ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.

№ 2-37/04 (2-21/04)

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:

Добролюбової Т.В., Гоголь Т.Г.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

ОСОБА_1, м. Львів

на ухвалу

Апеляційного суду Львівської
області від 08.11.2004 у справі № 22/5014 2004

у справі

№2-37/04р.(2-21/04)

за позовом

Регіонального відділення Фонду
державного майна України у Львівській області

до

1.Відкритого
акціонерного товариства "Львівське взуттєве виробничо-торговельне
підприємство "Прогрес", м. Львів

2.ОСОБА_1,
м. Львів

3.Державного
підприємства "Управління по експлуатації адміністративного будинку ДПА у
Львівській області, м. Львів

треті особи

1.Державна
податкова інспекція у м. Львові

2.Львівське
обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної
оцінки

3.Шевченківська
районна державна адміністрація Львівської міської ради

про

визнання угоди недійсною

за участю представників сторін:

від позивача:

не з'явилися

від відповідачів:

від третіх осіб:

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Відповідно до статті 1114
Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу
належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого
господарського суду України від 27.04.2007, надіслана сторонам у справі
-07.05.2007 року), проте, сторони не скористалися наданим їм статею 22
Господарського процесуального кодексу України правом на участь у судовому
засіданні касаційної інстанції.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2003 року Регіональне
відділення Фонду державного майна України у Львівській області звернулося до
місцевого суду Шевченківського району м. Львова з позовом до Відкритого
акціонерного товариства "Львівське взуттєве виробничо-торговельне
підприємство "Прогрес", гр. ОСОБА_1, Державного підприємства
"Управління по експлуатації адміністративного будинку ДПА у Львівській
області" про визнання недійсної угоди НОМЕР_1 про продаж державного майна,
витребування з чужого незаконного володіння приміщення магазину загальною
площею 87,9 кв.м., що розташоване АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані
приписами статей 48, 60, 225 Цивільного кодексу УРСР, статті 50 Закону України
"Про власність".

21.01.2004 позивачем доповнено
позов вимогою про скасування свідоцтва про право власності на нежитлове
приміщення від 29.01.2002 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 11.06.2004 (суддя: Свірідова В.В.) -у задоволенні позову
відмовлено з огляду на те, що спірна угода відповідає вимогам діючого законодавства,
товариство використало своє право на відчуження належного йому майна, а
гр.      ОСОБА_1, як добросовісний
набувач, придбав нежитлове приміщення на законних підставах.

За апеляційною скаргою
Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області
судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 08.11.2004 (судді: Каблак П.І. -головуючий, Шашкіна С.А.
Мойсюк М.І.) - скасоване з направленням справи на новий розгляд в той же суд
іншому судді.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши
правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги дійшла висновку про відсутність підстав
для її задоволення з огляду на таке:

Відмовляючи у задоволенні позову
Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області
суд першої інстанції дійшов висновку про те, що будівництво багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1, в якому знаходиться спірне приміщення магазину, фінансувалося
за рахунок власних коштів Львівського ВТВО "Прогрес" і проводилося
господарським способом.

Крім того, суд установив, що в
рахунок погашення боргів товариства перед бюджетом приміщення магазину, що є
предметом договору, який оспорює позивач у справі, було продане гр. ОСОБА_1 з
дозволу ДПІ у м. Львові (оскільки з 1999 року все майно товариства знаходилося
у податковій заставі).

З таким висновком не погодився суд
апеляційної інстанції, скасував рішення та направив справу для нового розгляду
з метою з'ясування питання хто є власником спірного приміщення. Апеляційний суд
зазначив в ухвалі про те, що суд першої інстанції не спростував доводи
Регіонального відділення Фонду Державного майна України у Львівській області
про те, що спірне майно залишилося у державній власності, не дослідив процесу
приватизації майна підприємства та не застосував відповідні норми матеріального
права. Отже, ухвалою апеляційної інстанції від 08.11.2004 визначено, що
місцевий суд допустив неповноту встановлення фактичних обставин справи, яка
може бути усунена при новому розгляді справи.

Відповідно до статті 301 Цивільного
процесуального кодексу України (в редакції 18.07.1963 року) під час розгляду
справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд в
апеляційному провадженні має право, зокрема, постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, якщо встановлено порушення процесуального права, що
перешкоджає суду апеляційної інстанції дослідити нові докази чи обставини, які
не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи скаржника зводяться до того,
що гр. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного майна, а касаційна скарга не
містить посилань на порушення апеляційним судом норм матеріального чи
процесуального права із зазначенням суті порушення або неправильного
застосування норм права.

З огляду на викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування
прийнятої у цій справі ухвали.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 08.11.2004 у справі №22/5014 2004 - залишити без змін.

Касаційну скаргу гр. ОСОБА_1
-залишити без задоволення.

Головуючий, суддя

Т. Добролюбова

Суддя

Т. Гоголь

Суддя

Л. Продаєвич