ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2007 р.
15:10

Справа №  1/644/07

м. Миколаїв

За позовом: Відкрите акціонерне товариство “КОБЛЕВО”.
/57453, Миколаївська область, Березанський р-н, с. Коблеве, вул. Одеська, 6/
До відповідача: Державна податкова інспекція у
Березанському районі Миколаївської області.
/57400, Миколаївська область, смт. Березанка, вул. Леніна,80/

про: визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 26.12.2006р. № /0; від 06.02.2007р. № /1; від 15.03.2007р. № /2, від 31.05.2007р. № /3.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від позивача: Зубрицький О.О., довіреність від 02.07.2007р.

Ніньовський В.І., довіреність від 09.07.2007р.

Від відповідача: Кіпчарська Л.М., довіреність від 18.05.2007р.

Жук І.В., довіреність від 05.07.2007р.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про  визнання противоправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 26.12.2006р. № /0; від 06.02.2007р. № /1; від 15.03.2007р. № /2, від 31.05.2007р. № /3 про застосування штрафних санкцій у сумі 34 634, 65 грн., з тих підстав, що відповідачем при визначенні податкового зобов’язання  порушено статтю 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про акцизний збір”, статтю 7 Закону України “Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби”, відповідно яких акцизний збір сплачується після здійснення обороту з реалізації виноробної продукції,  а не з дати відвантаження такої продукції (а.с.4-7, 119).

Відповідач проти позову заперечує  з тих підстав, що  позивачем допущено порушення статей 3 та 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про акцизний збір” в частині визначення дати виникнення податкового зобов’язання: визначалась дата виникнення зобов’язання не з дати відвантаження товарів(перша подія), а по даті надання повіреною особою звітів про реалізацію товарів (а.с.178-179, 193-194).

Дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд

встановив:

відповідач здійснив виїзну планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року, про що склав акт від 7 грудня 2006 року № 6-2300-00413966 (а.с.9-55).

За результатами перевірки  та процедури адміністративного оскарження відповідач направив позивачу  податкові повідомлення-рішення: від 26.12.2006р. № /0; від 06.02.2007р. № /1; від 15.03.2007р. № /2, від 31.05.2007р. № /3 про застосування штрафної санкції у сумі             34 634, 65 грн. (а.с.136-138, 186), які позивач просить визнати протиправними і скасувати.

Позовні вимоги  є обґрунтованими з наступних підстав:

на сторінках 28-38 акту перевірки від 7 грудня 2006 року (а.с.36-46) відповідачем зазначено про порушення позивачем в період з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року вимог пунктів “а”, “б” частини першої статті 3 та частини третьої статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про акцизний збір” внаслідок заниження та завищення об’єкту оподаткування акцизним збором –оподатковуваних оборотів з реалізації(передачі) вина, в результаті чого податкові зобов’язання з акцизного збору:

1.занижені:

-          за липень 2005 року на 1 449, 18 грн.,

-          за вересень 2005 року на 7 818, 64 грн.,

-          за грудень 2005 року на 9 996, 52 грн.,

-          за лютий 2006 року на 9 413, 84 грн.,

-          за березень 2006 року на 40 591 грн.

2.завищені:

- за серпень 2005 року на 17 279, 11 грн.,

- за жовтень 2005 року на 6 488, 93 грн.,

-          за листопад 2006 року на 8 848, 19 грн.,

-          за січень 2006 року на 18 694, 45 грн.,

-          за квітень 2006 року на 61 321, 99 грн.,

-          за травень 2006 року на 8, 20 грн.,

-          за червень 2006 року на 16, 86 грн.

Вказаний висновок акту є помилковим,  з огляду на таке:

у відповідності зі статтею  2 Декрету Кабінету Міністрів України “Про акцизний збір”  та  статтею 2 Закону України “Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби” позивач є платником акцизного збору.

Стаття 3. Декрету Кабінету Міністрів України “Про акцизний збір” об'єктом оподаткування  визначає  обороти  з  реалізації  вироблених  в Україні підакцизних

товарів (продукції), в тому числі з давальницької сировини, шляхом їх  продажу, обміну  на інші товари (продукцію, роботи, послуги), безплатної   передачі  товарів  (продукції)  або  з  частковою  їх оплатою,   а   також   обсяги  відвантажених  підакцизних  товарів (продукції),  виготовлених  з  давальницької сировини.

Правовий аналіз даної норми  свідчить, що під об’єктом оподаткування слід розуміти вартість реалізованих, тобто відчужених підакцизних товарів, право  власності на які перейшло до іншої особи, оскільки продаж, міна, безоплатна передача передбачають саме зміну власника при здійсненні таких господарських операцій.

В статті 4 вказаного декрету законодавець дату виникнення податкового зобов’язання також пов’язує з фактом продажу, тобто з переходом права власності на підакцизний товар до іншого суб’єкта господарювання:

датою виникнення податкових зобов'язань з продажу підакцизних товарів  (продукції)  вважається  дата, яка припадає на податковий період,  протягом  якого відбувається будь-яка з подій, що настала раніше:

або дата  зарахування  коштів  від  покупця  (замовника)   на банківський  рахунок  платника  акцизного  збору як оплата товарів (продукції),  що продаються,  а у разі продажу товарів (продукції) за  готівкові  кошти  -  дата  їх  оприбуткування  в касі платника акцизного збору,  за відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів  у банківській установі,  яка обслуговує платника акцизного

збору;

або дата відвантаження (передачі) товарів (продукції).

З зазначених вище підстав господарський суд відхиляє доводи відповідача стосовно визначення дати виникнення  податкового зобов’язання щодо сплати акцизного збору з дати відвантаження продукції незалежно від факту переходу права власності на таку продукцію. Дана норма відносно дати відвантаження товару стосується саме дати відвантаження товару, призначеного для реалізації, тобто продажу, міни, дарування, тощо, які передбачають зміну власника.

10 червня 2004 року позивачем укладено договір доручення з ТОВ “Національні алкогольні традиції” (а.с.167-170).

Припис  статті 1000 Цивільного кодексу України визначає, що  за    договором доручення   одна   сторона   (повірений) зобов'язується вчинити від імені  та  за  рахунок  другої  сторони (довірителя)  певні  юридичні дії.  Правочин,  вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно пункту 3.1. укладеної угоди ТОВ “Національні алкогольні традиції” здійснює пошук покупців на підакцизний товар позивача, і від імені позивача укладає угоди купівлі-продажу чи поставки, організує відвантаження продукції зі складу позивача на адресу покупців та інше.

На виконання вказаної угоди позивач здійснював відвантаження підакцизних товарів  на підставі відповідних товаротранспортних документів   повіреному - ТОВ “Національні алкогольні традиції”  для їх подальшої реалізації покупцям.

Отже, при відвантаженні підакцизних товарів повіреному відсутній факт  реалізації  вироблених  в Україні підакцизних товарів (продукції), в тому числі з давальницької сировини, шляхом їх  продажу, обміну  на інші товари (продукцію, роботи, послуги), безплатної   передачі  товарів  (продукції)  в тому розумінні, як це визначено статтею 3  Декрету Кабінету Міністрів України “Про акцизний збір” , оскільки право власності на цей товар не перейшло до повіреного, а залишилось за позивачем.

За таких обставин у відповідача відсутні були правові підстави визначати дату  виникнення податкового зобов’язання позивача з дати відвантаження підакцизних товарів повіреному - ТОВ “Національні алкогольні традиції”, донараховувати акцизний збір за липень 2005 року в сумі  1449,18 грн., за вересень 2005 року -          7 818, 64 грн., за грудень 2005 року  -  9 996, 52 грн., за лютий 2006 року -  9 413, 84 грн., за березень 2006 року -  40 591 грн. та застосовувати штрафні санкції в сумі        34 634, 65 грн. відповідно пункту 17.1.3 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

У відповідності з пунктом 2 частини 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, підпункту “б” пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про мито”  сума судового збору, яку позивач повинен був сплатити при зверненні з адміністративним позовом, складає   3, 40 грн. Фактично платіжним дорученням № 333 від 05.06.2007р. сплачено 85грн. Надмірно сплачений судовий збір, що підлягає поверненню з Державного бюджету України складає 81, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати  податкові повідомлення-рішення: від 26.12.2006р. № /0; від 06.02.2007р. № /1; від 15.03.2007р. № /2, від 31.05.2007р. № /3.

Відшкодувати з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Відкритого акціонерного товариства “КОБЛЕВО” /57453, Миколаївська область, Березанський р-н, с. Коблеве, вул. Одеська, 6, код 00413966/ судовий збір в сумі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Повернути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Відкритого акціонерного товариства “КОБЛЕВО” /57453, Миколаївська область, Березанський р-н, с. Коблеве, вул. Одеська, 6, код 00413966/ надмірно сплачене державне мито у сумі 81, 60 грн. (вісімдесят одна гривна 60 коп.), перераховане платіжним дорученням № 333 від 05.06.2007р.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Л.I.Васильєва