ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2007 р.
№ 12-11/195-05-5801

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Козир Т.П.,
Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
“Укрзалізничпостач”

на  постанову
від 23.01.2007 р. Одеського
апеляційного господарського суду

у  справі
№ 12-11/195-05-5801

за  позовом
Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
“Укрзалізничпостач”
(надалі –Підприємство)

до
ДП “Одеська залізниця”
(надалі –Залізниця)

треті особи без самостійних вимог на стороні позивача
ТОВ “Лемтранс”;
ВАТ “Металургійний комбінат
“Азовсталь”

про
стягнення 7208,82 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Становова Ю.В.

від відповідача
-  Бєлоусова С.В.

від третьої особи-1
-  не з’явились

від третьої особи-2
-  Бугай В.М.

В С Т А Н О В И В:

В червні 2005 р. Підприємство звернулось до суду з позовом до Залізниці про зобов’язання виконати умови договору поставки № ЦХП-50102 від 31.01.2002 р., а саме акцептувати сповіщення: рахунок фактура № 272/4 від 10.07.2002 р. на суму 3955,87 грн. (сповіщення № 3421); рахунок-фактура № 286/4 від 29.07.2002 р. на суму 3252,95 грн. (сповіщення № 3708).

Залізниця проти пред’явлених вимог заперечувала.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.08.2005 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2006 р., в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2006 р. рішення господарського суду Одеської області від 15.08.2005 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2006 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

На новому розгляді справи, Підприємство за наслідком подання заяви про зміну вимог в порядку ст. 22 ГПК України просило суд стягнути із Залізниці 7208,82 грн. збитків.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.10.2006 р. (суддя Юдова В.З.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2007 р. (судді: Колоколов С.І., Разюк Г.П., Петров М.С.), в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про стягнення 7208,82 грн., мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі  вимоги процесуального  законодавства  і  всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 ГПК України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на  всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прийняті у справі рішення та постанова вказаним вимогам не відповідають.

Приймаючи рішення та постанову суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спірні правовідносини стосовно недостачі та її оплати виникли та існують між ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”, ТОВ “Лемтранс” та Залізницею. Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 (надалі –Статут), передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством. Однак, відсутні докази передачі ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” або ТОВ “Лемтранс” права Підприємству на пред'явлення претензій або подання позовів. При цьому, Підприємство звернулось до суду з позовом не в інтересах ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” або ТОВ “Лемтранс”, однак у нього відсутні будь-які підстави для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

З наведеними висновками погодитись не можна.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог та переглядаючи рішення в апеляційному порядку суди першої та апеляційної інстанцій невірно визначили предмет спору у даній справі, що призвело до неповного з’ясування обставин справи, що підлягали встановленню.

Судами не враховано, що позовні вимоги пред’явлені Підприємством з мотивів невиконання Залізницею зобов’язань за договором поставки № ЦХП-50102 від 31.01.2002 р., укладеного між сторонами, і обґрунтовувались вони положеннями ЦК України, а не нормами Статуту.

Предметом договору поставки № ЦХП-50102 від 31.01.2002 р. є постачання продукції виробничо-технічного призначення згідно додатку № 18 до наказу № 717-Ц від 24.12.2001 р. Кількість і асортимент продукції визначаються специфікаціями, які відповідають затвердженим керівництвом Укрзалізниці планам централізованого постачання та є невід'ємними частинами договору. Згідно з пунктом 2 договору, ціна продукції визначається на момент постачання і погоджується додатково, а орієнтовно сума договору складає 289 338 тис. грн. з врахуванням ПДВ і може змінюватись у зв'язку з корегуванням планів централізованого матеріально-технічного забезпечення. Пунктом 4 договору встановлено, що постачання продукції здійснюється залізничним транспортом на умовах FСА (франко-перевізник), а згідно п. 5 договору приймання продукції по кількості та якості проводиться вантажоодержувачем відповідно до Інструкцій № П-6 та № П-7, затверджених Держарбітражем СРСР.

Здійснення поставки на умовах FCA означає, поставка товару здійснюється шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором поставки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно ст. ст. 173, 174 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 197 ГК України господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання.

Відповідно до умов договору, поставка здійснюється шляхом передання товару перевізнику.

В силу ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, ч. 2 ст. 664 ЦК України визначає, що якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Отже, зобов’язання вважаються виконаними в момент вручення товару перевізнику. Факт такого вручення у випадку перевезення залізничним транспортом засвідчується, зокрема, квитанцією, у якій зазначаються дані про вантаж, у т. ч. маса вантажу (ст. 23 Статуту,  розділ 2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644).

Підтвердженням факту виконання у такому випадку буде квитанція перевізника, у якій зазначено масу вантажу.

Фактично спір у даній справі виник щодо виконання сторонами зобов’язань за договором поставки № ЦХП-50102 від 31.01.2002 р., що не враховано судами.

Також, суди не дотримались вимог ст. 11112 ГПК України і не виконали вказівок, що містилися в постанові Вищого господарського суду України від 13.09.2006 р.

Неповне дослідження фактичних обставин та неналежне з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін унеможливлює правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Викладене свідчить про те, що судами при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як наслідок, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають ст. ст. 84, 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати або  вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над  іншими, збирати  нові докази або додатково перевіряти докази.

Приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушили і неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України “Укрзалізничпостач” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 31.10.2006 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.01.2007 р. у справі № 12-11/195-05-5801 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          Т. Козир

С. Самусенко