ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2007 р.
№ 40/287-05

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. –головуючого,

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватної фірми “Канал”, м. Харків

на
постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2006 року

у справі
господарського суду Харківської області № 40/287-05

за позовом
Приватної фірми “Канал”

до
Харківського державного університету мистецтв ім. Котляревського, м. Харків

за участю:
Міністерства культури та  туризму України, м. Київ –третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

про
вилучення з незаконного володіння майна та повернення його позивачу

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року Приватна фірма “Канал” звернулася з позовом до Харківського державного університету мистецтв ім. Котляревського про вилучення із незаконного володіння відповідача майна та передачу його позивачу. В подальшому доповнив позовні вимоги та просив зобов’язати відповідача відшкодувати заподіяну позивачу матеріальну шкоду в сумі 10 098 грн. 95 коп., посилаючись на порушення відповідачем статті 41 Конституції України, частини 1, 2, 3 статей 321, 387 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 50 Закону України “Про власність”.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 4 травня 2006 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Міністерство культури і туризму України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23 травня 2006 року (судді: Хотенець П.В. –головуючий, Прохоров С.А., Светлічний Ю.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2006 року (судді: Токар М.В. –головуючий, Сіверін В.І., Філатов Ю.М.), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що попередніми судовими інстанціями порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представник , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, позивач 22 червня 2005 року звернувся до суду з позовом про вилучення з незаконного володіння відповідача майна, яке належить позивачу на праві власності, і передачу вказаного майна позивачу, яке вилучене відповідачем з орендованого позивачем приміщення. В подальшому позивач доповнив позовні вимоги та просив зобов’язати відповідача відшкодувати заподіяну позивачу матеріальну шкоду у сумі 10 098 грн. 95 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, господарські суди першої та другої інстанції виходили з того, що позивачем не доведено позовні вимоги.

Комісією відповідача складено акт від 16 березня 2004 року, згідно якого описано майно позивача із 181 предмета, яке знаходилось у приміщенні інституту на першому поверсі, та передано на тимчасове зберігання Абалмасовій Н.В., про що в цей же день стало відомо позивачу.

Відповідачем було направлено позивачу лист № 617 від 30 квітня 2004 року з проханням забрати майно та звільнити приміщення.

Судами встановлено, що доказів звернення позивача до відповідача за отриманням спірного майна та відмови відповідача у видачі його позивачу, позивачем у 2004 році не надано, а лише 30 травня 2005 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання копії акту про відповідальне зберігання, створити комісію по передачі речей за актом передачі, узгодити час та дату передачі речей та дати відповідь найближчим часом. У наступний день – 1 червня 2005 року, позивачу було направлено лист № 549, в якому повідомлялось про можливість узгодження дня та часу одержання речей. 6 червня 2005 року директору позивача було роз’яснено, що питання повернення речей буде узгоджене через 3 дні після повернення із службового відрядження Третякова Ю.А., тобто 9 червня 2005 року. Проте, доказів того, що у вказаний час представник позивача з’являвся до відповідача за одержанням речей, а останній відмовив у їх передачі позивачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, на час звернення з позовом позивач не надав доказів того, що відповідачем порушені його права шляхом відмови від видачі йому речей, описаних за актом від 16 березня 2004 року, проте судами встановлено, що відповідач неодноразово звертався до позивача про отримання своїх речей.

Крім того, в опису майна доданого позивачем до позовної заяви зазначено 28 позицій майна, а в акті опису від 16 березня 2004 року –181 позиція майна.

Що стосується позовних вимог позивача, викладених в доповненні до позову, про зобов’язання відповідача відшкодувати заподіяну позивачу матеріальну шкоду у сумі 10 098 грн. 95 коп., то як зазначено вище позивач не надав доказів звернення на протязі більше року до відповідача за отриманням свого майна, а акт арешту та опису майна, на який посилається позивач, не є належним доказом встановлення факту погіршення стану майна.

Вказані висновки місцевого та апеляційного господарських судів є законними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватної фірми “Канал” залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2006 року у справі господарського суду Харківської області № 40/287-05 –без змін.

Головуючий суддя
В.С. Перепічай

Суддя
І.В. Вовк

Суддя
П.А. Гончарук