ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.

№ 9-30-16/326-04-8063

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого -судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. -(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 12.04.07

у справі

№ 9-30-16/326-04-8063

господарського суду

Одеської області

за позовом

Спільного підприємства “Удіміс”

до

Акціонерного товариства “Консам”,
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

треті особи

Відкрите акціонерне товариство
“Уманське автотранспортне підприємство -17107”, Колективне підприємство
“Білгород-Дністровська швейна фабрика”

про

визнання недійсним договору
купівлі-продажу

за участю представників від:

позивача

Голоднюк О.М. (дов. від 01.03.07)

відповідача

не з'явилися, були належно
повідомлені

В С Т А Н О В
И В :

У жовтні Українсько-болгарське
спільне підприємство "Удіміс" звернулось  з письмовою
заявою до Акціонерного товариства "Консам", Суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_1, укладеного між АТ
"Консам" та  СПД ОСОБА_1 та
визнання за позивачем права власності  на
будівлю, їдальні, обладнання їдальні, будівлю
підстанції, трансформатори -3 шт., будівлю прохідної, жилі будинки - 32
шт., будівлю туалету, місткість для води -3 шт., вагончики -2 шт., що є  частиною бази відпочинку  "Лади", які розташовані за адресою:
Одеська область, Білгород-Дністровський район
смт. Затока, Ліманський курортний район.

Реалізовуючи право, надане ст. 22
Господарського процесуального кодексу України, позивач заявою від 20.12.04 та
від 18.01.97  уточнив позовні  вимоги та просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу НОМЕР_1.

Заявлена вимога СП
"Удіміс" була предметом неодноразових судових переглядів. Рішенням
господарського суду Одеської області від 29.01.07 в задоволенні позову
відмовлено з підстав відсутності порушень прав та охоронюваних  законом інтересів. Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 12.04.07,
рішення господарського суду Одеської області скасовано, позовні
вимоги  СП "Удіміс" задоволено
та визнано недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_1, укладений між АТ
"Консам" та СПД -фізичною особою
ОСОБА_1

В обґрунтування  даних висновків апеляційний  господарський суд зазначив, що позивач є
співвласником бази відпочинку "Лада" у складі цілісного майнового
комплексу, приватизованого КП "Білгород-Дністровська швейна  фабрика", яке, згідно договору
НОМЕР_2  про створення та діяльність СП
"Удіміс", виступило учасником створеного підприємства та в
якості  вкладу до статутного фонду
створеного підприємства передало
вартість цілісного майнового комплексу
швейної фабрики.

В касаційній скарзі  Суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_1 просить  скасувати постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 12.04.07, а рішення господарського суду Одеської
області від 29.01.07  залишити без  змін. На думку скаржника, всилу статті 2
Закону України "Про власність", право власності -це  врегульовані
законом відносини щодо  володіння,
користування та розпорядження майном.
Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу України УРСР за договором
купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність  покупцеві, а покупець зобов'язується
прийняти  майно та сплатити за нього  певну грошову суму.

Отже, ОСОБА_1 вважає, що  право власності  на майно згідно договору купівлі-продажу
НОМЕР_1 набуте правочинно, даний  факт
підтверджується рішенням місцевого господарського суду від 12.10.04 у справі №
1/406-03-9957. Отже, заявник вважає, що висновки, зроблені  в постанові апеляційного суду, є невірними, а
постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права. Окрім того,  скаржник зазначає, що  майно, яке є предметом  договору купівлі-продажу, входило до складу
майна, що придбавалося організацією орендарів Білгород-Дністровської швейної
фабрики, а тому  заборони щодо його  придбання не
існувало.

Також скаржником зауважено, що по
відношенню до СП "Удіміс" порушено
справу про банкрутство, а  отже
представництво  позивача у судових
установах здійснюється розпорядником майна
або виключно за  погодженням з
останнім,  проте, такого  погодження
не  існує, а отже, представником у
справі є особа, яка не має відповідних повноважень.

Заслухавши  суддю -доповідача, розглянувши та
обговоривши  доводи  касаційної
скарги,  перевіривши  матеріали справи, колегія суддів Вищого
господарського суду  України вважає,  що касаційна
скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою  недійсності
правочину є  недотримання в момент
вчинення правочину (сторонами) вимог, які встановлені  частинами першою -третьою, п'ятою та
шостою  ст. 203  Цивільного кодексу України.

Також, вказаною статтею
встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша  заінтересована
особа  заперечує  його дійсність на  підставах, встановлених законом,  такий правочин може бути  визнаний судом недійсним. Угода може бути  визнана недійсною з підстав, передбачених
законом. Вирішуючи спори  про визнання
угод недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання
угод  недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання  встановленої форми  угоди, правоздатність сторін за угодою, у
чому  конкретно полягає неправомірність
дій  сторони та інші обставини, що мають
значення для  правильного вирішення
спору.

Як встановлено судами, предметом
даного спору  є визнання  недійсним договору купівлі-продажу НОМЕР_1,
укладеного між АТ "Консам" та СПД ОСОБА_1, за умовами якого, АТ
"Консам" продало, а СПД ОСОБА_1 придбала частину майна  літньої бази відпочинку "Лада",
розташованої в смт. Затока
Білгород-Дністровського району Одеської області.

Проаналізувавши зміст оспорюваного
судового акту, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відповідно до
договору від 26.09.95 року, який був укладений між Білгород-Дністровською  швейною фабрикою та Уманським  автотранспортним підприємством 23112
(правонаступником якого є Уманське АТП 17107) та Кишинівським трестом
великопанельного  домобудівництва
(правонаступником якого є АТ "Консам"), сторони сумісно
здійснювали  будівництво бази відпочинку
"Лада", при цьому конкретні внески та долі витрат на об'єкт кожної
сторони на будівництво не визначено.
Згідно  положень статті 112
Цивільного кодексу УРСР, вони володіють майном на праві спільної сумісної  власності.

Отже, можливість приватизації
цілісного майнового комплексу, який було передано Білгород-Дністровською
швейною фабрикою в  якості внеску до  статутного фонду  УБ
СП  "Удіміс",
місцевим  господарським судом  виключається, так як до переліку майна, що приватизувалось,
база відпочинку "Лада" не входила. Це означає, що до складу цілісного
майнового комплексу Білгород-Дністровської швейної фабрики, що був переданий в
якості внеску  до СП "Удіміс",
не ввійшла база відпочинку "Лада".

Окрім того, судом першої інстанції
констатовано, що рішенням господарського суду Одеської області від 12.01.04 по
справі № 1/406-03-9957,  що набрало
законної сили, визнано право власності
СПД ОСОБА_1 на майно, що є
предметом даного спору,  то в силу
ст. 35  Господарського кодексу України
дана  обставина є преюдиційним  фактом і доведенню не підлягає.

На підставі цих обставин та з
урахуванням  приписів ст.ст. 15, 16, 215,
328 Цивільного кодексу України  суд
першої  інстанції зробив висновок про
безпідставність позовних вимог. Втім, апеляційний господарський суд  не погодився з висновками місцевого
господарського суду з тих підстав,  що
майновий комплекс бази  відпочинку
"Лада" не внесений до переліку майна, яке придбане  організацією орендарів Білгород-Дністровської
швейної фабрики.

Та обставина, що до складу
цілісного майнового комплексу
організацією орендарів
Білгород-Дністровської швейної фабрики
передано майно цілісного майнового комплексу, що  включає в себе  будинок бази відпочинку "Лада"  свідчить договір купівлі-продажу НОМЕР_3,
який  укладено між регіональним
відділенням Фонду державного майна України
по Одеській області та організацією орендарів Білгород-Дністровської
швейної  фабрики, відповідно до умов
якого,  продавець продав покупцю  державне майно, передане в оренду організації
орендарів Білгород-Дністровської швейної фабрики у вигляді  цілісного майнового комплексу згідно акта
оцінки  від 23 червня 1993 року.
Зазначене майно було передано покупцю згідно акта передачі проданого майна від
15.10.93.

Згідно інформації регіонального
відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 13 листопада
2002 р. та  доданого до нього  переліку
нерухомого майна, яке
приватизоване в складі цілісного майнового комплексу  Організації орендарів
"Білгород-Дністровська швейна фабрика" згідно договору
купівлі-продажу від 29.06.93 та на підставі інвентаризаційних актів і
відомостей індексації основних фондів, було передано державне  майно цілісного майнового комплексу, до
складу  якого увійшли  база відпочинку "Лада", що  розташована у смт Затока
Білгород-дністровського району Одеської області.

Таким чином, апеляційним
господарським судом  зроблено висновок
про правомірне володіння майном, що не протирічить законодавству України  та
іншим нормативно-правовим актам, а послідуюче  внесення
оспорюваного майна до  статутного
фонду новоствореного підприємства СП "Удіміс" згідно договору
НОМЕР_2  є правом вільного
розпорядженням  майном.

18.08.95 виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської міської ради зареєстрований Статут Спільного
українсько-болгарського підприємства "Удіміс".

Аналізуючи  положення діючого законодавства, колегія
суддів  вважає, що апеляційний
господарський суд обґрунтовано прийняв до уваги
ту обставину, що  право власності
на базу  відпочинку "Лада"
набуто колективним  підприємством
"Дністровська швейна фабрика". Для даного висновку існують законні
підстави, а саме договір купівлі-продажу НОМЕР_3 який  не визнано
недійсним, та ніким не  оскаржено,
свідоцтво на право власності НОМЕР_3, план приватизації орендованого
підприємства "Білгород-Дністровська швейна фабрика" від 24.06.93 та
перелік нерухомого майна, яке
приватизовано у складі  цілісного
майнового комплексу.

Колегія суддів вважає, що  на відносини щодо правочинності володіння
оспорюваним майном,  випливають також такі
факти, що 17 квітня 2000 року ВАТ "Уманське автотранспортне підприємство
17107" дало згоду на спільне користування базою відпочинку
"Лада" з СП "Удіміс"
згідно розподілу земельної
ділянки.

22 жовтня 2003 року було укладено
договір про співробітництво  між   СП "Удіміс" та ВАТ "Уманська
автотранспортне підприємство 17107", предметом якого є  взаємовигідне співробітництво сторін  у питанні
щодо функціонування бази відпочинку "Лада".

28 липня 2000 року наглядова рада
АТ "Консам" прийняла рішення про уступку своєї частки в майні бази
відпочинку "Лада" на користь СП "Удіміс", на виконання
якого, зазначене майно було передано підприємству у квітні 2001 року згідно
акту прийому - передачі, а також договір оренди майна бази відпочинку "Лада",  укладений 23 серпня 2002 року між СП
"Удіміс" та СПД  ФО ОСОБА_1 За
умовами договору оренди слідує, що  майно
перебуває на балансі орендодавця.

З огляду на наведені обставини,
колегія суддів вважає, що апеляційний
господарський суд правомірно
скасував  рішення місцевого
господарського суду, оскільки в силу статті 225 Цивільного кодексу України та
Закону України "Про власність" власник майна  вправі захистити порушене право, а
оспорюваний  договір купівлі-продажу
порушує законні права  та охоронювані
законом  інтереси позивача.

Колегія суддів також погоджується з
висновком апеляційного господарського суду про те, що обставини, встановлені
рішенням  господарського суду по справі №
1/406-03-9957 не є преюдиційними фактами в розумінні статті 35 Господарського
процесуального кодексу України, оскільки
УБ СП "Удіміс" не було
учасником по справі та в ході розгляду
не  досліджувались обставини
щодо  правомірності набуття права
власності щодо бази відпочинку "Лада" організацією орендарів
"Білгород-Дністровська швейна фабрика"  та передача
майна до статутного фонду СП "Удіміс".

Твердження  скаржника про те, що відносно СП
"Удіміс" порушено справу про банкрутство, а отже у відповідності до
вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом",
представництво позивача у судових установах повинно бути  здійснено або
розпорядником майна або виключно за погодженням з останнім, не може  бути застосовано в даній  правовій ситуації, оскільки у п.13 ст. 13
наведеного Закону мова йде про укладання угоди, в результаті  її виконання
можуть бути спричинені збитки, проте звернення до суду органу юридичної
особи за захистом порушеного права не можна розцінювати  перевищенням
повноважень органом юридичної особи.

Колегія суддів вважає, що доводи
скаржника про те, що організація орендарів "Білгород-Дністровська швейна
фабрика" згідно договору купівлі-продажу НОМЕР_3 не набула права  власності на базу відпочинку
"Лада", не можуть бути прийняті, так як спростовуються наведеними
вище мотивами, а також долученими до матеріалів
справи документами, яким  надано
належну правову оцінку.

Інші  застереження, наведені скаржником, направлені
на іншу оцінку доказів про обставини,
які досліджені апеляційним  судом
за правилами  Господарського
процесуального кодексу України, і не можуть бути підставою  до скасування законної та обґрунтованої
постанови  апеляційного суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115 , 1117 Господарського  процесуального кодексу  України,
Вищий    господарський    суд
України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну  скаргу Суб'єкта підприємницької  діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 12.04.07 по справі

№ 9-30-16/326-04-8063 залишити без
змін.

Головуючий - суддя
В. Дерепа

Судді
Б. Грек

Л.
Стратієнко