СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Справа № 13/247-АП-07
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій
О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної оосби ОСОБА_1
до Державної  податкової
інспекції у м.Херсоні
за участю представників:
- ОСОБА_2. (представника за усним дорученням),
-Тосік Н.Г., Шевченко О.А. (головних державних податкових інспекторів),
скасування рішень ДПІ у м. Херсоні ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 року та
Відповідно до позовної заяви вимоги
ґрунтуються на незаконності винесених рішень, оскільки вини прийняті за
наслідками перевірки, результати якої зафіксовані у акті перевірки ІНФОРМАЦІЯ_4
року, дії посадових осіб податкового органу по складанню якого постановою
Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 червня 2006 року визнані
Відповідачем зазначені вимоги не
визнаються з посиланням на пропуск позивачем річного строку звернення до суду з
такими вимогами, що передбачено статтею 99 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає
повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної
юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення
адміністративного судочинства.
За змістом статті 2 вказаного
Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.
До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового
Згідно до визначення наданого у
пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції -переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Виходячи з вищевикладеного суд
приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий
характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного
судочинства України. А тому, враховуючи суб'єктний склад оспорюваних правовідносин
та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС
України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду
адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір
підвідомчий господарським  судам України.
Крім викладеного з матеріалів
справи слідує, що 21 листопада 2005 року посадовими особами Державної податкової
адміністрації у Херсонській області проведена перевірка магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_5”, що розташованого по АДРЕСА_1, та який належить позивачу, з
питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового
обігу, за результатами якої складено відповідний акт перевірки  ІНФОРМАЦІЯ_4 року  (а.с. 20-21).
Поряд з цим в той же день
посадовими особами Державної податкової адміністрації у Херсонській області
проведена перевірка кафе „ІНФОРМАЦІЯ_5”, що розташованого по АДРЕСА_1, та який
належить позивачу, з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового обігу, за результатами якої складено відповідний акт
перевірки  ІНФОРМАЦІЯ_6року  (а.с. 20-21).
Цей факт також встановлено судовим
рішенням у справі № 2-а-20/06 Комсомольського районного суду м. Херсона від 15
червня 2006 року за позовом ОСОБА_1. до Державної податкової адміністрації у
Херсонській області про визнання
неправомірними дій працівників щодо проведення перевірки, складання
актів перевірки та їх скасування, у зв'язку з чим за статтею 72 КАС України він
не потребує повторного доведення. Зокрема, за приписами цієї статті обставини,
встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної
сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
сторони або особа, щодо якої  встановлено
ці обставини. Цією постановою судом визнано протиправними дії посадових
осіб  щодо складання додатку № 4 до акту
перевірки ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до акту перевірки
ІНФОРМАЦІЯ_6року податковим органом встановлено, що позивачем: 1) не
забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення
розрахункових операцій сумі, яка зазначена у денному звіті РРО, що є порушенням
пункту 13 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (надалі Закон №
265/95-ВР); 2) не забезпечено збереження денних звітів РРО в книзі обліку
розрахункових операцій, у зв'язку з чим допущено порушення пункту 9 статті 3
названого Закону № 265/95-ВР; 3) допущено відсутність цінників (прейскурантів),
найменувань у меню на товари, язі знаходяться у реалізації, що є порушенням
пункту 8 статті 3 Закону 265/95-ВР.

В той же час, за актом перевірки
ІНФОРМАЦІЯ_4 року податковим органом встановлено допущені позивачем порушення:
1) проведення розрахункової операції без застосування РРО на загальну суму
покупки 7,55 грн, що є порушенням пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР; 2)
невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахункових
операцій сумі, яка зазначена у денному звіті РРО, чим порушено пункт 13 статті
3 вказаного Закону; 3) не забезпечено зберігання денних звітів РРО в книзі
розрахункових операцій, у зв'язку з чим порушено пункт 9 статті 3 Закону №
265/95-ВР; 4) проведено розрахункових операцій з видачею розрахункових
квитанцій без використання книги обліку розрахункових операцій, що є порушенням
пункту 5 статті 3 Закон № 265/95-ВР; 5) зберігання на місці торгівлі
алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка, чим порушено
Декрет КМУ „Про акцизний збір” № 18-92 від 26 грудня 1992 року та статтю 11
Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

На підставі названих актів
перевірки та виявлених порушень Державною податковою інспекцією у м. Херсоні
прийняті рішення про застосування до позивача штрафних санкцій, а саме: рішення
ІНФОРМАЦІЯ_1 року про нарахування 1700 грн штрафу (а.с. 22);  ІНФОРМАЦІЯ_2 року про нарахування 427 грн
штрафних санкцій (а.с. 23) та ІНФОРМАЦІЯ_3 року про нарахування 3748,75 грн
штрафних санкцій (а.с. 24).

Основні засади функціонування та
діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про
державну податкову службу в Україні” (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 названого Закону
встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать:
Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні
податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах
у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого
виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових
адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов'язану із здійсненням
контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому законом порядку, а також роботу пов'язану із
проведенням боротьби з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, веденням реєстрів імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних
торговців, місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; застосуванням
у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до суб'єктів
підприємницької діяльності за порушення законодавства про виробництво і обіг
спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових
виробів.  Крім того, за пунктом 2 частини
1 статті 11  даного Закону здійснення
такого контролю віднесено до прав органів державної податкової  служби.

Крім того, за змістом Закону
України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (надалі Закон
№ 481/95-ВР) ним визначаються основні засади державної політики щодо
регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем
виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими
виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і
тютюнових виробів на території України.

За статтею 16 Закону №
481/95-ВР  контроль за дотриманням його
норм здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах
компетенції, визначеної законами України.

Таким чином, на підставі викладених
правових позицій слідує висновок про наявність у податкових органів права на
проведення перевірок, які можуть носити плановий або позаплановий характер,
щодо контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари (послуги), а також дотримання норм обігу
алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Безпосередньо правові засади
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначені Законом України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
(надалі Закон № 265/95-ВР).

Статтею 2 Закону № 265/95-ВР надано
визначення реєстратора розрахункових операцій, яким є пристрій або
програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який
призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні
послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації
кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових
операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний
контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний
таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. При цьому розрахунковою
операцією являється приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача
готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі
застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного
розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги)
банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення
розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Поряд з цим, статтею 3 названого
Закону встановлено порядок розрахунків
суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові
операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Зокрема, за пунктами 1 та 2 цієї
статті такі суб'єкти зобов'язані серед іншого проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок, а також видавати особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої
форми на повну суму проведеної операції.

Приписами пункту 5 статті 3
визначено, що у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у
випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги
обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням
встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через
електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу
Державним казначейством України.

За пунктом 8 названої статті суб'єкти
господарювання повинні реалізовувати товари (надавати послуги) за умови
наявності цінника на товар (меню, прейскуранта, тарифу на послугу, що
надається) у грошовій одиниці України, а згідно до пункту 9 -щоденно друкувати
на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу
товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах
обліку розрахункових операцій. Поряд з цим у відповідності до пункту 13
названої статті суб'єкти господарювання повинні забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в
денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня.

В даному випадку при перевірці
позивача за названими актами податковим органом саме й були виявлені порушення
пунктів 1, 5, 8, 9 та 13 статті 3 названого Закону, про що зазначено вище, а
тому відповідачем правомірно застосовано за вказаними рішеннями статті  17, 22 та 23
Закону № 265/95-ВР щодо нарахування штрафних санкцій в розмірі 4175,75
грн.

Основні засади державної політики
щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим
виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем
виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими
виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і
тютюнових виробів на території України встановлені Законом України „Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Зокрема, згідно до статті 11 цього
Закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також
такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в
порядку, визначеному законодавством.

В свою чергу згідно статті 17
названого Закону до суб'єктів господарювання за зберігання, транспортування,
реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка
або з підробленими марками акцизного збору застосовуються штрафні санкції в
розмірі 100 відсотків вартості товару, але не менше 1700 гривень.

В даному випадку під час перевірки
податковим органом було встановлено саме таке порушення, у зв'язку з чим
нарахування штрафної санкції в розмірі 1700 грн є правомірним.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, судом констатується, що
у відповідності до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до суду, встановленого цим Кодексом. Для
звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В свою
чергу пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому
наполягає одна із сторін.

Безпосередньо відповідач у відзиві
на позов наполягає на застосуванні положень статті 100 КАС України, у зв'язку з
чим суд зазначає, що спірні рішення прийняті 30 грудня 2005 року, а позивач
звернувся до суду з даним позовом 23 травня 2007 року, тобто після сплину
річного строку, який закінчився 31 грудня 2006 року.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Приймаючи до уваги той факт, що в
задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір в
розмірі 3,40 грн державного мита підлягає
віднесенню на нього.

На підставі  зазначених правових норм та керуючись статтями
158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2.Роз'яснити сторонам, що дана
постанова набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного
розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається
протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному
обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Дата підпису постанови -27
липня 2007 року

Суддя                                                                  М.К.
Закурін