ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" лютого 2007 р.                                                                            Справа  № 15/10

За позовом  ДПІ у Володимирецькому районі

До відповідача Володимирецька Райспоживспілка Володимирецьке споживче  товариство

Про   визнання договору б/н від 01.03.2006 року недійсним та стягнення

в сумі 2500 грн. 00 коп.

СУДДЯ         КОЛОМИС В.В.

Секретар судового засідання                        Л.В.Михалевська

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Швед Н.Л. дов. № 181/10 від 17.01.07 р.

Ситай М.В. дов. № 2994/10 від 06.12.06 р.

Від відповідача1: Захарчук П.М. –дов. в справі

Від відповідача 2: Захарчук  П.М. дов. в справі

В судовому засіданні оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ: Позивач –ДПІ у Володимирецькому районі звернулось до господарського суду з позовом, відповідно з яким просить суд визнати недійсним договір б/н, про надання платних послуг господарсько-правового характеру апаратом райспоживспілки, укладений 01 березня 2006 року між Володимирецькою райспоживспілкою та Володимирецьким споживчим товариством.

На думку позивача, укладений відповідачами договір суперечить інтересам держави, оскільки в результаті його укладення було завищено податкові витрати,  і  тим самим, занижено оподаткований прибуток та податок на прибуток. Оскільки факт укладення договору про надання платних послуг господарсько-правового характеру апаратом управління райспоживспілки призвів до безпідставного завищення валових витрат, вважає що є всі підстави для задоволення позову.

Відповідачі –Володимирецька райспоживспілка та Володимирецьке споживче товариство позовні вимоги не визнають в зв`язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю. При цьому посилаються на те, що договір б/н від 01.03.06 р. укладений між Володимирецькою райспоживспілкою та Володимирецьким СТ про надання платних послуг господарсько-правового характеру апаратом Управління райспоживспілки за формою та змістом відповідає вимогам закону, а сторонами при його укладенні було досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов.

Оскільки  оспорювана угода укладена відповідно до вимог чинного законодавства, остання відображає дійсне волевиявлення сторін, вважає посилання податкового органу надуманими та такими, що не заслуговують на увагу.

Враховуючи це, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні  докази у справі, як кожний окремо, так  і в  їх сукупності, давши цьому достатню і об`єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

При цьому суд встановив та врахував таке.

01 березня 2006 року між Володимирецькою райспоживспілкою (відповідач 1) та Володимирецьким споживчим товариством (відповідач 2) був укладений  договір про надання платних послуг  господарсько-правового характеру апаратом управління райспоживспілки (з додатком № 1-переліком платних послуг господарсько-правового характеру, які  надаються працівниками апарату  управління райспоживспілки) (далі договір, а.с. 10-11), відповідно з яким відповідач 1 зобов`язувався надавати відповідачу 2 комплекс послуг господарсько-правового характеру, за відповідну оплату їх вартості (п.1.1 Договору).

Як встановлено судом, ДПІ у Володимирецькому районі в результаті виїздної планової перевірки Володимирецького споживчого товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.05 р. по 30.06.06 р., встановлено, що на виконання вищезгаданого договору та згідно даних бухгалтерського обліку Володимирецькому СТ надавались послуги консультативного та правового характеру, за період  з 3012.06 р. по 28.04.06 р., всього на загальну суму 10000,00 грн. При цьому, як вказує у своєму акті № 047--145 від 26.10.06 р. позивач (а.с.47) у підприємстві зроблено проводкуДТ 92 “Адміністративні витрати п.К-т рахунку 631”Розрахунки з вітчизняними постачальниками” (Володимирецька РСС). Згідно даних податкового обліку в І півріччі 2006 року вищевказані операції віднесено Володимирецьким СТ  до складу валових витрат підприємства, і відображено в Декларації з податку на прибуток підприємства по рядку (04.1) витрати на придбання товарів (робіт, послуг) в сумі 10000,00 грн.

В свою чергу, розрахунки за надані консультативні послуги проведені відповідачем 2 по видаткових касових документах всього на суму 4900,00 грн.

На думку позивача, відповідачем 2 порушені вимоги п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.94 р. за № 334/94-ВР із змінами та доповненнями, а саме віднесено до валових витрат, витрати, які не підтверджені належним чином оформленими документами, а  в актах виконаних робіт не вказано, які саме роботи відповідно до договору були виконані.

При цьому, позивач рахує, що дані витрати слід трактувати відповідно до п.5.3.6 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме, утримання органів управління об`єднань платників податку, включаючи утримання холдингових компаній, які є окремими юридичними особами. Оскільки Володимирецька райспоживспілка є вищестоящою організацією по відношенню до Володимирецького споживчого товариства. відтак, відповідачі є пов`язаними між собою, вважає, що в даному випадку слід застосовувати п.1.26 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Оскільки відповідачем 2 зазначене враховано не було, рахує що договір б/н від 01.03.06 р. укладений відповідачами суперечить інтересам держави, оскільки в результаті його укладення було завищено податкові витрати, і  тим самим  занижено оподаткований прибуток та податок на прибуток.

Проте з такими діями, і власне доводами позивача суд погодитись не може,  з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

При цьому, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зазначене передбачено і частиною 2 статті 180 ГК України.

Як вбачається з оспорюваного позивачем договору б/н, про надання платних послуг господарсько-правового характеру апаратом управління райспоживспілки, укладеного відповідачами 01.03.06 р., останні досягли згоди, щодо всіх його істотних умов, а сам договір за формою та змістом відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю  або в частині.

Натомість позивачем не надано жодного доказу в підтвердження наявності у сторін в т.ч. відповідача 2 відповідної мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства при укладання та виконані договору про надання платних послуг господарсько-правовового характеру апаратом управління райспоживспілки, так само, як і не зазначено якому самому законодавчому акту суперечить оспорювана угода. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Як вбачається з Статуту Володимирецької райспоживспілки, одним із видів діяльності останньої є надання послуг консультативно-правового харакртеру (п.п. “а” п.7 Розділу 1 Статуту).

Як з`ясовано судом і про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, договір про надання платних послуг господарсько-правового характеру апаратом управління райспоживспілки, дійсно виконувався сторонами.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-здачі виконаних робіт (послуг) підписаних відповідачами (а.с.111-119) та відповідними платіжними дорученнями про часткову оплату цих послуг (а.с.12-13).

При цьому, посилання позивача на непідтвердження понесених витрат, в зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, оскільки в актах виконаних робіт не вказано, які саме роботи відповідно до договору були виконані,  не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.5.3.9 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.94 р. № 334/94-ВР в редакції Закону України від 22.05.97 р. № 283/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями, не належать до складу валових витрат будь-які витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Оскільки витрати на оплату послуг консультативно-правового характеру, підтверджені відповідними актами прийому-здачі виконаних робіт (послуг) (а.с.111-119), які витрати, з огляду на викладене, належать до складу валових витрат Володимирецького  споживчого товариства.

Слід зауважити, що посилання ДПІ у Володимирецькому районі у позовній заяві та в Акті перевірки (а.с.7,47) на акти прийому-здачі виконаних робіт (послуг) б/н від 30.01.06 р. та 28.02.06 р. є помилковими, оскільки останні передували укладеному договору (01.03.06 р.) Більше того, Акту б/н від 30.12.06 р. не існує в природі взагалі; є акт б/н від 30.12.05 р., який теж не відноситься до оспорюваного договору (а.с.72,73).

Крім того, відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу (далі –валові витрати) –сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.5.2.1 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибуку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг)  і охороною праці, у тому числі витрати з придбанням електричної енергії (включаючи реактивну) з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Відповідно до п.п. 5.3.9 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Натомість позивачем безпідставно та необгрунтовано розширено коло документів, якими мають бути підтверджені валові витрати за надані консультативні послуги, про які зазначено в п.п. 5.3.9, п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Більше того, згідно з п.5.11 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому законі, не дозволяється.

Щодо посилання позивача на пп. 5.3.9, п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, то слід зауважити, що згадані норми закону передбачають як підставу для не включення до валових витрат, повну відсутність будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів.

Натомість, як з`ясовано судом всі необхідні первинні бухгалтерські документи на витрати, пов`язані з наданням консультативних послуг є в  наявності, як у Володимирецької райспоживспілки, так  і в Володимирецького споживчого товариства.

Так само не заслуговують на увагу посилання ДПІ у Володимирецькому районі на те, що відповідно до п.5.3.6 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, витрати на утримання органів управління платників податку не відносяться до складу валових витрат, та відповідно до п.1.26 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” Володимирецька райспоживспілка та Володимирецьке споживче товариство є пов`язаними особами.

Відповідно до ст.7 Закону України “Про споживчу кооперацію” № 2265-XІІ від 10.04.1992 року із змінами та доповненнями, вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які приймають статут, визнають розміри вступного і обов`язкового пайового внеску, обирають керівні та контрольні органи товариства, а також вирішують інші питання, пов`язані з його діяльністю.

При цьому, споживчі товариства можуть на добровільних засадах об`єднуватись в місцеві спілки, Центральну спілку споживчих товариств України, і мають право вільного виходу з них (ст.8 Закону України "Про споживчу кооперацію"). Взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах.Товариства  можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій. Вищим органом управління спілки є з`їзд (конференція), який приймає статут, обирає розпорядчі виконавчі та контрольні органи, вирішує інші питання діяльності спілки. Взаємодія і підпорядкованість розпорядчих, виконавчих та контрольних органів спілки визначається Статутом.

Аналогічні положення, як  вбачається, викладені в статутах Володимирецької райспоживспілки та Володимирецького споживчого товариства.

Крім того, Володимирецька райспоживспілка не володіє жодною часткою (паєм) Статутного фонду чи корпоративними правами Володимирецького споживчого товариства, так само, як і не володіє  жодною кількістю голосів у керівному органі споживчого товариства.

Таким чином органами управління Володимирецького споживчого товариства є загальні збори його членів (збори усповноважених членів) та правління, а не Володимирецька райспожиспілка чи будь-який її  керівний орган, а взаємовідносини між відповідачами регулюються виключно на договірних засадах.

Викладене в сукупності спростовує твердження позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість доводи позивача про те, що договір б/н укладений 01 березня 2006 року між Володимирецькою райспоживспілкою та Володимирецьким споживчим товариством про надання платних послуг господарсько-правового характеру апаратом управління райспоживспілки не відповідає вимогам закону та спрямований на порушення вимог законодавства про податки та безпосередньо на ухилення від сплати податків (обов`язкових платежів) є безпідставними, необгрунтованими та надуманими, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Суддя

Рішення підписане 26 лютого 2007 року