СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

31.07.2007

Справа №2-24/8745-2007А

За адміністративним позовом -
Фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності (СПД) ОСОБА_1, м.
Сімферополь (АДРЕСА_1)

До відповідача  - Державної
податкової інспекції у м. Сімферополь (АР Крим, м.Сімферополь,
вул.М.Залкі,19)

про визнання нечинним податкового
повідомлення

Суддя Г.Г.Колосова

При секретарі Капустіної І.М.

За участю представників:

Від позивача - ОСОБА_2,
представник, довіреність у справі

Від відповідача - Шаравіна А.М.,
головний державний податковий інспектор, довіреність у справі.

Обставини справи:

Позивач  звернувся з позовом до суду про визнання
нечинним податкового повідомлення № НОМЕР_1 від 24.05.2007р., яким позивачу
донарахований податок з доходу фізичних осіб у сумі 13615,81 грн.

У судовому засіданні 31.07.2007р.
позивач доповнив позовні вимоги та просить визнати нечинними також податкові
повідомлення  № НОМЕР_2 від 15.11.2006р.,
№ НОМЕР_3 від 08.12.2006р.,  № НОМЕР_4.

Позивач  збільшені позовні вимоги підтримав у повному
обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
просить у позові відмовити за мотивами, викладеними у запереченні на
позов.(а.с.19-20)

Згідно з п. 6 Закону України “Про
внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від
06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних
судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у
першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські
суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до внесених змін до
Кодексу Адміністративного судочинства України (від 08.09.2005р. № 2875-ІУ)
повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного
засобу здійснюється судом тільки за вимогою особи, яка бере участь у справі,
або за ініціативою суду.

Вказаних вимог від сторін не
надходило.

Суд вважає можливим проведення
судового процесу без здійснення фіксування судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд, -

встановив:

ОСОБА_1 зареєстрована як платник
єдиного податку з 01.01.2006р., термін дії свідоцтва № 46 серії НОМЕР_5 - 2006
рік (а.с. 8).

Податковим повідомленням № НОМЕР_2
від 15.11.2006р. ДПІ в м. Сімферополі
донараховано  позивачеві   суму податкового зобов'язання  - податок з доходів фізичних осіб у розмірі
13615,81 грн.

Не погодившись з винесеним  податковим повідомленням  СПД ОСОБА_1
оскаржила його  в  адміністративному порядку  до начальника ДПІ в м. Сімферополі, в ДПА в
АР Крим та ДПА України. Скарги позивача залишені без задоволення, а податкове
повідомлення - без змін, та винесені нові податкові повідомлення   № НОМЕР_3 від 08.12.2006р.,  № НОМЕР_4 та № НОМЕР_1 від  24.05.2007р.

Після чого позивач звернулась з
позовом до суду про визнання нечинним податкового повідомлення №  НОМЕР_1 від
24.05.2007р.

У судовому засіданні 31.07.2007р.
позивач доповнив позовні вимоги та просить визнати нечинними податкові
повідомлення № НОМЕР_2 від 15.11.2006р., № НОМЕР_3 від 08.12.2006р., № НОМЕР_4
та  № НОМЕР_1 від 24.05.2007р.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідачем не був врахований той факт, що СПД ОСОБА_1 з
01.01.2006 р. була обрана спрощена система
оподаткування  - єдиний податок.

Оскільки перевищення обсягу виручки
сталося у позивача у 3 кварталі 2006р., позивач вважає, що ДПІ у м. Сімферополь
неправомірно нараховане податкове зобов'язання
15.11.2006р. на  підставі наданої
позивачем  декларації  про доходи за 9 місяців 2006 р., тому що загальна
система оподаткування повинна застосовуватись для визначення його податкового
зобов'язання починаючи з 4 кварталу 2006р., а податкове зобов'язання  позивача щодо сплати податку  з доходів фізичних осіб мало бути  розраховано тільки на підставі річної
декларації за 2006р.

Відповідач позовні вимоги не
визнає, посилаючись на те, що відповідно до ст. 5 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого
підприємництва» № 727/98 від 30.06.1998р. (Указ № 727) у разі порушення вимог,
встановлених ст. 1 Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку і
звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Відповідно до п. 5 Постанови
Верховної Ради АР Крим № 124-3/02 «Про деякі питання, пов'язані з нарахуванням
і сплатою податків в АРК» (із змінами та доповненнями) у разі перевищення
господарюючими суб'єктами граничного розміру виручки (500 тис. грн.), одержаної
даними суб'єктами малого підприємництва, як необхідної умови сплати ними
єдиного податку, весь об'єм виручки, одержаної даними суб'єктами малого
підприємництва, перевищуючий граничний розмір, з урахуванням сум валових
витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, обкладається по ставці,
визначеній п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» №
889-ІУ від 22.05.2003р.

Тому відповідач вважає, що
нарахування позивачеві податкового зобов'язання при наданні ним декларації про
доходи за 3 квартал 2006р., та винесення податкового повідомлення форми «Ф»,
яка передбачена у випадках, коли податковий орган самостійно визначає податкове
зобов'язання платника податків з підстав, не пов'язаних з порушенням
податкового або іншого законодавства,
обґрунтовано.

Ретельно дослідивши матеріали
справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, а доводи
відповідача до уваги не приймає у зв'язку з наступним.

Перерахунок зобов'язань
позивача  по сплаті податку  з доходів
фізичних осіб  був  проведений відповідачем на підставі  податкової декларації позивача  за 3 квартал 2006р., яка подана  08.11.2006р.

Тобто, вказана податкова  декларація
визначає  зобов'язання  позивача, які виникли  упродовж 3 кварталу 2006р.

Однак, на протязі 3 кварталу на
позивача розповсюджувалися пільги, надані
суб'єктам, що  обрали спрощену
систему оподаткування -  єдиний податок.

Згідно  Указу „Про спрощену систему  оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” № 727 особа, що сплачує єдиний податок, не є
платником  податку на доходи фізичних
осіб, тому що  вказаний податок
сплачується  ним у складі  єдиного податку.

Перехід на загальну систему  оподаткування
у разі   перевищення   обсягу виручки над встановленим п. 1 Указу №
727 повинен бути проведений починаючи з наступного звітного періоду (кварталу)
шляхом  подання до  податкового
органу за місцем  проживання  декларації про доходи та витрати  за наслідками
звітного кварталу, наступного за тим, в якому  було перевищення.

Перевищення  було допущено позивачем у 3 кварталі 2006 р.
тому   загальна система оподаткування
повинна  застосовуватися  для
визначення його податкового зобов'язання   починаючи
з 4 кварталу 2006 р., а  податкове
зобов'язання  позивача щодо сплати
податку  з доходів фізичних осіб мало
бути  розраховано тільки на підставі  річної декларації  за 2006р.

Згідно з Листом Державної
податкової адміністрації України № 826/10/31-106 від 18.10.2006 р. «Про
спрощену систему оподаткування»,
уся  виручка  від
реалізації  товарів  (робіт, послуг)  за
звітний  (податковий)  період,
у   якому   здійснено перевищення суми виручки понад  норму,
встановлену  ст.  1
Указу,  оподатковується за ставкою
єдиного податку.  Однак з наступного  звітного
(податкового)  періоду  (кварталу) суб'єкт підприємництва  вже не має права сплачувати єдиний
податок,  тобто він повинен перейти на
загальну систему оподаткування,
обліку  та звітності  та
застосовувати  правила  ведення податкового обліку, визначені  нормами
Закону  України  "Про
оподаткування  прибутку
підприємств".

Крім того, згідно з п.п. 4.4.1
п.4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181 від
21.12.2000р. у разі, коли норма закону чи іншого нормативного акту, або  коли норми різних законів  чи різних
нормативно- правових актів  припускають
неоднозначне  (множинне )  трактування прав та обов'язків  платників податків або контролюючих органів,
внаслідок чого можливо прийняти рішення як на користь   платника податків так і на користь  контролюючого органу,  рішення приймається на  користь платника податків.

Посилання відповідача на Постанову
Верховної Ради АР Крим, згідно якої
податком з доходів  фізичних осіб
обкладається сума перевищення  граничного
розміру  виручки, що  дає
право на сплату  єдиного податку
суд до уваги не приймає.

Згідно  з п. 9.12.
ст. 9  Закону України „Про податок
з доходів  фізичних осіб”  оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів ( робіт,
послуг) у межах її підприємницької діяльності
здійснюється виключно за правилами, встановленими  спеціальним законодавством  з цих питань.

Спеціальним  законодавством, яке регламентує  порядок
оподаткування  прибутків,
отриманих  суб'єктом  підприємницької діяльності, що сплачує єдиний
податок,  є Указ № 727.

Крім того, у  податковому
повідомленні  вказано, що
податкове зобов'язання  визначено  відповідачем
на підставі  п. 4.2.2.  ст. 4 Закону № 2181.

Вказаною нормою визначені  випадки,
коли  контролюючий орган  зобов'язаний
самостійно визначати  суму
податкового зобов'язання.  Цей
перелік  є вичерпним.

Вказана норма права  не передбачає прав  відповідача
на  самостійне  визначення
сум податкового  зобов'язання  у випадках, не передбачених  п.п.4.2.2.п. 4.2  ст. 4 Закону № 2181.

Враховуючи, що у  відповідача відсутнє  право самостійно визначати  податкове зобов'язання  у випадках
своєчасного подання  платником
податків  податкових декларацій та за
відсутністю  заниження  або завищення
сум податкових зобов'язань платника,
самостійне  визначення
відповідачем  податкового  зобов'язання
позивача у даному випадку  є  перевищенням повноважень контролюючого
органу.

Більш того,  згідно
отриманого  платником податку
податкового повідомлення, воно складено за формою „Ф”, за якою,  відповідно до
Порядку  направлення органами  державної податкової служби України  податкових повідомлень платникам податків та
рішень про  застосування штрафних санкцій
від 21.06.2001 р. № 253  складаються  податкові повідомлення,  якщо відповідно до закону  податковий орган самостійно  визначає
податкове зобов'язання  платника
податку  за причинами, не
пов'язаними  із порушенням податкового або
іншого законодавства.

Таким   чином, складення податкового повідомлення за
формою „Ф” можливо  тільки у випадку,
коли  згідно з законами  з питань оподаткування  особою, відповідальною за нарахування  окремого
податку або збору, є  контролюючий
орган.

Ні
ст. 9.12.  Закону України „Про
податок з доходів  фізичних осіб”, ні
Указом 727,  ні  постановою Верховної Ради  АР Крим
„Про  деякі питання,
пов'язані  з нарахуванням та сплатою
податків в Автономної Республіки Крим” відповідача не визнано  відповідальним за нарахування  податку з доходів фізичних осіб  при оподаткуванні  доходів, отриманих  за
результатами здійснення підприємницької діяльності.

Також позивач надав до матеріалів
справи уточнену декларацію  о доходах за
період  з 01.01.2006 по 30.09.2006 р., у
який  зазначено, що платник податків не
має  податкових зобов'язань  з податку
з доходів фізичних осіб  за  вказаний період.

Таким чином, ретельно дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи
сторін, суд  вважає, що позовні вимоги
позивача підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь
у розмірі 3 грн. 40 коп. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94
КАС України.

У судовому засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини  постанови.

Постанова складена у повному обсязі  06.08.2007року.

На підставі вищевикладеного та керуючись
ст.ст. ч.1 ст. 94, 98, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нечинними податкові
повідомлення ДПІ в м. Сімферополь  №
НОМЕР_2 від 15.11.2006р., № НОМЕР_3 від 08.12.2006р., № НОМЕР_4 та  № НОМЕР_1 від 24.05.2007р.

Стягнути з Державного бюджету України на користь  Фізичної особи - суб'єкта підприємницької
діяльності (СПД) ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНН
НОМЕР_6)  3грн.40 коп. судових
витрат.

У разі неподання  заяви про апеляційне оскарження, постанова
набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі
складання  постанови у повному обсязі,
відповідно до ст. 160 КАСУ -  з дня
складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви  про апеляційне оскарження , апеляційна скарга
не подана, постанова вступає в законну силу
через 20 днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Колосова Г.Г.