ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"13" липня 2007 р.
Справа №  11/45/06

м. Миколаїв

За позовом:
СПД ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача:
ВАТ «Миколаївська ТЕЦ»(54002, м.Миколаїв, Каботажний спуск, 18)

Суддя
Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від
позивача: ОСОБА_1 - СПД

від
відповідача: Андрєєва К.Л. -дов. № 09/31 від 17.02.06.

СУТЬ СПОРУ:
стягнення 176366,52 грн. матеріальної та
моральної шкоди

Відповідач проти позовних вимог
заперечує посилаючись на те, що позивачем не надано доказів можливості одержати
доходи  в заявлених в позові межах, не
підтверджені належними засобами доказування витрати на проведення експертизи,
витрати на евакуацію транспортного засобу, витрати на юридичні послуги. Не
погоджується з вимогами щодо стягнення вартості втраченого вантажу, оскільки
наданий позивачем договір, за яким здійснювалось його перевезення не відповідає
загальним та спеціальним нормам законодавства, які регулюють перевезення
вантажу. Позивачем також не обґрунтовано розмір відшкодування моральної шкоди.

Під час розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги просить стягнути 13625,26 грн. витрат на відновлення
пошкодженого автомобіля, 33450 грн. упущеної вигоди, 14417,50 грн. витрат на
відшкодування вартості пошкодженого вантажу, 15000 грн. юридичних послуг, 1000
грн. витрат на доставку пошкодженого автомобіля, 250 грн. витрат на проведення
експертизи, 396 грн. витрат на оплату послуг автостоянки пошкодженого
автомобіля, 93182,76 грн. моральної шкоди, що загалом становить 171321,52 грн.

У судових засіданнях 19.06.2007р.
та 12.06.2007р. у відповідності до ст.77 ГПК Україна оголошувались перерви.

Заслухавши представників сторін, вивчивши
матеріали справи,  суд -

в с т а н о в
и в:

14 грудня 2004 року ОСОБА_2 керуючи
автомобілем марки «Шкода»державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по автомобільній
дорозі Київ -Одеса, на 237 км траси, о 6 годині 50 хвилин, не вибрав згідно
дорожніх умов швидкість руху автомобіля та дистанцію, не справився з
керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем „FOTON BJ 1043”
державний номер НОМЕР_2, що рухався в попутному напрямку, і яким керував водій ОСОБА_3,
чим порушив п. 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль „FOTON BJ 1043” зазнав пошкоджень.

Даний факт визнано сторонами та
підтверджено постановою Центрального районного
суду м.Миколаєва, згідно якої водій ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні
адміністративного правопорушення та був притягнутий до адміністративної
відповідальності.

Стаття 1166 ЦК України говорить про
загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Частина 1 названої статті
передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка їх завдала.

Особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її
вини.

За загальними положеннями
цивільного законодавства для застосування цивільно-правової відповідальності
необхідна сукупність певних умов (складових частин): завданої шкоди,
протиправності у поведінці заподіювача шкоди; причинного зв'язку між першими
двома елементами; вини заподіювача шкоди.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що в результаті ДТП було завдано технічні пошкодження
автомобілю. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 38624,26 грн.
і визначена актом дослідження спеціаліста автотоварознавця  за № 92 від 17.02.2005р., який
знаходиться  в матеріалах справи.

Оскільки позивачу було виплачене
страхове відшкодування в розмірі 24999,0 грн. позивач просить стягнути з
відповідача різницю між розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка складає
13625,26 грн.

Відповідач заперечує та не
погоджується  з позовними вимогами
позивач в цій частині позову. Свої заперечення пояснює тим, що акт
товарознавчого дослідження є висновком спеціаліста і при відсутності згоди
відносно розміру збитків не є належним доказом в розумінні ст.32 ГПК України.
Крім цього, акт не є підтвердженням реально понесених витрат позивача. Також
посилається на те, що заявником не надано доказів реально понесених витрат на
відновлення технічного стану пошкодженого автомобіля.

Що стосується заперечень
відповідача стосовно того, що ним не визнається розмір вартості
відновлювального ремонту, який витікає з акту товаровідчого дослідження,
оскільки це дослідження було проведено без його участі, то суд не може
погодитись з такими твердженнями.
Позивачем надані докази того, що він повідомляв відповідача про дату
проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля, який
проводився з метою  визначення
матеріальних збитків завданих автомобілю в наслідок дорожньо-транспортної
пригоди. Останній не скористався такою можливістю, хоча повинен був передбачити
наявність спору, свого спеціаліста або представника для участі в дослідженні не
направив, тобто не скористався наданою можливістю  висловити свої заперечення. Таких заперечень
ним не висловлено і під час розгляду справи.

Як вбачається з акту від
17.02.2005р. інженер-експерт, який провів дослідження має вищу авто технічну
освіту, кваліфікацію судового експерта, сертифікат на право оціни автомашин,
зареєстрований в державному реєстрі оцінників та стаж експертної роботи 10
років.

За таких обставин, суд вважає
можливим визнати названий акт, як доказ для встановлення матеріальних збитків
завданих власнику пошкодженого автомобіля, які складають 38624,36 грн.

Відсутність у позивача достатніх
доказів понесення витрат, в сумі встановленій у акті, не свідчить про те, що
відремонтувати автомобіль до придатного для використання  стану можливо без витрат. Такі витрати є
безумовними. При цьому вони об'єктивно можуть не співпадати з зазначеними в
акті, оскільки на вартість ремонту впливає багато обставин, такі як наявність
на ринку, подорожчання або зниження ціни запасних частин, можливість ремонту
існуючих, придбання на певний початковий період запчастин, що були в експлуатації
з можливістю в подальшому заміни на нові і т.п.

З метою  встановлення фактично виконаних робіт по
ремонту автомобіля позивачем та їх вартості, судом було призначено експертизу,
висновок якої підтверджує факт відновлювального ремонту та його вартість, яка
визначена в сумі 18279,40 грн.

З наданих позивачем доказів, які
підтверджують вартість придбаних ним запчастин для ремонту автомобіля
(видаткові накладні) та актів виконаних робіт по ремонту транспортного засобу
вбачається, що сума документально підтверджених затрат є меншою за суму
страхового відшкодування.

Отже, суд вважає, що позивач не
надав до суду належних доказів понесення ним додатком витрат на ремонт
автомобіля, які виходять за суму страхового відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписі ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін.

Ці дані встановлюються такими
засобами, як письмові і речові докази, висновками судових експертиз,
поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому
процесі.

Стаття 33 названого кодексу
говорить, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази надаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Що стосується позовних вимог в
частині стягнення 1000,0 грн. понесених позивачем витрат, пов'язаних з
транспортування пошкодженого автомобіля з місця аварії до м.Одеси, то сторони
погоджуються, що такі витрати необхідно було понести та не оспорюють сам факт
транспортування.

Як доказ понесених таких витрат
позивачем надано копію товарного чека від 15.03.2006р. на суму 1000,0 грн. за
доставку автомобіля «Фотон»з траси Одеса -Київ до м.Одеса та рекламний проект з
написом «автомобіль «Фотон»держномер НОМЕР_2, послуги евакуатора, 240 км. 1000
грн.»з датою 15.12.04р. Окрім цього, надано прейскурант цін на послуги
евакуації, виклик, завантаження та розвантаження автомобіля.

З огляду на надані позивачем
докази, оцінюючи їх в сукупності, враховуючи, що ці послуги фактично були
надані потерпілій в ДТП стороні, а розцінки за ці послуги в різних виконавців
не мають суттєвих розбіжностей, суд вважає за можливе погодитись в цій частині
вимог з позивачем та задовольнити їх оскільки вони потребують витрат, як
матеріальних, так і оплату їх виконавцям.

Суд вважає, що позовні вимоги в
частині стягнення витрат в сумі 396,0 грн. за розміщення пошкодженого
автомобіля на стоянці та його охорону за період з січня по травень 2005 року,
підлягають задоволенню,  враховуючи, що
позивачем надано до суду належні докази оплати вартості цих послуг -копії
квитанцій до прибуткових касових ордерів за січень, лютий, березень, квітень
2005 року.

Заперечення відповідача стосовно
того, що автомобіль,  в справному стані
також би зберігався власником на стоянці в період його використання в підприємницькій
діяльності, не беруться судом, як обґрунтовані заперечення, оскільки, як слідує
з пояснень позивача, автомобіль здійснював перевезення вантажів в різні міста
України і потреба в охороні автомобіля та його стоянки не викликались
необхідністю. Крім сказаного, витрати з охорони автомобіля та розташування його
на автостоянках ніс би водій, якій працювали на ньому,  а не
власник.

Стосовно позовних вимог в частині
стягнення 14417,5 грн. вартості пошкодженого вантажу, суд вважає, що в цій
частині позову вимоги задоволенню не підлягають враховуючи наступне:

Факт наявності вантажу в автомобіля
на час скоєння аварії та його пошкодження
не оспорюється відповідачем. З наданих позивачем знімків з місця
дорожньо-транспортної пригоди, які зроблені не зацікавленою особою відразу
після ДТП, видно наявність в кузові автомобіля мішків коричневого кольору та
бочок на узбіччі дороги.

З наданих позивачем копій накладних
№ 24 та № 5 від 13 грудня 2004 року вбачається, що ПП  ”Укрпродсырье” відпустило підприємству „Тера”
какао-порошок в кількості 1 тони вартістю 12083,33 грн. та лецетин соєвий в
кількості 1200 кг вартістю 7600 грн.

Перевезення вантажу позивач
здійснював на підставі договору між ним та ПП
”Укрпродсырье” від 9 грудня 2004 року.

Як на обґрунтування своїх позовних
вимог в цій частині позову позивач посилається на наявність договору про  відступлення права вимоги укладеного між
вантажовідправником (ПП „Укрпродсировина”) та СПД ОСОБА_4 згідно якого до
останнього перейшло право вимоги від СПД Мостового боргу по існуючому
зобов'язанню у відповідності до ст. 512 ЦК України.

Названий договір рішенням
господарського суду Одеської області від 13.06.2007р. по справі 22/175-06-3806
визнано недійсним. Отже, у позивача немає обов'язку відшкодувати збитки за
пошкоджений вантаж СПД ОСОБА_4.

За таких обставин посилання
позивача,  як на підставу своїх вимог на
названий договір є безпідставним.

Інших доказів, які б дали суду
підстави вважати доведеним факт понесення витрат позивачем пов'язаних з
відшкодування вартості вантажу не надано.

Суд також не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 15000,0 грн.
вартості послуг за юридичні послуги, оскільки ним не надано до суду доказів
того, що таки витрати фактично були ним понесені.

Посилання заявника на квитанцію №14
без дати Одеської обласної колегії адвокатів, в якій значиться, що від ОСОБА_1
прийнято 15000,0 грн. по справі господарського суду Миколаївської області не
може бути належним доказом здійснення такої фінансової операції як сплата грошових
кошті.

Відповідно до існуючого порядку
ведення косових операцій, який передбачено Положенням про порядок ведення
касових операцій в національній валюті України, затверджених постановою
Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 (із змінами) касові
операції   оформляються   касовими
ордерами, видатковими відомостями,
з рахунковими документами,
документами за  операціями із
застосуванням платіжних карток,  іншими
касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт  продажу
(повернення)  товарів,  надання
послуг,  отримання
(повернення)  готівкових  коштів.

Приймання  готівки
в  каси  проводиться за прибутковими касовими
ордерами,  підписаними головним
бухгалтером  або  особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами
готівки в касу  за  прибутковими касовими  ордерами
видається  засвідчена  відбитком печатки цього підприємства  квитанція
(що  є  відривною
частиною  прибуткового
касового  ордера) за підписами головного
бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

За таких обставин, надана позивачем
квитанція не може розглядатись, як доказ та підтверджувати оплату наданих
послуг, оскільки не є тим документом, до якого ставляться вимоги, як до офіційного
бухгалтерського документа, що засвідчує операцію з готівкою.

Суд вважає обґрунтованими позовні
вимоги в частині стягнення вартості за проведене автотоваровідче дослідження в
розмірі 250,0 грн., оскільки акт дослідження спеціаліста автотоварознавця №92
від 17.02.2005. взято судом до уваги під час встановлення розміру завданої
автомобілю позивача шкоди, та факт дослідження підтверджено актом виконаних
робіт №92 від 24.12.2004р. і розрахунковою квитанцією №032333.

Окрім перелічених вище позовних
вимог, позивач просить стягнути з відповідача 93182,76 грн. моральної шкоди.

При цьому, як  пояснює позивач, моральна шкода виразилась в
стражданнях які довелось йому  зазнати в
зв'язку з матеріальними втратами (пошкодження автомобіля та товару), моральних
та психологічних стражданнях, перенесених почуттів тривоги та страху, порушення
нормального життєвого циклу, позбавлення
певної діяльності та доходів, позбавлення можливості реалізувати свої
права звички та побажання, погіршення відносин з оточуючим його світом та
людьми, втрата елементів благополуччя.

Тобто, позивачем  названо перелік різних зовнішніх факторів,
які на його думку вплинули на його психологічний стан, і які оцінені ним однією
сумою грошових коштів.

При цьому позивач не пояснює, з
яких критеріїв він виходив коли здійснював такий розрахунок.

Визначення моральної шкоди дано в
ст.23 ЦК України, частина 2  пункт 3 якої
говорить, що вона, для фізичної або юридичної особи,  полягає у приниженні ділової репутації. Інші
поняття, які дані в названій статті стосуються фізичних осіб.

Однак, враховуючи, що позивач є
фізичною особою -суб'єктом підприємницької діяльності, самостійно та на власний
ризик здійснює свою підприємницьку діяльність, дорожня пригода  сталась на четвертий день після придбання ним
нового автомобіля в кредит, що дійсно негативно вплинула на моральний стан
власника, позбавило його на певний час здійснювати підприємницьку діяльність та
отримувати доходи, змусило займатись справами пов'язаними з ремонтом
пошкодженого автомобіля, що взагалі ним не передбачалось, в подальшому
експлуатувати відремонтований автомобіль, який втратив товарний вид нового, суд
вважає за можливе стягнути з відповідача 5000,0 грн. моральної шкоди.

В зв'язку з тим, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди позивач був позбавлений можливості експлуатувати
належний йому автомобіль та отримувати від своєї господарської діяльності
прибутки, ним заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 38495,0 грн.
упущеної вигоди.

Як на доказ таких розрахунків ним
надані до суду виписки з журналу обліку підприємницької діяльності автомобіля
такої ж вантажності і який належить позивачеві, за період з грудня 2004 року по
червень 2005 року, тобто в період, коли пошкоджений автомобіль заявником не
експлуатувався, з якого вбачається щомісячна сума доходу, яка за вказаний
період становить 33825 грн.

Окрім журналу, заявником надано до
суду копії звітів суб'єкта малого підприємництва -фізичної особи -платника
єдиного податку за четвертий квартал 2004 року та 2005 рік, з яких також видно,
що ним систематично отримувався прибуток із заняття підприємницькою діяльність
пов'язаною з перевезенням вантажів автотранспортом.

Представлені суду договори на
виконання позивачем транспортування вантажів з різними замовниками (арк. спр.
147-157) свідчать, що послуги з перевезення вантажів у його підприємницькій
діяльності носять не разовий характер, а є систематичними, а отже такими, що
приносять прибуток.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги в цій частині позову є обґрунтованими,
підтверджені належними доказами і підлягають задоволенню в сумі 17000,0 грн.
враховуючи сукупність названих доказів, які не підтверджують  можливість
100% отримання доходу, який визначено розрахунковим шляхом без
врахування витрат, які несе перевізник під час здійснення такої діяльності.

Судові
витрати підлягають розподілу пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

1.
Позов задовольнити частково.

2.Стягнути ВАТ «Миколаївська ТЕЦ»,
54002, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18 (р/р в ВАТ  „Райффайзен Банк Аваль”, МФО 326182, ) на користь СПД ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р/р НОМЕР_3 в ВАТ „МТБ” м.
Іллічівська, МФО 328168, код НОМЕР_4) 23646,0 грн. завданої шкоди,  236,46 грн. держмита та 15,34 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В іншій частині позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного
подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя                                                        К.Л.Василяка