ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.
№ 24/404

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Львов Б.Ю. і Шевчук С.Р.

розглянув касаційне подання прокурора Новомиколаївського району Запорізької області, смт Новомиколаївка Запорізької області (далі –Прокурор)

на рішення  господарського суду Запорізької області від 30.11.2005

зі справи  № 24/404

за позовом Прокурора в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Запорізького обласного відділення Оріхівської міжрайонної виконавчої дирекції, м. Оріхів Запорізької області (далі –виконавча дирекція Фонду)

до фермерського господарства “Баришніков”, смт Новомиколаївка Запорізької області (далі -  ФГ “Баришніков”)

про спонукання до реєстрації.

Судове засідання проведено за участю представників:

Прокурора –Баклан Н.Ю. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України),

виконавчої дирекції Фонду –не з’яв.,

ФГ “Баришніков” –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року Прокурор в інтересах держави в особі виконавчої дирекції Фонду звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про зобов’язання ФГ “Баришніков” зареєструватись у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як платник страхових внесків на підставі приписів статті 27 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похоронами” (в редакції, що була чинною на час звернення з позовом до господарського суду; далі -  Закон).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.11.2005 (суддя Пасічник Т.А.) в позові відмовлено. У прийнятті зазначеного рішення місцевий господарський суд виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

У касаційному поданні до Вищого господарського суду України Прокурор просить скасувати оскаржуване рішення господарського                    суду Запорізької області та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням господарським судом норм матеріального права.

Відзив на касаційне подання не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційного подання з огляду на таке.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо зобов’язання відповідача зареєструватися у виконавчій дирекції Фонду як платник страхових внесків.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб’єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов’язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв’язку з вагітністю та пологами, народженням дитини та необхідністю догляду за нею, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон.

Згідно з приписами статей 9, 10 Закону Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, провадить збір і акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням; управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців; безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція; робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення.

Відповідно до статті 8 Закону спори, що виникають з правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку, встановленому статутом цього Фонду, та в судовому порядку.

У даному випадку позивач (виконавча дирекція Фонду) виступає саме як суб’єкт владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до відносин з загальнообов’язкового державного соціального страхування цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4-89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, місцевим господарським судом в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4-89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.01.2006 касаційне подання Прокурора на рішення господарського суду Запорізької області від 30.11.2005 разом з матеріалами справи № 24/404 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2007 відмовлено у відкритті касаційного провадження за зазначеним касаційним поданням, справу повернуто до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень, постановлених не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд місцевим господарським судом публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого ним рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України з передачею справи місцевому суду для розгляду за правилами КАС України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ           № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне подання прокурора Новомиколаївського району Запорізької області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Запорізької області від 30.11.2005 зі справи № 24/404 скасувати.

Справу передати до господарського суду Запорізької області для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              Б. Львов

Суддя                                                                                              С. Шевчук