ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

05.07.07р.

Справа № А21/23-07

За позовом  прокурора Жовтневого району м.Дніпропетровська, в інтересах держави вособі Дніпропетровського обласного відділеня Фонду соціального захисту інвалідів, м.Дніпропетровськ.

до  комульно-виробничо житлового ремонтно-експлуатаційного підприємтва Жовтневого району,  м.Дніпропетровськ

про стягнення 26517 грн. 08коп.

Суддя  Алмазова І.В.

Представники сторін:

від прокурора - Косяченко К.В.,- пом.прокурора, посвідч.№106 від 25.05.2004р.

від позивача – Петренко Н.В. – провідний спеціаліст, дов.№03-06/0395 від 17.04.07р.

від відповідача –Рязанцев С. В., - представник, дов.б/н  від 05.12.2006р.

Присутній в засіданні від прокуратури – Рижик Т.М.,- паспорт№АМ1448482 від 11.12.2002р.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Жовтневого району в інтересах держави в особі Дніпропетровського обласного відділення   Фонду  соціального  захисту інвалідів звернувся з позовом про стягнення  з відповідача 26 517грн. 08коп. адміністративно-господарських  санкцій, в обґрунтування позовних вимог посилається на визначення у Законі України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі –Закон), нормативу робочих місць для обов’язкового працевлаштування на підприємстві інвалідів та у випадку, якщо їх кількість менша, ніж встановлений норматив, –обов’язок сплатити адміністративно-господарські  санкції у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування  інваліда і не зайняте ним. Визначає, що на протязі 2006р. на підприємстві відповідача не працювали 2 інваліди, що підтверджено звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою №10–П1.

Відповідач вимоги рахує безпідставними, стверджує, що ним прийняті всі заходи для створення робочих місць для працевлаштування інвалідів: на протязі 2006 року до центру зайнятості подавалася звітність про наявність вакансій для інвалідів, згідно положень Колективного трудового договору комунально-виробничо житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району (п. 9 розд. 7) роботодавцем забезпечено працевлаштування інвалідів. Доводить, що на протязі 2006 року на підприємство інваліди для працевлаштування не зверталися.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази,  суд, -

в с т а н о в и в:

У відповідності зі звітом відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою №10-П1 (річна) за 2006рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу підприємства становила 82 особи, а кількість робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів згідно з ст.19 Закону  складає три місця, фактично за даними розділу І звіту на підприємстві відповідача у 2006 році працював 1 інвалід відповідно означеного, не зайнято інвалідами два місця.

Відповідно ст. 18 Закону Підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України. За ст.19 Закону державна служба зайнятості здійснює пошук  підходящої  роботи  відповідно  до рекомендацій МСЕК,  наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох    відсотків    середньооблікової   чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,  організації  громадських   організацій   інвалідів, фізичні   особи,  які  використовують  найману  працю,  самостійно розраховують  кількість   робочих   місць   для   працевлаштування інвалідів  відповідно до нормативу,  встановленого частиною першою цієї  статті,  і  забезпечують  працевлаштування  інвалідів.   При розрахунках   кількість   робочих  місць  округлюється  до  цілого значення.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні  особи,  які  використовують  найману  працю,   самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Керівники підприємств,  установ,  організацій,  у тому  числі підприємств,   організацій   громадських   організацій  інвалідів, фізичні  особи,  які  використовують   найману   працю,   у   разі незабезпечення    виконання    нормативів    робочих   місць   для працевлаштування інвалідів,  неподання Фонду  соціального  захисту інвалідів  звіту  про  зайнятість  та  працевлаштування  інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Таким чином, на підприємство законодавством з питань захищеності інвалідів в Україні покладено обов’язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, обов’язок надання інформації про наявність означених робочих місць.

Як йдеться з матеріалів справи, на протязі 2006 р. відповідач проводив певні заходи щодо працевлаштування інвалідів згідно вимог законодавства України: здійснені звернення до Жовтневого районного центру зайнятості - звіти про наявність вакансій для інвалідів (копії в справі); керівником підприємства був виданий наказ №39 від 26. 12. 2005р. „Про працевлаштування інвалідів в комунально-виробничо житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району”, за змістом якого передбачені заходи щодо працевлаштування інвалідів; згідно положень Колективного трудового договору комунально-виробничо житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району роботодавцем забезпечено працевлаштування інвалідів згідно з медичними рекомендаціями. Від відділу кадрів комунально-виробничо житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району до справи додані довідка та доповідні записки про те, що інваліди на протязі 2006р. безпосередньо для працевлаштування не зверталися і повноважними органами виконавчої влади з питань праці і соціальної політики, органами місцевого самоврядування, суспільними організаціями не направлялися. Відмов інвалідами в 2006р. у працевлаштуванні не було. Крім цього, позивачем надано докази в підтвердження звернень відповідача до центру зайнятості і за змістом відповіді останнього викладено, що відповідачем інформація про наявність виконаній для інвалідів в 2006р. була надана, однак направлення інвалідів для працевлаштування не було здійснено.

У відповідності зі ст.20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні    особи,    які    використовують   найману   працю,   де середньооблікова   чисельність   працюючих  інвалідів  менша,  ніж установлено  нормативом,  передбаченим  статтею  19  цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські   санкції,   сума   яких визначається  в  розмірі  середньої  річної  заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,  установі,  організації,  у тому числі підприємстві,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи,  яка  використовує найману працю, за кожне робоче місце,  призначене  для  працевлаштування  інваліда  і  не зайняте інвалідом. Сплату штрафних санкцій підприємства проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов’язкових платежів).

На час розгляду справи позивач докази в підтвердження факту, що інваліди для працевлаштування були  направлені на підприємство відповідача, або безпосередньо зверталися на підприємство відповідача для працевлаштування і факт відмови їм останнім не надав.

Беручи до уваги викладене слід рахувати доведеним, що відповідач в 2006 році вжив залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів і відсутні підстави застосовувати до нього адміністративно –господарські санкції, вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 18,18-1, 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”,   ст.ст. 162, 163 КАС України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

- в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно зі ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 186 КАС України

Суддя

І.В. Алмазова