ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 червня 2007 р.

№ Б15/169/05

Судова
колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

Ткаченко Н.Г.,

розглянувши  касаційну скаргу

ВАТ “Виробничо-торгівельний
комплекс “Славутич”, м. Дніпропетровськ

на постанову

від 11.04.2006 р. господарського
суду Дніпропетровської області

у справі

№ Б15/169/05 господарського
суду Дніпропетровської області

за заявою

ТОВ “Петро і К”, м.
Дніпропетровськ

до

ВАТ “Виробничо-торгівельний
комплекс “Славутич”, м. Дніпропетровськ

про

банкрутство

арбітражний керуючий

ОСОБА_1.

представники сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
Дніпропетровської області знаходиться справа № Б15/169/05 про
банкрутство ВАТ “Виробничо-торгівельний комплекс “Славутич”.

Постановою господарського суду
Дніпропетровської області від 11.04.2006 р. (суддя Петренко Н.Е.) визнано ВАТ
“Виробничо-торгівельний комплекс “Славутич” банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру строком на 1 рік до 11.04.2007 р., ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого ОСОБА_1.

Не погоджуючись з винесеною
постановою, боржник звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 11.04.2006 р. в частині призначення ліквідатором
банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1., задовольнити клопотання боржника та
призначити ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_2.

На думку заявника касаційної скарги,
судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права,
зокрема ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 24 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі -Закон) та ст. 43
ГПК України.

На час розгляду справи в судовому
засіданні від боржника надійшло клопотання, яким боржник відмовляється від
поданої касаційної скарги.

У зв'язку з тим, що в судове
засідання представники сторін не з'явилися та суду невідома їх думка щодо
відмови боржника від касаційної скарги, а також враховуючи обставини справи,
колегія суддів вважає за необхідне не прийняти відмову від касаційної скарги та
здійснити її розгляд.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
на час розгляду справи в підсумковому засіданні на стадії розпорядження майном
боржника до суду було подано два клопотання про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора банкрута, а саме
клопотання  комітету кредиторів, в якому
останній просив призначити ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1.,  та клопотання самого боржника, однак про
призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_2.

Визнаючи боржника банкрутом та
відкриваючи ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута судом першої
інстанції було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.

Доводи касаційної скарги щодо
необґрунтованого відхилення судом кандидатури ліквідатора, запропонованої
боржником, визнаються колегією суддів безпідставними.

Відповідно до ст. 24 Закону у
постанові про визнання боржника банкрутом господарський суд відкриває
ліквідаційну процедуру та призначає ліквідатора в порядку, передбаченому для
призначення керуючого санацією.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону
кандидатура керуючого санацією може бути запропонована комітету кредиторів
будь-яким із кредиторів, представником органу, уповноваженого управляти майном
боржника.

В силу ст. 16 Закону до компетенції
комітету кредиторів належить прийняття рішення про звернення до господарського
суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).

Отже, за приписами ст. ст. 16, 24
Закону право висунення кандидатури ліквідатора належить комітету кредиторів, а
також згідно з ст. 2 Закону -державному органу з питань банкрутства (відносно
державних підприємств або підприємств, у статутному фонді яких частка державної
власності перевищує двадцять п'ять відсотків).

При цьому, Законом не передбачено
призначення ліквідатора за пропозицією боржника (банкрута).

Відсутність такого права не надає
боржнику можливості на пропозицію суду власної кандидатури ліквідатора у
зв'язку з відсутності на це заборони.

Таким чином, доводи касаційної
скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині  призначення ліквідатора банкрута.

Враховуючи наведене, постанова суду
першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального і
процесуального права та підстав для її скасування не вбачається.

З урахуванням викладеного та
керуючись  ст. ст. 2, 16, 17, 24 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ВАТ
“Виробничо-торгівельний комплекс “Славутич” залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду
Дніпропетровської області від 11.04.2006 р. у справі № Б15/169/05 залишити
без змін.

Головуючий                                                                             Б.М.
Поляков

Судді
Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко