ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"29" травня 2007 р.
Справа № 22-28-15/20-06-551

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:  Бєляновського В.В.,

Суддів:  Мирошниченко М.А., Шевченко В. В.,

при секретарі   -   Волощук О.О.,

Склад колегії суддів змінено згідно з розпорядженням Голови Одеського апеляційного господарського суду № 40 від 11.04.2007 року.

за участю представників:

Від позивача: Павленко С.С.

Від 1 відповідача: Пеліпадченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь” ім. А.М.Кузьміна”

на рішення господарського суду Одеської області від 21.02.2007 року

у справі № 22-28-15/20-06-551

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь” ім. А.М.Кузьміна”

до відповідача: Ізмаїльської митниці

про стягнення  51 269,41 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2006 року ВАТ „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь” ім. А.М.Кузьміна” (далі - Завод) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Придунайської митниці та відділу державного казначейства у Ізмаїльському районі Одеської області про стягнення з державного бюджету збитків у розмірі 51 269  грн. 41 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися неправомірними діями Придунайської митниця щодо безпідставного вилучення та передачі на зберігання експортного вантажу, в результаті чого позивач змушений був оплатити безпідставно виставлений  митницею рахунок на зазначену суму на оплату митного збору за зберігання товарів та інших предметів, що підлягають обов’язковій передачі митниці для  зберігання. Тим самим позивач поніс збитки у вигляді сплати митного збору в сумі  51 269 грн. 41 коп. для відновлення свого порушеного права, а саме для отримання незаконно вилученого митницею вантажу. Правовими підставами свого позову позивач зазначив ст. 22 ЦК України, згідно з якою особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ст. 1173 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів; статтями 19, 56 Конституції України, якими передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ухвалами господарського суду Одеської області від 08.02.2006 року та від 06.04.2006 року  до участі у справі в якості другого відповідача залучено Ізмаїльську митницю.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2006 року  у справі позов задоволено повністю з мотивів обґрунтованості позовних вимог, з Придунайської митниці  на користь заводу стягнуто збитки в сумі 51 269 грн. 41 коп. та судові витрати загальною сумою 630 грн. 69 коп.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.09.2006 року рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2006 року змінено, викладено п. 2 його резолютивної частини в іншій редакції та доповнено пунктами 3, 4 в редакції: „2. Стягнути з державного бюджету України в особі відділення державного казначейства в Ізмаїльському районі Одеської області на користь ВАТ „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь” ім. А.М. Кузьміна спричинені збитки в сумі 51269 грн. 41 коп. 3. Стягнути з Придунайської митниці на користь ВАТ „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь” ім. А.М. Кузьміна витрати по сплаті держмита в сумі 512,69 грн. та на ІТЗ судового процесу в сумі 118,00 грн. 4. Ізмаїльську митницю від відповідальності звільнити.” В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2006 року залишити без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.11.2006 року зазначені рішення та постанова скасовані з мотивів неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності викладених  в них висновків обставинам справи, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.01.2007 року Придунайську митницю виключено зі складу відповідачів у справі у зв’язку з її ліквідацією без правонаступника.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.02.2007 року  провадження у справі відносно відділення державного казначейства в Ізмаїльському районі Одеської області припинено на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України у зв’язку з його ліквідацією.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.02.2007 року  у справі (суддя – Торчинська Л.О.) у задоволенні позову відмовлено з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

Завод у поданій до Одеського апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення місцевого господарського суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому скаржник посилається на те, що судом не прийнято до уваги та не надано належної правової оцінки фактам встановленим у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005 року, що сплачений митний збір у розмірі 51 269 грн. 41 коп. є збитками завданими підприємству органом державної влади.

Ізмаїльська митниця у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, на виконання контракту № 2453 від 10.05.2004 року укладеного з фірмою „Intersteel d.о.о.” позивачем була відвантажена сталь на адресу останньої. 23.07.2004 року при огляді експортного вантажу було виявлено, що до графи 31  вантажної митної декларації № 112030000/4/021373 внесені дані про марку сталі, які не відповідають даним, вказаним на бірках заводу виробника та у сертифікаті якості № 155189, в результаті чого інспектором Придунайської митниці було складено протокол № 282/50600/2004 від 03.09.2004 року про порушення митних правил декларантом вказаної партії товару  Тайвоненою Л.М., передбачених статтею 340 Митного кодексу України - незаявлення за встановленою формою точних відомостей про товар, що переміщуються через митний кордон України. Вантаж, що переміщувався через митний кордон України за вищезгаданою вантажною митною декларацією, на підставі ст. 377 Митного кодексу України було вилучено. На підставі рахунку Придунайської митниці № 2 від 17.11.2004 року позивач за платіжним дорученням № 27876 від 19.11.2004 року перерахував 51 269 грн. 41 коп. митного збору за зберігання товарів та інших предметів, що підлягають обов’язковій передачі митниці для зберігання.

Постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2004 року декларант вказаної партії товару Тайвонена Л.М. була притягнута до адміністративної відповідальності за порушення митних правил у вигляді накладення штрафу в сумі 17 000 грн., а вилучений вантаж передано ТОВ „Зовніштранс”.

Постановою голови апеляційного суду Одеської області від 23.11.2004 року постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2004 року скасовано, справу провадженням припинено, зобов’язано Придунайську митницю повернути вилучений вантаж позивачу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог  позивач посилається на те, що за неналежне виконання умов контракту фірмою –покупцем „Intersteel d.о.о.” були б застосовані штрафні санкції у вигляді нарахування пені, що призвело б до виникнення збитків у фінансовій діяльності підприємства, а тому він був змушений оплатити рахунок митниці на оплату митного збору за зберігання вилученого вантажу для його скорішого отримання з метою подальшого належного виконання умов контракту. Факт вчинення митним органом неправомірних дій щодо безпідставного вилучення вантажу  встановлений постановою голови апеляційного суду Одеської області від 23.11.2004 року, яка відповідно до ст. 35 ГПК України має преюдиціальне значення при розгляді  даної справи. Крім того, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005 року у справі № 19-27/151-05-4182 встановлено факт, що витрати у вигляді сплати митного збору у сумі 51 269 грн.41 коп. зроблені Заводом для відновлення свого порушеного права, а саме для отримання незаконно вилученого вантажу, тобто за своєю правовою природою зазначені витрати є збитками підприємства.

Як вже було зазначено вище, позовні вимоги про стягнення збитків заявлені позивачем на підставі статей 22, 116, 1173 ЦК України та статей 19, 56 Конституції України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України встановлює право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування (посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень - стаття 1174 Цивільного кодексу України), відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, необхідно мати на увазі, що встановлена відповідальність за шкоду, завдану органом виконавчої влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування (або їх службовою чи посадовою особою) за приписами статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України застосовується незалежно від вини цих органів (або їх службової чи посадової особи).

Приписи вказаних статей є спеціальною нормою, тобто передбачають особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

Отже, зокрема, предметом доказування у даній справі є належним чином доведений факт незаконності дій органу державної влади чи її посадової особи, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди. Причому неправомірність дій (бездіяльності) службової особи має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування факт незаконності дій органу державної влади чи йогопосадової особи, виникнення шкоди та причинний зв’язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди.

Також у справі не міститься відповідного рішення суду, що підтверджувало неправомірність дій (бездіяльності) службової особи, яке мало б преюдиціальне значення для даної справи про відшкодування збитків.

Доводи позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог на можливість виникнення збитків у фінансовій діяльності  підприємства у зв’язку з нарахуванням штрафних санкцій фірмою „Intersteel d.о.о.” за неналежне виконання умов контракту ґрунтуються на припущенні, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Також безпідставними є посилання позивача на постанову голови апеляційного суду Одеської області від 23.11.2004 року по адміністративній      справі № 33-400/04. Зазначеною постановою встановлено, що декларант експортного вантажу Тайвонена Л.М. при підготовці документів для його митного оформлення припустилася невідповідностей у маркіровці сталі легованої, що й було виявлено митним органом, але з урахуванням сплати митних зборів підприємством –експортером у розмірі дійсної вартості товару та спливу двохмісячного строку притягнення до адміністративної відповідальності, Тайвонена Л.М. була звільнена від адміністративної відповідальності за порушення митних правил передбачених ст. 340 Митного кодексу України, а справу провадженням припинено. Отже, зазначена підстава не підтверджує неправомірність дій службової особи митного органу та відповідно до ст. 35 ГПК України не має преюдиціальне значення для вирішення даної справи про відшкодування збитків.

З наявного у справі рахунку Придунайської митниці № 2 від 17.11.2004 року, на підставі якого позивач сплатив митний збір у заявленій до стягнення сумі, не вбачається, що рахунок цей виставлений за зберігання саме вилученої партії вантажу згідно з протоколом № 382/500600/2004 від 03.09.2004 року.

Таким чином, позовні вимоги є недоведеними і місцевий господарський суд підставно відмовив позивачеві у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи позивача не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують висновків місцевого господарського суду та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених господарським судом  не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Встановлений постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005 року у справі № 19-27/151-05-4182 факт понесення позивачем збитків у вигляді сплати митного збору в сумі 51269,41 грн., як вже було зазначено вище, має свій особливий предмет доказування, який позивачем у даній справі не доведений.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству, а мотиви позивача, з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись  ст.ст.  99, 101-105  ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення  господарського  суду  Одеської області  від  21.02.2007 року у справі № 22-28-15/20-06-551 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь” ім. А.М.Кузьміна” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий  суддя:                                                Бєляновський В.В.

Судді:                                                                         Мирошниченко М.А.

Шевченко В. В.