівля та (або) відвантаження (доставка) матеріальних цінностей на підприємства, в установи і організації для їх зберігання, а закладення матеріальних цінностей до державного резерву –це прийняття матеріальних цінностей для зберігання в державному резерві.

Пунктом 3 статті 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що за прострочення поставки, недопоставку (неповне закладення) матеріальних цінностей до державного резерву постачальник (виготовлювач) сплачує неустойку в розмірі 50 %  вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей. Неустойка стягується до фактичного виконання зобов”язання з урахуванням недопоставленої кількості продукції в попередньому періоді поставки. Крім сплати неустойки постачальник (виготовлювач) відшкодовує понесені одержувачем збитки.

На підставі вказаного, у відповідності до п.3 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв"  та п.2.1 спірного Договору, колегія суддів дійшла висновку, що позивач обгрунтовано нарахував відповідачеві штраф в розмірі 50% вартості недопоставлених матеріальних цінностей на загальну суму 12597,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв   ділового обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині зобов”язання відповідача виконати умови договору № "юр-2/770з-2006" від 23.08.06 р. та стягнення штрафу в сумі 12597,00 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що під час дослідження матеріалів справи в ході судового розгляду судом першої інстанції в позовній заяві виявлено арифметичну помилку в частині кількості поставленого для зарахування до державного резерву зерна та суми штрафу господарським судом цілком обгрунтовано припинено провадження у справі в частині стягнення штрафу в сумі 182403, 00 грн. за відсутністю предмету спору.

На підставі викладеного колегія суддів вважає рішення господарського суду Харківської області обгрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, при всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Керуючись статтями 33, 34, 36 , 43, 85,  99,  101, 102 , 103-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.04.07р. у справі № 35/01-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Слюсарева Л.В.

Судді                                                                    Білоконь Н.Д.

Фоміна В.О.