ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.
№ 42/717

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів :
Мачульського Г.М., Шаргала В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 28.02.2007 р.

у справі
№ 42/717

господарського суду
м. Києва

за заявою
Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”

до
Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

про
визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

в судовому засіданні взяли участь  представники :

заявника:
Щирук М.М., дов. № юр-692/д від 27.12.2006 р.;

позивача:
Громніцький Ю.П., дов. № 14-76 від 06.03.2006 р.;

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2005 р. Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” (далі –Компанія) звернулась до господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта” (далі –Товариство) про зобов’язання останнього укласти в запропонованій редакції договір купівлі-продажу природного газу на 2005 р. в обсязі 1900 млн. м3 по ціні 112,20 грн. за 1000 м3 газу.

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.02.2006 р., яке залишено без змін апеляційною та касаційними інстанціями, позов Компанії задоволено частково та зобов’язано Товариство укласти з нею договір купівлі-продажу природного газу на 2005 р. в обсязі 1900 млн. м3 по ціні 112,20 грн. за 1000 м3  газу в редакції запропонованій Компанією згідно листа № 6/1-792-6196 від 15.08.2005 р., окрім положень п. 1.1 договору в частині, що передбачає продаж природного газу для потреб бюджетних організацій, що утримуються за рахунок бюджетів усіх рівнів (а. с.135, т. 1).

На виконання вказаного рішення суду позивачу було видано наказ від 24.07.2006 р. № 42/717 (а. с. 44, т. 2).

В листопаді 2006 р. Товариство звернулось до господарського суду м. Києва з заявою про визнання виданого наказу від 24.07.2006 р. № 42/717, таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що зобов’язання укласти договір купівлі-продажу природного газу на 2005 р. припинилось внаслідок неможливості його виконання, оскільки закінчився строку дії договору, протягом якого він повинен був діяти (а. с. 78 –80, т. 2).

Ухвалою від 15.12.2006 р. господарський суд м. Києва відмовив Товариству у задоволенні його заяви, в зв’язку з безпідставністю заявлених вимог, мотивуючи відсутністю доказів того, що обов’язок Товариства виконати наказ та укласти договір купівлі-продажу газу відсутній повністю або частково.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 р. вказану ухвалу суду першої інстанції скасовано та визнано наказ від 24.07.2006 р. № 42/717 таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі. Ухвалюючи названу постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обов’язок укласти договір купівлі-продажу газу, який визначений у наказі, припинився у зв’язку з закінченням строку дії договору, що є одним  з випадків припинення зобов’язання. Доводи позивача суд відхилив також з тих підстав, що вчинення відповідачем правочину з укладання договору не спрямоване на настання реальних правових наслідків і не відповідатиме ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду, Компанія звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі ухвалу господарського суду м. Києва від 15.12.2006 р., мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судом ст. 45, частин другої і четвертої ст. 117 ГПК України, ст. ст. 598 і 599 ЦК України, ст. 11 Закону України „Про судоустрій України”.

Товариство скористалось правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслало відзив на касаційну скаргу Компанії, у якому просить Вищий господарський суд України залишити постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 р. без змін, а касаційну скаргу –без задоволення. Відзив мотивований тим, що постанова, яка оскаржується, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та доводи Компанії і Товариства, викладені, відповідно, у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті ними ухвали та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом було встановлено і підтверджується матеріалами справи, що наказом господарського суду м. Києва від 24.07.2006 р. № 42/717, який було видано на виконання рішення цього суду від 03.02.2006 р., Товариство було зобов’язано укласти з Компанією договір купівлі-продажу природного газу на 2005 р. в обсязі 1 900 млн. м3 по ціні 112,20 грн. за 1000 м3 в редакції, запропонованій Компанією згідно листа № 6/1-792-6196 від 15.08.2005 р., окрім положень п. 1.1 договору в частині, що передбачає продаж природного газу для потреб бюджетних організацій, що утримуються за рахунок бюджетів усіх рівнів. Пунктом 10.1 зазначеного договору встановлено, що він діє в частині поставки газу до 31.12.2005 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Одночасно частина сьома ст. 180 ГК України визначає, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов’язання сторін, що виникли на його основі.

Приймаючи до уваги вищезазначені норми чинного законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком Київського апеляційного господарського суду про те, що обов’язок Товариства з укладання договору купівлі-продажу природного газу в редакції, визначеній рішенням господарського суду м. Києва від 03.02.2006 р. та виданим на його виконання наказом від 24.07.2006 р. № 42/717, є таким, що припинився, у зв’язку з обставиною закінчення строку, протягом якого таке зобов’язання могло бути виконаним. Укладення спірного договору, дія якого і зобов’язання за яким є припиненими на момент такого укладення, не буде спрямовано на настання реальних правових наслідків.

Відповідно до ст. 117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню. Підставою для цього є відсутність обов’язку боржника повністю або частково у зв’язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як вбачається зазначена норма закону не обмежує перелік підстав, за наявності яких господарський суд має право визнати наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Компанії не спростовують висновку господарського суду другої інстанції, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до частини першої пункту 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної карги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу –без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007 р. у справі № 42/717 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало