ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 47/752-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

суддів
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

юр. Москвіна Н.С. –дов. № 98 від 03.10.2006

юр. Люта В.А. –дов. № 4005 від 01.08.2007

Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця), м. Київ

у справі
господарського суду Харківської області

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2007р.

за позовом
Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця), м. Київ

до
державного підприємства "Завод ім. В.О.Малишева"

про
стягнення 4 444 184,80грн.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2006 року Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" звернулась з позовом до Господарського суду м. Києва про стягнення з державного підприємства "Завод ім. Малишева " 2466393,71 грн. повернення авансового платежу та сплату санкцій за невиконання договору на розробку і виготовлення 2-х дослідних зразків дизелів 4Д80Д та модернізацію 2 секцій тепловозу 2М62 заміною штатних дизелів.

Ухвалою від 27.11.2006 Господарський суд м. Києва позовні матеріали передав за підсудністю до Господарського суду Харківської області за місцем знаходження відповідача.

Ухвалою від 05.12.2006 Господарський суд Харківської області прийняв позовну заяву до розгляду.

В процесі розгляду справи Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" уточнила позовні вимоги : просила стягнути авансовий платіж по договору в сумі 1976137 грн., штраф за прострочення виконання робіт понад 30 днів в сумі 347316,69 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язання в сумі 903023,39 грн., 3% річних від суми авансового платежу –57822,31 грн., індекс інфляції з моменту перерахування авансових платежів 1159885,41 грн., а всього 4444184,80 грн. Уточнені позовні вимоги були прийняті господарським судом.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.03.2007, залишеним в силі Постановою від 16.05.2007 Харківського апеляційного господарського суду  в задоволенні позовних вимог відмовлено  повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що умовами договору передбачено поетапне виконання робіт та їх оплата, яка була здійснена позивачем,  матеріалами справи не доведено одностороннє припинення виконавцем робіт, у відповідача нема грошових зобов'язань перед позивачем, за прострочення яких ст.625 ЦК передбачає сплату інфляційних втрат та 3% річних, а для стягнення штрафу та пені пропущено строк позовної давності.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняті по справі рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково .

У відповідності із ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, предметом спору є неналежне виконання виконавцем  зобов'язань, передбачених договором.

Судами встановлено, що 10.11.2000 сторонами укладено договір № 285/2000, яким Державна адміністрація залізничного транспорту України "Укрзалізниця" доручила, а державне підприємство "Завом ім. Малишева" прийняв на себе виконання роботи :" Розробка і виготовлення 2-х дослідних зразків дизелів 4Д80Д та модернізація 2-х секцій тепловозу 2М62 зміною штатних дизелів" ( далі –Договір). Пунктом 1.3 Договору було встановлено строк здачі робіт –січень 2002 року.

Пунктом 1.4 Договору було встановлено, що зміст і терміни виконання основних етапів робіт по створенню двох дослідних зразків дизелів та модернізації двох секцій тепловоза 2М62 визначаються календарним планом, який передбачено  додатком 3  та є невід'ємною частиною Договору.

11.01.2002 сторонами укладено Додаткову угоду № 1, якою внесені зміни до пункту 1.3 Договору –строк здачі робіт встановлено листопад 2002, додаток № 3 виключено та введено додаток № 5.

19.03.2003 сторонами укладено Додаткову угоду № 2, якою строк здачі робіт, встановлений у  пункті 1.3 Договору змінено на грудень 2003 року, додаток № 5 виключено, натомість введено додаток № 7.

30.12.2003 сторонами підписано Додаткову угоду № 3, якою термін здачі робіт встановлений у  пункті 1.3 Договору змінено на вересень 2004 року, додаток № 7 виключено, натомість введено додаток № 9.

23.12.2004 сторонами підписано Додаткову угоду № 4, якою термін здачі робіт встановлений у  пункті 1.3 Договору змінено на листопад 2005 року, додаток № 9 виключено, натомість введено додаток № 11.Таким чином, судами встановлено, що остання зміна строків виконання роботи узгоджена сторонами у Додатковій угоді № 4 і становить листопад 2005 року.

Відповідно до п.2.2 Договору за виконану науково-технічну роботу замовник поетапно перераховує виконавцю у відповідності з календарним планом 4961667,05 грн.

П.3.2 Договору встановлено, що виконання кожного етапу календарного плану оформлюється звітом виконавця, узгодженим замовником, що є підставою для здійснення чергового авансового платежу. Кінцевий розрахунок по Договору у відповідності із п.2.5 Договору повинен бути здійснений на протязі 30 діб з дня підписання акту приймання-передачі робіт по модернізації тепловозу 2М62 дизелями 4Д80Д, на підставі рахунку виконавця.

Судами встановлено, що відповідачем складено звіти та акт виконаних робіт № 1, погоджені "Укрзалізницею", які свідчать про виконання  відповідачем пунктів 1.1 , 1.2, 1.5, 2.1, 2.3, 3, 3.1 календарного плану робіт. На виконання  умов договору позивач перерахував відповідачу протягом 2000-2002 років авансові платежі на загальну суму 1976137 грн.

В узгоджений Додатковою угодою № 4 строк –листопад 2005 роботи по договору відповідачем не завершені і позивачу не здані.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення  суми авансу  1976137 грн., 3% річних від суми авансових платежів –57822,31 грн., індекс інфляції з моменту перерахування авансових платежів 1159885,41 грн., позивач посилався на пункт 4.2.2 Договору, яким передбачено, що з початку фінансування виконавець не має права оголосити про зупинення робіт без згоди замовника. У випадку одностороннього припинення виконавцем робіт останній зобов'язаний повернути всю суму авансових платежів, отриману від замовника, з урахуванням індексу інфляції за період від дати здійснення відповідного авансового платежу.

Але відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивачем не доведено ( і в матеріалах справи відсутні докази) оголошення відповідачем про зупинення робіт, або факт одностороннього припинення виконання Договору.

Судами попередніх інстанцій правильно не застосовано також стаття 625 Цивільного кодексу України, яка встановлює обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, оскільки згідно з умовами Договору у відповідача перед позивачем не встановлено грошових зобов'язань.

Щодо відмови судів попередніх інстанцій в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання в сумі 903023,39 грн. та штрафу 7% за прострочення виконання робіт понад 30 днів в сумі 347316,69 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись  належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання ст.610 Цивільного кодексу України визначає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання).

Відповідно до статті 612  Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним із правових наслідків порушення зобов'язання стаття 611 Цивільного кодексу України встановила сплату боржником неустойки.

Стаття 614 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Стаття 900 Цивільного кодексу України також встановлює, що виконавець відповідає перед замовником за порушення договору на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо не доведе, що порушення договору сталося не з його вини.

Стаття 631 Цивільного кодексу України визначає строк дії договору як час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладання. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що строк виконання всього обсягу робіт за Договором в редакції Додаткової угоди № 4 визначено листопад 2005 року, тобто з 01 грудня 2005 року виконання договору є  простроченим.

Нарахування пені та штрафу передбачено пунктом 4.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 4 від 23.12.2004.

Однак, суди попередніх інстанцій при прийнятті рішень щодо сплати пені та штрафу виходили із прострочення виконання зобов'язань по виконанню окремих етапів роботи, хоча такі вимоги не були заявлені в позовних вимогах, а результати виконання окремих етапів роботи не є предметом Договору. В уточненні до позовних вимог, які були прийняті судом першої інстанції, позивач  заявляв вимоги про стягнення пені та штрафу з посиланням на пункт 4.4 Договору, таким чином, судами не з'ясовано, відносяться заявлені санкції до виконання всього обсягу робіт по Договору, чи до неналежного виконання окремих етапів роботи, чим порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Судами попередніх інстанцій правильно визначено відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Стаття 258 Цивільного кодексу України встановлює позовну давність до вимог про стягнення неустойки тривалістю в один рік, тобто звернення до суду з вимогами про стягнення пені можливе в межах річного строку.

Судами попередніх інстанцій в своїх рішеннях зазначено, що перебіг строку позовної давності щодо заявлених позивачем сум неустойки почався зі спливом листопада 2005 року, тобто з 01.12.2006, (чим допущена описка –строк позовної давності почався з 01.12.2005 року), а підставою для визнання строку позовної давності таким, який закінчився, суди визнали той факт, що позовна заява поступила до господарського суду Харківської області 04.12.2006.

Однак, такий облік строку позовної давності суперечить нормам ч.2 ст. 255 Цивільного кодексу України та ст. 51 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають можливість вчинення процесуальної дії, для якої встановлено строк, до 24-години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Визначивши строк позовної давності датою отримання позовної заяви судом, а не датою здачі її позивачем на пошту, господарський суд Харківської області, а за ним і  Харківський апеляційний господарський суд допустили неправильне застосування норм процесуального права.

Підставами для скасування рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду ст.111-10 Господарського процесуального кодексу України визначила порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. У відповідності із ст.111-9 Господарського процесуального кодексу України постановлені по справі судові рішення підлягають частково скасуванню в частині відмови в стягненні пені за прострочення виконання зобов'язання в сумі 903023,39 грн. та штрафу 7% за прострочення виконання робіт понад 30 днів в сумі 347316,69 грн. та направленню в цій частині  на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи в частині стягнення санкцій господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 43, 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2007р. та рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2007 скасувати в частині відмови в стягненні пені за прострочення виконання зобов'язання в сумі 903023,39 грн. та штрафу 7% за прострочення виконання робіт понад 30 днів в сумі 347316,69 грн. та в цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області справу № 47/752-06 .

В решті Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.05.2007р. та рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2007 залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Ходаківська І.П.

Судді                                                                                            Данилова Т.Б.

Савенко Г.В.