ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007 р.
№ 39/471-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С., ( головуючого )

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м.Києві  касаційну  скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Механізатор”

на  рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2007 року

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Механізатор”

до

Закритого акціонерного товариства “Торгово-енергетична компанія “Дніпроенергоресурс” і Відкритого акціонерного товариства “Красноармійський динасовий завод”

про
стягнення інфляційних сум та 3% річних

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідачів про стягнення солідарно інфляційних сум 44868 грн. і 3% річних у сумі 7010,62 грн. у зв’язку з простроченням виконання зобов’язання з оплати за векселями за судовим рішенням.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2007 року в позові відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене рішення суду першої інстанції не переглядалося.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судом не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняте ним рішення скасувати та позов задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ВАТ “Красноармійський динасовий завод” вважає, що оскаржене судове рішення відповідає вимогам закону, і просить залишити його без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу від іншого відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника відповідача ВАТ “Красноармійський динасовий завод”, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняте в ній судове рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.03.2003 року в справі  № 25/211, що набрала законної сили, стягнуто з відповідачів на користь позивача солідарно заборгованість за векселями в сумі 900000 грн. і процентів у сумі 5250 грн.

Додатковою постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2003 року в цій справі стягнуто з відповідачів на користь позивача солідарно процентів у сумі 29250 грн.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно інфляційних сум і 3% річних у зв’язку з простроченням виконання грошового зобов’язання за судовим рішенням, що набрало законної сили, на протязі з 01.10.2003 року до 31.12.2003 року.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.03.2003 року в справі № 25/211 з відповідачів стягнуто солідарно 900000 грн. та процентів 5250 грн. і додатковою постановою цього ж суду з відповідачів солідарно стягнуто процентів 29250 грн.

Поданий позов про стягнення інфляційних сум і 3% річних обгрунтований простроченням виконання відповідачем грошового зобов’язання за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Проте, суд на зазначені обставини уваги не звернув та правової оцінки цим обставинам, виходячи з вимог ст. ст. 212, 214 ЦК УРСР не навів.

У той же час суду слід було мати на увазі вимоги п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, оскільки позов заявлено у   зв’язку  з  простроченням виконання  грошового зобов’язання з 01.10.2003 року  до 31.12.2003 року.

До того ж, зробивши висновок про не застосування до спірних правовідносин ст.625 ЦК України, оскільки ці відносини виникли з векселів, суд не врахував того, що у випадках відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних угод застосовуються норми  Цивільного кодексу з урахуванням їх особливостей.

Разом з цим, судом не було враховано постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 зі змінами і доповненнями “Про судове рішення”.

За таких обставин, оскаржене судове рішення не можна визнати законним й обгрунтованим, і тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Механізатор” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2007 року скасувати, і справу № 39/471-06 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя                                                                   В.Перепічай

Судді                                                                                                     І.Вовк

П.Гончарук

тс