СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

25 липня 2007 року
Справа № 2-19/702-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Котлярової О.Л.,

суддів                                                                      Маслової З.Д.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

позивача: Донченко О.В., довіреність № 1/3/153 від 03.07.2007,

відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Кримського державного автомобільного навчального комбінату на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Мокрушин В.І.) від 13 лютого 2007 року по справі № 2-19/702-2007А

за позовом           Кримського державного автомобільного навчального комбінату (вул. Маяковського, 6,Сімферополь,95011)

до           Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим (вул. Леніна, 17,Сімферополь,95001)

про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Кримський державний автомобільний навчальний комбінат  звернувся до господарського суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Сімферополя від 25 квітня 2006 року „Про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне надання відомостей у систему персоніфікованого обліку” у сумі 38.945,45 грн.

Позов обґрунтовано тим, що несвоєчасне надання відомостей сталося  за наслідком помилки, а не навмисно (збій у комп’ютерної системі), за що Конституцією України  та Законом України „Про систему оподаткування” не передбачено покарання.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивач не виконав обов’язку щодо своєчасного надання відомостей у систему персоніфікованого обліку, за що діючим законодавством передбачена відповідальність.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в якій просить постанову  скасувати, позов задовольнити, вважаючи постанову прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на невмисне  надання несвоєчасно відомостей, на  конституційну заборону судження діючого об’єму прав та на можливість  відповідно до пункту 5 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосування штрафу у розмірі 170 грн.

З заперечення на апеляційну скаргу  слідує, що відповідач з доводами апеляційної скарги не згоден, вважає постанову суду законною та обґрунтованою.

Розпорядженням заступника голови суду змінено склад колегії, яка визначена: головуючий судді Котлярова О.Л.,  суддя Маслова З.Д., Ткаченко М.І.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач просив справу розгляну у його відсутність, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належними чином.

Розглянувши справу в порядку статті 195 Кодексу адміністративного  судочинства України, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія  вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

25 квітня 2006 року першим заступником начальника Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Сімферополя прийнято рішення про застосування до Кримського державного автомобільного навчального комбінату  фінансових санкцій у сумі 38.945,42 грн. за несвоєчасне надання даних до системи персоніфікованого обліку (а.с. 7).

Підставою для прийняття рішення став акт перевірки № 8 від 12 квітня 2006 року, яким встановлені порушення Кримським державним автомобільним навчальним комбінатом підпункту 4 пункту 2 статті 17 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, пункту 1 Порядку формування і надання органами Пенсійного фонду України відомостей про застрахованих осіб, а саме: несвоєчасне надання відомостей про застрахованих осіб у систему персоніфікованого обліку за 2005 рік, фактично звіт надано 12 квітня 2006 року (а.с. 14).

Пенсійний фонд України Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” №1058 від 9 липня 2003 року (зі змінами) та Порядком формування  та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 7-6 від 10 червня 2004 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2005 року за № 1000/9599, прийнятим на виконання закону, зобов’язаний вести облік застрахованих осіб та персоніфікований облік відомостей про суми заробітної плати (доходу) та облік сплати страхових внесків і забезпечувати функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” позивач є страхувальником.

Згідно зі підпунктом 4 частини 2 статті 17 вказаного Закону страхувальники зобов’язані подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду в  терміни, порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Форма і терміни надання звітності у систему персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України встановлені вказаним вище Порядком.

Так, підпунктами 1, 6 пункту 1.3 вказаного Порядку передбачено, що страхувальник раз на рік до 1 квітня поточного року відповідно до затвердженого графіка надає до територіального органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації комплект документів первинної звітності в систему персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб за попередній рік.

Невиконання цих вимог приводить  к помилкам у єдиному державному автоматизованому банку відомостей про застрахованих осіб та відповідно до  частини 9 пункту 5 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” є безумовною підставою для накладення штрафу у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожних повних або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує з акту перевірки і не спроможуться  позивачем, він  порушив вказані вище норми матеріального права, так як звіт надав 12 квітня 2006 року, за що правомірно залучений до відповідальності.

Апеляційна інстанція не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що несвоєчасне надання відомостей настало через збій у комп’ютерної системі, тобто невмисно, тому що Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не передбачає застосування відповідальності в залежності від причин, з яких страхувальник допустив порушення встановленого законом обов’язку. Як вказано вище безумовною і єдиною підставою для застосування штрафу є несвоєчасне надання відомостей.

Доводи апеляційної скарги відносно судження  Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” об’єму прав при застосуванні відповідальності, встановленого Законом України „Про систему оподаткування”, що є порушенням Конституції України, суд вважає неспроможними. Так, як слідує з Закону України „Про систему оподаткування”, він не розповсюджується на правовідносини у системі загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, так як ці правовідносини не є податковими і регулюються нормами спеціального законодавства, яке і підлягає застосуванню.

Також неспроможними на думку суду є посилання в апеляційній скарзі на можливість застосування штрафу у розмірі 170 грн., так як пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, на яку посилається позивач і на підставі якої застосовані до нього штрафні санкції,  передбачено, що застосування штрафу у розмірі 170 грн. здійснюється  лише  коли  10% від суми страхових внесків складають менше 170 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що постанова судом першої інстанції прийнята  без порушенням норм  матеріального та процесуального права, при повному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у постанові, відповідають обставинам справи, інших підстав для зміни (скасування) судового рішення не має.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кримського державного автомобільного навчального комбінату залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 13 лютого 2007 року у справі № 2-19/702-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.Л. Котлярова

Судді                                                                      З.Д. Маслова

М.І. Ткаченко