ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.07
Справа №АС16/290-07.

Господарський суд Сумської області у складі судді –Моїсеєнко В.М.,розглянувши справу

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю « Агропромінвест», м.Глухів

до відповідача  Глухівської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання нечинним рішення  № /0 від 06.04.2007р.

За участю представників сторін:

від позивача :     Воєйко В.Л.( довіреність б/н від 14.03.07р.)

від відповідача:  Кузьміна Л.В. (довіреність від 19.07.07р., № 6111/10/10-018)

Яресько П.І. ( довіреність від 13.02.07р. № 1235/10/10-011)

Шинкєєв В.Г. ( довіреність від 21.05.07р. №4229/10/10-018)

В судовому засіданні  оголошувалася перерва з 10 год.20 хв. 14.06.2007р. до 11 год.40 хв.02.07.2007р.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд визнати нечинним рішення відповідача  про застосування  штрафних ( фінансових) санкцій № /0 від 06.04.2007р на суму 12000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує, рішення  вважає обґрунтованим та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін,  дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до направлення № 136  від 05 березня 2007 року, виданого Глухівською міжрайонною державною податковою інспекцією , відповідачем  27 березня 2007 року була здійснена виїзна  планова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю « Агропромінвест» з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.012005р. по 31.12.2006р.

За результатом перевірки складений акт № 512/23/32064505 від 27.03.2007р.  та відповідно  акту прийняте рішення від 06.04.2007 р. № /0  про застосування штрафної санкції на суму  12000 грн., з зазначеним рішенням позивач не погоджується та оскаржує його.

Перевіркою було встановлено, що в порушення вимог п. п. 1,2 ст. З Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995р. ( із змінами та доповненнями), за реалізацію  продукції не власного виробництва позивач отримав через касу підприємства кошти від Скопенко В.В.  в сумі 2400,00 грн. без застосування реєстраторів розрахункових операцій з оформленням прибуткового касового ордера, внаслідок чого до позивача

рішенням про застосування фінансових санкцій від 06.04.2007р. була застосована  фінансова  санкція в сумі 12000 грн.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про неправомірність застосування штрафних санкцій посилається  на те, що товариство реалізовувало власні основні  фонди.  Як вважає позивач,  відповідно до   ст.8 Закону України « Про оподаткування прибутку підприємств» ( 334/94-ВР) у редакції Закону України від 22.05.1997р. № 283/97-ВР) визначено, що основні фонди – це матеріальні цінності, що використовуються  у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів із дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких поступово зменшується у зв’язку з фізичним або моральним зносом. Також позивач посилається на лист ДПА України № 10413/6/23-2119 від 18.11.2004р. де зазначено, що « основні фонди не є продуктом праці, а також продукцією власного виробництва, що виробляється та або реалізується суб’єктом підприємницької діяльності  через оптову та роздрібну торгівлю. Тобто не є товаром , призначеним для торгівлі. Позивач  пояснює, що  реалізуючі товар через склад, який належить його товариству і  розташований у с. Пустогород Глухівського району грошові кошти за прибутковими  ордерами № 1 і № 4 одержувалися касиром і оприбутковувалися у касу у м. Глухів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Як свідчать матеріали справи, сума за реалізацію продукції не власного виробництва через касу підприємства без застосування реєстраторів розрахункових операцій з оформленням прибуткових касових ордерів склала 2400 грн., чим порушено п.1.2 ст.3 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995р. із змінами та доповненнями.

Відповідно до п.1.2.3 ст.3 зазначеного Закону  суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій або в безготівковій формі( із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів ( наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язані : проводити розрахунки операцій на повну суму покупки ( надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру розрахункових операцій з додержанням  встановленого  порядку їх застосування.

Отже ,  при сплаті готівкових коштів за проданий  товар  в бухгалтерію позивача , реєстратор розрахункових операцій повинен застосовуватися на загальних підставах.

Таким чином при продажі продукції не власного виробництва на суму 2400 грн. позивач повинен був здійснювати розрахункову операцію в готівковій формі з використанням реєстратора розрахункових операцій.

Так, ст.8 Закону України від 28.12.1994р. № 334/94-ВР « Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що основні фонди – це матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей та вартість яких перевищує 1000 грн. і поступово зменшується у зв’язку з фізичним або моральним зносом.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7«Основні засоби», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000р. № 92 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.05.2000р. за 3 288/4509, визначено, що основні засоби, це матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання ( експлуатації) яких більше одного року ( або операційного циклу, якщо він довший за рік).  Об’єкт основних засобів вилучається з активів у разі його вибуття внаслідок продажу, безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства України, матеріальні та нематеріальні активи, а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях , крім операцій з їх випуску ( емісії) та погашення є товаром.

Відповідно до п.1 ст.3 Закону України « Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995р. із змінами та доповненнями суб’єкти підприємницької діяльності , які здійснюють  розрахункові операції за готівку при продажу товарів ( наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язання проводити розрахункові операції на повну суму покупки ( надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій або у випадках передбачених цим Законом , із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до п.1.4 Глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженій постановою Національного банку України від 21.01.2004р. № 22  безготівкові розрахунки – це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування  банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів.

Враховуючи вищенаведене , суб’єкти підприємницької діяльності у разі  продажу ними за готівкові кошти матеріальних цінностей, які вилучені з активів та які не є продукцією власного виробництва, зобов’язані проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку  та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або здійснювати такі розрахункові операції в безготівковій формі через установи банків, крім випадків передбачених законом.

Отже ,  викладені в акті  факти  засвідчують  порушення п.п.1.1 ст.3 Закону України  від 06.07. 1995р. № 265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, за реалізацію  продукції не власного виробництва через касу підприємства в сумі 2400 грн. без застосування реєстратора  розрахункових операцій з оформленням прибуткових касових ордерів , тому посилання  позивача на неправомірність застосування штрафної санкції , суд вважає  необґрунтованими та  помилковими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як необґрунтовані та  неправомірні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову – відмовити

2.          Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

3.          Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

4.          Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                          В.М.МОЇСЕЄНКО

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови підписаний 24.07.2007  р.

З оригіналом згідно

Секретар судового засідання                           Л.М.Сорока