ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 18/318
11.07.07 р.

За позовом:          АТ «Український інноваційний банк»в особі Оболонської філії;

До:                    ДП «Мода»Приватного підприємства торгово-виробничої фірми «Сервіс –шуз»;

Про:                     стягнення 517 854,42 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від позивача:                    Чечко В.Г., представник, довіреність №9 від 15.01.2007 р.;

Від відповідача:           не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 300 000,00 грн. заборгованості за кредит, 145 104,63 грн. заборгованості за відсотками по користуванню кредитом, 72 749,79 грн. пені, 5 087,50 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У вищезазначеній позовній заяві позивач просить з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах суми позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач –Дочірнє підприємство «Мода»Приватного підприємства торгово-виробничої фірми «Сервіс –шуз», повноважних представників сторін у судове засідання не направив, не зважаючи на визнання судом їх явки обов’язковою, відзиві на позов не надав, позовні вимоги по суті не заперечив. Господарський суд, керуючись статтею 75 ГПК України, вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

09.07.2004 р. між сторонами укладена кредитна угода, за умовами якої позивач зобов’язався надати відповідачеві кредит у сумі 300 000,00 грн. на строк з 09.07.2004 р. до 08.07.2005 р.

Відповідно до п. 3.5.1. договору відповідач сплачує позивачеві відсотки у розмірі 24% річних, які нараховуються за період наявності позичкової заборгованості по обліку позивача. Такі відсотки нараховуються за фактичну кількість днів періоду нарахування відсотків на основі фактичної календарної кількості днів в році. Фактично нараховані відсотки відповідач сплачує щомісячно, в період з 1-го по 10-й календарний день місяця, наступного за звітним, та в кінці строку дії даної угоди.

Додатковою угодою №1 від 06.12.2004 р. до кредитної угоди сторони погодили розмір відсотків у розмірі 27% річних.

Додатковою угодою №2 від 13.09.2006 р. розмір відсотків визначений сторонами у розмірі 11,7% річних.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач належним чином виконав свої зобов’язання за договором, надавши позивачеві кредит у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується випискою банківської установи, яка додана до матеріалів справи.

Відповідач не виконав свої зобов’язання за угодою, наданий позивачем кредит не повернув, відсотки за його користування сплатив частково. Станом на день слухання справи у судовому засіданні сума боргу відповідача перед позивачем складає: 300 000,00 грн. за кредит та 145 104,63 грн. за відсотками по користуванню кредитом.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За прострочку платежу позивачем нарахована пеня у розмірі 72 749,79 грн., передбачена п. 3.5.2. угоди. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи, умовам угоди та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Вина відповідача повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Враховуючи ту обставину, що відповідач позовні вимоги не заперечив, а наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог позивача, вимоги останнього підлягають задоволенню.

Клопотання позивача про накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову не підлягає задоволенню, оскільки статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку це стосувалося позивача, який мав би довести наявність обставин, визначених статтями 66, 67 ГПК України. Такі докази позивачем не доведені та господарському суду не надані, а тому у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення зазначеного клопотання.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Дочірнього підприємства «Мода»Приватного підприємства торгово-виробничої фірми «Сервіс –шуз» (інд. 03115, м. Київ, вул. Святошинська, 3, ) на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк»в особі Оболонської філії (інд. 04210, м. Київ, вул. Тимошенко, 18, ) 300 000 (триста тисяч) грн. заборгованості за кредит, 145 104 (сто сорок п’ять тисяч сто чотири) грн. заборгованості за відсотками по користуванню кредитом, 72 749 (сімдесят дві тисячі сімсот сорок дев’ять) грн. пені, 5 087 (п’ять тисяч вісімдесят сім) грн. 50 коп. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя
О.В. Мандриченко