ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.

№ 20/501-12/227

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу
Спірітс Продакт Інтернешнл Інтелекшуал Проперті Бі.Ві., Оранжестад, Аруба,

на рішення господарського суду
міста Києва від 27.09.2006

та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 08.02.2007

зі справи № 20/501-12/227

за позовом Спірітс Продакт
Інтернешнл Інтелекшуал Проперті Бі.Ві. (далі -Компанія)

до товариства з обмеженою
відповідальністю “Нова інтернаціональна корпорація” (далі -Корпорація), м.
Київ,

Державного департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки України (далі -Держдепартамент), м. Київ,

третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_1 (далі -ОСОБА_1),
м. Київ,

про часткове припинення дії
свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг,

за участю представників:

Компанії -Чернобая О.В.,

Корпорації -Ковтуненка Є.І.,

Держдепартаменту -не з'явився,

ОСОБА_1 -не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Компанія звернулася до
господарського суду міста Києва з позовом про дострокове часткове припинення
дії свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг “STOLI”, виданого на
ім'я Корпорації, та зобов'язання Держдепартаменту внести відповідні зміни до
Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити
необхідну офіційну публікацію.

Справа розглядалася господарськими
судами неодноразово.

Рішенням господарського суду від
27.09.2006 (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від 08.02.2007 (колегія суддів у складі: Отрюх
Б.В. -головуючий, Верховець А.А., Тищенко А.І.), у задоволенні позову
відмовлено.

Прийняті судові рішення мотивовано
тим, що Корпорація є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки власником
знака для товарів і послуг за свідоцтвом України НОМЕР_1 є фізична особа -
громадянин ОСОБА_1, залучення якого до участі в справі як відповідача в межах
господарського судочинства неможливе. Крім того, місцевий та апеляційний суди зазначили,
що зареєстрована торговельна марка “STOLI” використовується за призначенням,
внаслідок чого відсутні підстави для дострокового припинення дії свідоцтва
через її невикористання.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України Компанія просить рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з
порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення
про задоволення позову. При цьому скаржник посилається на неправильне
застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і
процесуального права стосовно визнання факту використання торговельної марки за
свідоцтвом України НОМЕР_1.

Відзиви на касаційну скаргу не
надходили.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення
попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування
ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників
Компанії та Корпорації, Вищий господарський суд України дійшов висновку про
необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що:

- Держдепартаментом 07.06.1999
Корпорації видано свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг
“STOLI” для товарів 1, 2, 3, 4, 5, 32, 33 класів Міжнародної класифікації
товарів і послуг для реєстрації знаків (далі -МКТП);

- Компанією подано позов про
дострокове часткове припинення дії свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для
товарів і послуг “STOLI” щодо товарів 32 та 33 класів МКТП (состави для
виготовлення лікерів та алкогольні напої), що мотивовано невикористанням
торговельної марки “STOLI” стосовно цих товарів протягом останніх трьох років;

- на даний час (з 15.09.2006)
власником знака для товарів і послуг “STOLI” за свідоцтвом України НОМЕР_1 є не
Корпорація, а громадянин ОСОБА_1, що підтверджується договором про передання
майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів
і послуг) НОМЕР_2, актом передання майнових прав інтелектуальної власності на
торговельну марку (знак для товарів і послуг) від 31.01.2005, а також випискою
з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг за станом
на 21.09.2006;

- позивач вважає належним
відповідачем Корпорацію, яка була власником свідоцтва України НОМЕР_1 на момент
подання даного позову (в серпні 2005 року), та заперечує проти її заміни іншим
відповідачем -теперішнім власником свідоцтва України НОМЕР_1 ОСОБА_1;

- зареєстрована торговельна марка
“STOLI” використовується в Україні, що підтверджується договором про передання
майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку (знак для товарів
і послуг) НОМЕР_2, актом передання майнових прав інтелектуальної власності на
торговельну марку (знак для товарів і послуг) від 31.01.2005, доказами
реєстрації на ім'я ОСОБА_1 доменного імені (www.stoli.com.ua), доказами існування
сторінки третьої особи в мережі Інтернет (www.stoli.com.ua), листом НОМЕР_3
стосовно пропозиції про випуск алкогольних напоїв; торговельна марка “STOLI”
застосовується в діловій документації та в мережі Інтернет, у тому числі в
доменних іменах.

Причиною виникнення спору є питання
щодо наявності підстав для дострокового припинення дії свідоцтва України
НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг.

Згідно з пунктом 4 статті 18 Закону
України від 15.12.1993 № 3689-ХІІ “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”
(далі - Закон № 3689) якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо
частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати
публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї
публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про
дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У цьому разі дія
свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник
свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Для цілей цього
пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання
його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва.

Статтею 1 Закону № 3689 визначено,
що знак -це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від
товарів і послуг інших осіб.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4
статті 5 Закону № 3689 правова охорона надається знаку, який не суперечить
публічному порядку, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються
підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом; право
власності на знак засвідчується свідоцтвом; обсяг правової охорони, що
надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг,
внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією
внесеного до Реєстру зображення знака та
переліком товарів і послуг.

Статтею 17 цього Закону
передбачено, що власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами,
що випливають із свідоцтва.

Пунктом 4 статті 16 Закону № 3689
встановлено, що використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який
товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар,
вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до
товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою
пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт
(ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування його під час
пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій
документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах.

Знак визнається використаним, якщо
його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що
відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не
змінює в цілому відмітності знака.

Аналіз наведених законодавчих
приписів дає підстави для висновку про те, що, виходячи з правової сутності
знака для товарів і послуг, обов'язковою умовою використання знака є його
використання саме стосовно товарів і послуг, щодо яких цей знак зареєстровано,
які мають бути в наявності.

Проте рішення місцевого та
постанова апеляційного господарських судів зі справи не містять відомостей про
таке: хто саме, щодо яких товарів і/або послуг, яким чином та в якому вигляді
використовував спірну торговельну марку; чи має місце фактична наявність
товарів і/або послуг, на які поширюється правова охорона за свідоцтвом України
НОМЕР_1.

Отже, попередніми судовими
інстанціями фактичні обставини, пов'язані з використанням торговельної марки
“STOLI” в Україні стосовно конкретних товарів і послуг (зокрема, з урахуванням
меж даного позову -щодо кожного з наведених у свідоцтві України НОМЕР_1 товарів
32 та 33 класу МКТП) не досліджувалися, як не досліджувалися й фактичні форми
використання зареєстрованого позначення, а тому висновки місцевого та
апеляційного господарських судів про використання в Україні торговельної марки
“STOLI” є передчасними і такими, що зроблені з неправильним застосуванням
приписів пунктів 4 статей 16 і 18 Закону № 3689, а також з порушенням приписів
статей 47, 43 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за
результатами обговорення усіх обставин справи та стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Водночас попередні судові інстанції
дійшли вірного висновку щодо необхідності відмови в задоволенні даного позову з
огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті
1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому
числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з статтею 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути
підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Позивачами є
підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

За позовною вимогою про дострокове
припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг належним
відповідачем є власник цього свідоцтва, питання щодо об'єкту інтелектуальної
власності якого становить предмет позову.

Згідно з статтями 15, 26, 30
Цивільного процесуального кодексу України справа, де відповідачем є фізична
особа (власник свідоцтва України на знак для товарів і послуг), підлягає
розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин наявність у
даному випадку власника свідоцтва -фізичної особи - виключає можливість
здійснення господарським судом заміни неналежного відповідача (Корпорації) чи
залучення громадянина ОСОБА_1 до участі у даній справі як іншого відповідача
відповідно до статті 24 ГПК України, оскільки це суперечило б приписам статей
1, 12, 21 ГПК України щодо підвідомчості справ господарським судам.

З огляду на наведене попередні
судові інстанції, встановивши, що власником свідоцтва України НОМЕР_1 на знак
для товарів і послуг “STOLI” на час прийняття судом рішення зі справи є не
Корпорація (до якої заявлено даний позов), а фізична особа - громадянин
ОСОБА_1, за відсутності у Корпорації права власності на об'єкт інтелектуальної
власності за свідоцтвом України НОМЕР_1 дійшли обґрунтованого висновку щодо
необхідності відмови в задоволенні позовних вимог до Корпорації, яка в даному випадку
є неналежним відповідачем.

Водночас відхилення позовної вимоги
про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг
“STOLI” є достатньою підставою і для відхилення вимог про зобов'язання
Держдепартаменту внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки
для товарів і послуг та здійснити відповідну публікацію.

Отже, хоча факт використання
торговельної марки “STOLI” власником свідоцтва України НОМЕР_1 (чи іншою особою
під контролем з боку власника свідоцтва) не є встановленим належним чином у
межах даного судового провадження, а відповідне посилання попередніх судових
інстанцій є помилковим, але ця помилка не призвела до прийняття неправильних
судових рішень по суті даного позову, а тому й не може бути підставою для їх скасування.

Таким чином, касаційна інстанція з
метою забезпечення необхідної повноти та всебічності можливого судового
розгляду наявного спору в порядку цивільного судочинства, враховуючи приписи
частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України щодо
підстав звільнення від доказування, вважає за необхідне змінити рішення
місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи, виключивши з
їх мотивувальних частин посилання на встановлення факту використання
торговельної марки “STOLI” за свідоцтвом України НОМЕР_1 як наслідок
неправильного застосування попередніми судовими інстанціями приписів пунктів 4
статей 16 і 18 Закону № 3689 та порушення приписів статей 47, 43 ГПК
України, тоді як в іншій частині судові рішення зі справи мають бути залишені
без зміни як такі, що прийняті з дотриманням приписів матеріального та
процесуального законодавства.

Керуючись статтями 1117,
1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спірітс Продакт
Інтернешнл Інтелекшуал Проперті Бі.Ві. задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 27.09.2006 та постанову Київського   апеляційного   господарського  суду
від  08.02.2007  зі
справи № 20/501-12/227 змінити, виключивши з їх мотивувальних частин
посилання на встановлення факту використання торговельної марки “STOLI” за
свідоцтвом України НОМЕР_1.

В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від 27.09.2006 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 08.02.2007 зі справи № 20/501-12/227
залишити без змін.

Суддя              В.Селіваненко

Суддя               І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов