ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 серпня 2007 р.

№ 7/14(6/104)-07

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Удовиченко О.В.

суддів:

Заріцької А.О.

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

АКБ “Прем'єрбанк ”

на постанову

Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 24.05.2007 р.

у справі  господарського суду

№  7/14(6/104)-07 Дніпропетровської області

за позовом

АКБ “Прем'єрбанк ”

до

ЗАТ "“Європейський банк
раціонального фінансування ”, м. Донецьк ТОВ "Траст-Груп"

про

визнання договору недійсним

в судовому
засіданні взяли участь представники :

АКБ “Прем'єрбанк ”

Тищин О.І. - адвокат

ліквідатор

ОСОБА_1

ТОВ "Траст-Груп"

Гавриш Д.В.

ЗАТ "“Європейський банк
раціонального фінансування ”

Чумак О.І.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 02.02.2007р. у справі № 7/14(6/104)-07 (судді:
Коваль Л.А., Орешкіна Е.В., Кожан М.П.) позов акціонерного комерційного банку
"Прем'єрбанк" (далі - АКБ “Прем'єрбанк”) задоволено частково, визнано
недійсним договір іпотеки від 13.02.2004 р. укладений між АКБ “Прем”єрбанк” та
закритим акціонерним товариством Комерційний банк “Донкредитінвест” (далі
-              ЗАТ КБ “Донкредитінвест”),
назва якого змінена на Закрите акціонерне товариство “Європейський банк
раціонального фінансування” (далі -
ЗАТ “Європейський банк раціонального фінансування”) в частині
забезпечення договором іпотеки зобов'язань: за договором про надання
міжбанківського кредиту від 10.02.2004р. № 75/04-1, укладеним між         АКБ “Прем'єрбанк” та ЗАТ КБ “Донкредитінвест”;
за договором № 5 від 10.02.2004 р. укладеним між ЗАТ КБ “Донкредитінвест” та
товариством з обмеженою відповідальністю “Дівертрейд” (далі -ТОВ
“Дівертрейд”);  за договором  № 6 від 10.02.2004 р. укладеним між ЗАТ КБ
“Донкредитінвест” та товариством з обмеженою відповідальністю “Інтерлайн” (далі
-                  ТОВ "Інтерлайн);
за договором № 7 укладеним між                                         ЗАТ КБ
“Донкредитінвест” та товариством з обмеженою відповідальністю “Форсайт” (далі
-ТОВ "Форсайт"); за договором №8 укладеним між                  ЗАТ КБ “Донкредитінвест” та
товариством з обмеженою відповідальністю “Юніфо” (далі -ТОВ "Юніфо").
В решті позовних вимог відмовлено, а саме: 1) щодо визнання недійсним договору
про відступлення права вимоги від
21.06.2004 р. укладеного між ЗАТ КБ "Донкредитінвест" та                             ТОВ
"Траст-Груп", 2) щодо припинення правовідношень між                         АТ
"Прем'єрбанк" та ТОВ "Траст-Груп" за зобов'язаннями за
договором про відступлення права вимоги від 21.02.2004 р. та спонукання                               ТОВ
"Траст-Груп" припинити дії по зверненню стягнення на майно, що
складає предмет іпотеки за цим договором, 3) щодо виключення з Державного
реєстру іпотек запису про обтяження майна іпотекою, зареєстрованого 30.06.2004
р. за № 46604, здійсненого на підставі договору про відступлення права вимоги
від 21.06.2004 р.

Не погодившись із зазначеним
рішенням, АКБ “Прем'єрбанк” звернувся до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, з вимогою змінити оскаржуване
рішення, позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись при цьому на
неправильну оцінку судом фактів і обставин, які мають значення для справи, а
також на порушення судом першої інстанції норм матеріально права.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 24.05.2007 р. (судді: Неклеса М.П.,
Павловський П.П., Логвиненко А.О.) апеляційну скаргу АКБ “Прем”єрбанк” залишено
без задоволення, рішення  господарського
суду Дніпропетровської області від 02.02.2007 р. у справі                № 7/14(6/104)-07 залишено без
змін.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду апеляційної інстанції,
АКБ “Прем'єрбанк” звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому скаржник посилається на
порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст. 73
Закону України "Про банки і банківську діяльність" (далі -Закон про
банки), ст.ст. 16, 217 ЦК України, пункт 5.1 глави 5 розділу 3 Положення про
застосування Національним банком України заходів впливу за порушення
банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного
банку України від 28.08.2001 р. № 369 (далі -положення про застосування
Національним банком України заходів впливу за порушення банківського
законодавства).

Судова колегія, розглянувши наявні
матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом
встановлено, що назва відповідача у справі - ЗАТ КБ “Донкредитінвест”, була
змінена на ЗАТ “Європейський банк раціонального фінансування”, про що зазначено
в його статуті, який затверджено загальними зборами акціонерів банку, що
підтверджується протоколом від 30.06.2006 р. № 3-06 та державною реєстрацією
змін до установчих документів, проведеною 26.10.2006 р.

Господарським судом
Дніпропетровської області встановлено, що 13.02.2004 р. між АКБ “Прем'єрбанк”
та ЗАТ КБ “Донкредитінвест” було укладено договір іпотеки (далі -договір
іпотеки). Договором іпотеки були забезпечені дійсні зобов'язання за договорами
про надання банківського кредиту, укладеними між АКБ “Прем'єрбанк” та ЗАТ
КБ “Донкредитінвест” № 37/04 від 23.01.2004 р., № 56/04 від 30.01.2004 р., №
61/04 від             03.02.2004 р., №
74/04 від 09.02.2004 р. За зазначеними договорами позивачу був наданий кредит
загальною сумою 12 000 000,00 грн.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, в договорі іпотеки були також забезпечені зобов'язання, яких на
момент укладення договору не існувало, а саме зобов'язання за договором про
надання міжбанківського кредиту від 10.02.2004р. № 75/04-1, укладеним між АКБ
“Прем'єрбанк” та ЗАТ КБ “Донкредитінвест”; за договором № 5 від 10.02.2004 р.
укладеним між ЗАТ КБ “Донкредитінвест” та ТОВ “Дівертрейд";  за договором
№ 6 від 10.02.2004 р. укладеним між ЗАТ КБ “Донкредитінвест” та ТОВ
"Інтерлайн; за договором № 7 укладеним між ЗАТ КБ “Донкредитінвест”
та                       ТОВ
"Форсайт"; за договором №8 укладеним між ЗАТ КБ “Донкредитінвест” та
ТОВ "Юніфо". Наявність цих обставин сторони не заперечують.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України
“Про іпотеку” (в редакції чинній на час укладення договору) іпотекою може бути
забезпечене виконання лише дійсного зобов'язання.

В обґрунтування касаційної скарги
ліквідатор АКБ "Прем'єрбанк" зазначає, що судами не враховано, що при
укладенні договору іпотеки від 13.02.2004 р. не було дотримано істотних умов
договору, оскільки предметом договору були зобов'язання,, яких не існувало, а
також вказує, що апеляційним судом були долучені до справи додаткові докази
того, що на час укладення договору іпотеки позивач не мав зобов'язань перед АКБ
"Донкредитінвест", оскільки між зазначеними сторонами 11.02.2004 р.
було укладено два договори уступки права вимоги, відповідно до яких АКБ
"Прем'єрбанк" уступив АКБ "Донкредитінвест" належні йому
права вимоги грошових коштів в сумі 13 813 374 грн. Таким чином, скаржник зазначає,
що його зобов'язання перед АКБ "Прем'єрбанк" за кредитними
договорами, перерахованими як основне зобов'язання у договорі іпотеки -
погашені.

З такими доводами скаржника
погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що договором іпотеки забезпечені як дійсні
зобов'язання іпотекодавця (договори про надання міжбанківського кредиту від
23.01.2004 р. № 37/04, від 30.01.2004 р. № 56/04, від 03.02.2004 р. № 61/04,
від 09.02.2004 р. № 74/04 укладені між АКБ "Прем'єрбанк" та ЗАТ КБ
"Донкредитінвест") так і недійсні (договори про надання кредитів ТОВ
"Дівертрейд",                            ТОВ
"Інтерлайн", ТОВ "Форсайт", ТОВ "Юніфо", які не
були укладені).

В своєму рішенні суд першої
інстанції зазначив, що недійсність іпотеки щодо частини забезпечених нею
зобов'язань не може вплинути на дійсність інших забезпечених нею зобов'язань, з
чим погодився Донецький апеляційний господарський суд.

Таким чином, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо того, що судом першої інстанції
правомірно визнано договір іпотеки недійсним в частині  забезпечення зобов'язань яких не існувало, на
підставі ст. 217 ЦК України, відповідно до якої недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому,
якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

До того ж, як вбачається з
уточнення відзиву ЗАТ “Європейський банк раціонального фінансування” на
доповнення до апеляційної скарги від 14.02.2007 р. (а.с.2 т. 4) та встановлено
судом апеляційної інстанції, 25.02.2004 р. між АКБ "Прем'єрбанк" та
ЗАТ КБ "Донкредитінвест" були укладені додаткові угоди про розірвання
договорів уступки права вимоги від 11.02.2004 р.

Відповідно до ст. 1117
ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з рішення суду першої
інстанції, місцевим господарським судом позовні вимоги позивача, щодо обмеження
цивільної дієздатності позивача, які обґрунтовувались п. 6 Рішення комісії з
питань нагляду та регулювання діяльності банків при Управлінні Національного
Банку України в Дніпропетровській області № 110 від 12 лютого 2004 року “Про
застосування заходів впливу” 9 (далі -рішення комісії), яким заборонено АКБ
“Пре'мєрбанк” відчужувати активи і вчиняти будь-які дії з нерухомим майном,
відхилено.

Господарським судом першої
інстанції встановлено, що постановою господарського суду м. Києва від
06.10.2005 р. у справі № 18/302                   (а.с. 67 т. 3), за позовом ЗАТ
КБ “Донкредитінвест” до Національного банку України в особі Управління
Національного банку України в Дніпропетровській області, за участю третьої
особи АКБ "Прем'єрбанк", визнано недійсним вищезазначений п. 6
рішення комісії в частині заборони позивачу переоформлення, заміни, реалізації
та інших дій з нерухомим майном без погодження з Управлінням Національного
банку України в Дніпропетровській області.

Згідно із ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Статтею 73 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" передбачено певні заходи впливу до банків у
разі порушення ними банківського законодавства, серед яких зазначено, що
Національний банк може видати розпорядження щодо обмеження, зупинення чи
припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій з високим
рівнем ризику.

Судом апеляційної інстанції встановлено,
що п. 5.1 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу
за порушення банківського законодавства визначено банківські операції, які
Національним банком можуть бути обмежені, зупинені чи припинені для
банку-порушника, а саме банківські операції
визначені ст. 47 Закону України "Про банки і банківську
діяльність".

З аналізу ст. 47 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" вбачається, що відчуження активів
є господарською операцією, а не банківською, отже Національний банк і його
територіальні органи не наділені правом вживати заходи щодо заборони відчуження
активів банку.

Статтею 73 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" і нормами Положення про застосування
Національним банком України заходів впливу за порушення банківського
законодавства не передбачено такого заходу впливу, як заборона переоформлення,
заміни, реалізації та інших дій з нерухомим майном, що підтверджується листом
голови Національного банку України від 07.12.2005 року (наявний в матеріалах справи).

В своїй касаційній скарзі скаржник
зазначає, що судами не враховано, що спірний договір іпотеки укладений головою
правління                             АКБ
"Прем'єрбанк" з порушенням вимог ст. 43 Закону України "Про
банки і банківську діяльність".

Згідно із ст. 43 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" при виконанні своїх обов'язків
відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь
банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних.

Судова колегія Вищого господарського суду
України погоджується з висновком Дніпропетровського апеляційного господарського
суду щодо того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що спірний
договір іпотеки не відповідає вимогам ст. 43 Закону про банки.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Оскільки відсутні підстави для
визнання недійсним договору іпотеки від 13.02.2004 р. у повному обсязі, суд
апеляційної інстанції, здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції,
дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору
відступлення права вимоги від 21.06.2004 р., укладеного між ЗАТ КБ
"Донкредитінвест" та ТОВ "Траст-Груп", про припинення
правовідношення між АКБ "Прем"єрбанк" та               ТОВ "Траст-Груп" за
зобов'язаннями за договором про відступлення права вимоги та спонукання ТОВ
"Траст-Груп" припинити дії по зверненню стягнення на майно, що
складає предмет іпотеки за цим договором, про виключення з Державного реєстру
іпотек запису про обтяження майна іпотекою мотивовані недійсністю Договору
іпотеки - не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що підстав для скасування
постанови Донецького апеляційного господарського суду від 24.05.2007 р. у
справі № 7/14(6/104)-07 не вбачається.

Керуючись статтями 1117,
1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу АКБ “Прем'єрбанк ”
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 24.05.2007 р. у справі № 7/14(6/104)-07
залишити без змін.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді                                                                                           А.О.
Заріцька

М.І.
Хандурін