ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 квітня 2007 р.

№ 13/2409

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянув касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Черкаська виробничо-торгова компанія"

на постанову

Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.12.2006р.

та рішення

господарського суду Черкаської
області від 27.07.2006р.

у справі

№13/2409

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Черкаська виробничо-торгова компанія"

про

спонукання до пролонгації
Договору оренди торгового місця та зобов'язання укладення Договору
(продовження строку дії договору оренди та визнання пролонгованим Договору
оренди НОМЕР_1 від 31.12.2004р. торгового місця ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до
01.07.2006р. та зобов'язання ТОВ “Черкаська виробничо-торгова компанія”
укласти з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1
договір оренди торгового місця ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на один рік з 02.01.2006
року),

за
участю представників:

-          позивача: не з'явились,

-          відповідача: Крусь Ю.І. (дов. №21 від
16.01.2007р.);

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2006 року Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа
ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Черкаська виробничо-торгова компанія" про
спонукання до пролонгації договору оренди від 31.12.2004р. торгового приміщення
ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 01.07.2006р. та зобов'язання ТОВ “Черкаська
виробничо-торгова компанія” укласти з суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 договір оренди торгового місця ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на
один рік з дня подання пропозиції про продовження строку дії договору.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач  послався на ч. 1 ст. 285
ГК України, стверджуючи про переважне право на продовження строку дії договору
оренди.

29.05.2006р. позивач, в порядку ст.
22 ГПК України, змінив позовні вимоги, посилаючись на ч. 1 ст. 777 ЦК України,
просив визнати укладеним договір оренди торгового місця ІНФОРМАЦІЯ_1 між  ТОВ "Черкаська виробничо-торгова
компанія" та СПД-ФО ОСОБА_1 з 02.01.2006р. строком на один рік.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 27.07.2006р. у справі №13/2409 (суддя: Скиба Г.М.) позов
задоволено частково. Визнано укладеним договір оренди торгового місця
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2 січня 2006 року строком до 1 липня 2006 року. Стягнуто з ТОВ
"Черкаська виробничо-торгова компанія" на користь СПД -ФО ОСОБА_1
85грн. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд послався на безпідставне та необґрунтоване підвищення відповідачем
розміру орендної плати, що не відповідає ст. 627 ЦК України.

Стверджуючи, що відповідач належним
чином не відреагував на пропозицію позивача від 15.01.2006р. стосовно укладення
договору оренди торгового приміщення, суд визнав дану пропозицію прийнятою, а
заперечення відповідача такими, що не відповідають обставинам по суті спору.

В решті позову відмовлено з підстав
необґрунтованості.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.12.2006р. у справі №13/2409 (колегія
суддів у складі головуючого судді Поліщука В.Ю., суддів Фаловської І.М.,
Агрикової О.В.) рішення господарського суду Черкаської області від 27.07.2006р.
у даній справі залишено без змін з підстав відповідності обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням
місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаська виробничо-торгова
компанія" звернулось до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, в якій просило
скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 27.07.2006р. та
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
12.12.2006р. у справі №13/2409, прийняти нове рішення про відмову у позові
повністю, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами першої
та  апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши представника
відповідача, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та на підставі
встановлених в ній фактичних обставин справи, проаналізувавши правильність
застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права,
суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню  частково, оскаржувані рішення та постанова
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з
нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин,
а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського
суду та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді
в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 31.12.2004р. між позивачем (орендарем) та
відповідачем (орендодавцем) був укладений Договір НОМЕР_2 здачі в оперативну
оренду основних засобів  ТОВ
"Черкаська виробничо-торгова компанія", предметом якого є строкове
платне користування торговим місцем ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 3.1 договору
орендна плата складає 3240грн. (з ПДВ) в місяць.

Пунктом 6.1 договору передбачено,
що договір вступає в силу з 1 січня 2005р. і діє по 1 липня 2005р. Відповідно
до угоди від 01.07.2005р. про  зміну умов
договору від 31.12.2004р. пункт 6.1 договору змінено з визначенням, що договір
оренди діє з 1 липня 2005 року по  1
січня 2006 року.

У випадку закінчення строку дії
договору оперативної оренди або його дострокового розірвання Орендар сплачує
Орендодавцеві плату за користування об'єктом оренди (з урахуванням комунальних
послуг) по день фактичної передачі основних засобів (п.6.3 договору).

У випадку відсутності заперечень
орендодавця протягом місяця після закінчення терміну дії договору, він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були
передбачені даним договором (п.6.5 договору в редакції угоди від 01.07.2005р.
про зміну умов договору від 31.12.2004р.).

Листами НОМЕР_2 від 15.11.2005р.,
НОМЕР_3 від 30.12.2005р., НОМЕР_4 від 13.01.2006р., НОМЕР_5 від 24.02.2006р.,
НОМЕР_6 від 20.03.2006р., НОМЕР_7 від 17.04.2006р., НОМЕР_8 від 23.05.2006р.
ТОВ "Черкаська виробничо-торгова компанія" повідомила позивача про
припинення дії Договору оренди НОМЕР_2 від 31.12.2004р. і що внесена ним
орендна плата за користування торгівельним місцем є неустойкою у зв'язку з
невиконанням обов'язку щодо своєчасного повернення орендованого майна,
передбаченою ч. 2 ст. 785 ЦК України.

16.01.2006р. позивачем на адресу
відповідача був надісланий листНОМЕР_9 від 15.01.2006р. в порядку ст.  181 ГК України з пропозицією до укладення
договору оренди на новий строк з проектом договору оренди торгового приміщення
НОМЕР_9 від 15 січня 2006р.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов про визнання укладеним договору оренди торгового місця
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2 січня 2006 року строком до 1 липня 2006 року на тих же умовах,
які викладені в договорі НОМЕР_2 від 31.12.2004р., у рішенні зазначив, що
відповідач безмотивно та необґрунтовано збільшив розмір орендної плати, а також
письмово повідомив про небажання укладати з позивачем новий договір оренди, що
не відповідає звичаям ділового обороту, принципам розумності та справедливості
відповідно до ст. 627 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення
місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції послався на припинення
договірних зобов'язань, що існували між сторонами по договору НОМЕР_2 від
31.12.2004р., здійснення позивачем подальшого користування орендованим
приміщенням згідно наданого проекту договору оренди, зі сплатою орендної плати,
визначеної умовами наданого позивачем проекту Договору оренди, яку відповідач
отримував та приймав. При цьому, суд апеляційної інстанції послався на
здійснення відповідачем фактичних дій щодо прийняття умов запропонованого позивачем
16.01.2006р. Договору оренди частини торгового приміщення (торгового місяця
ІНФОРМАЦІЯ_1) у вигляді прийняття оплати протягом п'яти місяців з дня подання
пропозиції та проекту договору оренди, що, на думку суду, є підставою вважати
вказаний договір укладеним.

Проте, погодитись з такими
висновками судів першої та апеляційної інстанцій неможливо, оскільки суди
дійшли до них без повного з'ясування обставин справи.

Загальний порядок укладення
господарських договорів визначений в ст.181 ГК України. Однак в порушення вимог
ст.181 ГК України суд першої інстанції
вважав укладеним договір оренди  з
2 січня 2006р. до 1 липня 2006р. на тих же умовах, які викладені в договорі
НОМЕР_2 від 31.12.2004р., проте суд апеляційної інстанції не врахував при
прийнятті постанови по даній справі та не виправив неправильне визнання судом
першої інстанції укладеним запропонований позивачем договір оренди (який
містить визначені позивачем умови укладення) на тих же умовах, які викладені в
договорі НОМЕР_2 від 31.12.2004р.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що починаючи з 01.06.2006р. спірне торгове місце ІНФОРМАЦІЯ_1,
орендується іншим орендарем, а саме: СПД-ФО ОСОБА_2, що підтверджено копією
Договору оренди НОМЕР_10 від 01.06.2006р. та Актом від 01.06.2006р., підписаним
членами комісії, яким було зафіксовано факт звільнення позивачем спірного
торгового місця ІНФОРМАЦІЯ_1, тоді як неправильно залишено без змін оскаржуване
рішення місцевого господарського суду, яким визнано укладеним з позивачем
договір оренди цього ж торгового місця з січня 2006р. до 1 липня 2006р., що
зумовило таким чином користування одним торговим місцем в червні 2006р., як
позивачем, так і СПД-ФО ОСОБА_2

Поряд з цим,  судами попередніх інстанцій не з'ясовано та
не надано оцінки тій обставині, що листом НОМЕР_9 від 15.01.2006р. позивач
надіслав відповідачу проект договору оренди торгового приміщення НОМЕР_9 від 15
січня 2006р., тоді як суди в оскаржуваних судових актах зазначили про
запропонування позивачем відповідачу проекту договору оренди частини торгового
приміщення, підписаного позивачем, а саме: 16 січня 2006р. без номеру.

Відповідно до частини першої ст.11110
ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи
апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду
є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального
права.

Оскільки передбачені процесуальним
законом (ст.1117 ГПК України) межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що
не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що постанова Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.12.2006р. та рішення господарського
суду Черкаської області від 27.07.2006р. у справі №13/2409 підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду
Черкаської області в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи
місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті,
і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове
рішення.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, п.3 ст. 1119, ст.ст.11110-11112
ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

1.          Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Черкаська виробничо-торгова компанія"
задовольнити частково.

2.          Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 12.12.2006р. та рішення господарського
суду Черкаської області від 27.07.2006р.
у справі №13/2409 скасувати.

3.          Справу №13/2409 передати на новий
розгляд до господарського суду Черкаської області в іншому складі суду.

Головуючий

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук