СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27.06.07
Справа №  7/238/07

Суддя

За позовом:        Дочірнього підприємства “Рідна марка”,
м. Київ

до відповідача:  Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя

Суддя Кутіщева Н.С.

Представники:

-позивача:       Драпак І.М., дов.  38 від 29.12.2006р.

-відповідача:   не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 на
користь Дочірнього підприємства “Рідна марка” 1912 грн. 40 коп. заборгованості,
яка складається з 1600 грн. 00 коп. основного боргу,  135 грн. 63 коп. суми пені, 34 грн. 37
коп.  суми 3% річних, 142 грн. 40 коп.
суми індексу інфляції.

Ухвалою суду від 17.05.2007р.
позовна заява була прийнята до розгляду, розгляд призначено на 20.06.2007р.
Ухвалою суду від 22.06.2007р.  судове
засідання відкладалось до
27.06.2007р.

В
судове засідання,  продовжене
27.06.2007р. відповідач чи його представник не з'явився повторно без поважних
причин, про причини неявки свого представника відповідач суд не повідомив.

21 червня 2007р. від відповідача
надійшли заперечення на позов, згідно яких відповідач не визнає заявлені
позовні вимоги (відзив долучено до матеріалів справи).

Ухвали суду від 17.05.2007р. та
20.06.2007р., які були направлені на адреси сторін у встановлений законом
строк, на адресу суду поштовим відділенням не повертались, що свідчить про те,
що сторони належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення
президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. “Про
внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких
роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони  зобов'язані добросовісно користуватися належними
їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав  і охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами або іншими учасниками судового процесу.

Позивач, в продовженому 27.06.2007р. судовому засіданні, підтримав
заявлені позовні вимоги.

Спір розглядається згідно зі ст. 75
ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

За усним клопотанням представника
позивача судовий процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника позивача,
суд встановив:

13 грудня 2005 року між ДП “Рідна
марка” (надалі-позивач) та СПД ОСОБА_1. (надалі - відповідач) уклали договір
поставки товару (далі - договір).

Згідно з умовами цього договору (пп.
1.1, 1.2), позивач (постачальник за договором) зобов'язався передати у
власність відповідача (покупець за договором) товар, в асортименті, кількості
та за цінами, вказаними в додатках, або накладних, які є невід'ємними частинами
договору.

На виконання вимог договору,  позивачем було поставлено, а відповідачем
прийнято у власність товар за  накладною
№ НОМЕР_1. з відстроченням платежу на строк 7 днів (п.п. 3.3 договору).

Відповідач взяті на себе договірні
зобов'язання не виконав належним чином.

Згідно ст. 173 ГК України,
господарським  визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру
на  користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформації тощо), або  утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічну норму містить ст. 526 ЦК
України.

Доказів сплати борги відповідач суду не
надав, хоча в матеріалах справи є  в
наявності гарантійний лист від 17.01.2007р., яким ЧП ОСОБА_1. зобов'язався
погасити борг до 26.01.2007р.

Таким чином, сума  заборгованості відповідача перед позивачем за
поставлений товар по договору складає 1600 грн. 00коп., підтверджена
матеріалами справи, відображена сторонами в акті звірки взаємних розрахунків
сторін від 06.02.2007р. та підлягає задоволенню.

Статтею 230 ГК України передбачено,
що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п.6 ст.232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше
не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання малу бути виконано.

Згідно з п. 5.2 договору, у
випадках несвоєчасної оплати вартості товарної партії, покупець зобов'язаний
сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової  ставки НБУ від суми  заборгованості за кожний день прострочення
платежу.

Таким чином сума пені, що
пред'явлена до стягнення позивачем та підлягає стягненню складає 135 грн. 63
коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК
України,  боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання, складає
34грн. 37коп. та сума індексу інфляції складає 142 грн. 40 коп.,
пред'явлені до стягнення обґрунтовано та підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати слід  покласти на відповідача, так як з його вини
спір доведено до судового розгляду.

Заперечення відповідача судом до
уваги не приймається, поскільки суперечать матеріалам справи і є
необґрунтованими.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 173, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 526,  625  ЦК
України,  ст. ст. 3, 22, 28, 33,  44,
49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд:

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, 69002, м. Запоріжжя,
АДРЕСА_1 (ін. №НОМЕР_2) на користь Дочірнього підприємства “Рідна Марка”,
04176, м. Київ, вул.Електриків, 29а (р/р 4322 в АКБ “Мрія”, м. Київ,
МФО 321767, ЕДРПОУ 32378225)  1600 (одна
тисяча шістсот) грн. 00 коп. основного боргу,
135 (сто тридцять п'ять) грн. 63 коп. суми пені,  34 (тридцять чотири) грн. 37 коп. 3% річних,
142 (сто сорок дві) грн.. 40 коп. суми індексу інфляції,  102 (сто дві) грн. 00 коп. державного мита,
118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. оплати інформаційно-технічних послуг по
забезпеченню судового процесу.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу
через 10 днів з дня його підписання.

Дата підписання  рішення “02” липня 2007р.

Суддя
Н.С. Кутіщева