ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04 червня 2007 р.                                                              Справа  № 17/72

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді  Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні за участю представників:

позивача –   Маковський О.Ф., представник за довіреністю;

відповідача – Бучин М.М., директор, Копча М.В., головний бухгалтер

розглянув справу за позовом  прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі управління Пенсійного фонду у Мукачівському районі до товариства з обмеженою відповідальністю „Закарпатекосервіс”, смт. Чинадієво Мукачівського району

СУТЬ СПОРУ:  про стягнення  фінансових санкцій та пені  на суму  10 443,69 грн.

Позивач звернувся із вказаними вимогами, а представник його у судовому засіданні наполягає задоволенні позовних вимог, що становлять суму   нарахованих позивачем фінансових санкцій та пені за недоїмку відповідача по сплаті страхових внесків допущену за період  2004-2006рр., про що винесено рішення позивача  від 18.01.07, 19.03.07 відповідно  №№  46, 47, 217.

Відповідач письмовим відзивом та його представники у судовому засіданні заперечують проти заявленого позову. При цьому,  посилаються  на  те, що позивач 9.06.06 здійснював перевірку правильності обчислення, повноти нарахування страхових внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування підприємством відповідача за зазначений період 2004-2006рр., за результатами якої виведено  недоїмку останнього на суму 1740,52 грн., однак  не застосовано до нього жодних санкцій. За таких обставин та з огляду на  відсутність у рішеннях позивача інформації про конкретні суми заборгованості та періоди їх прострочення, вважає застосування санкцій, що є предметом даного спору безпідставним та просить у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін,

суд  встановив :

Відповідач по справі – товариство з обмеженою відповідальністю „Закарпатекосервіс”  перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в   Мукачівському районі і відповідно до ст.ст. 14, 15 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058)  набув статусу  страхувальника - платника страхових внесків до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ).

Згідно ст. 17   Закону № 1058 страхувальники зобов’язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Відповідно до п. 8 Прикінцевих положень  Закону № 1058 страхові внески, що перераховуються до солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку визначених цим Законом та в розмірах, передбачених Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон № 400).

Страхові внески, нараховані за відповідний базовий період –місяць, відповідач повинен  сплачувати не пізніше 20 календарних днів із дня закінчення   базового періоду.  Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням коштів на оплату праці.

За приписами ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені, вважаються простроченою заборгованістю  із сплати страхових внесків –недоїмкою, що стягується з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій (штрафів).

Матеріалами справи встановлено, що управлінням Пенсійного фонду в   Мукачівському районі власними  рішеннями від 18 січня 2007 р. №№ 46,47  та від 19.03.07 за № 247  застосовано фінансові санкцій та нараховано пені на загальну суму 10443,69 грн. (відповідно на суми 8329,83 грн. та 2113,86 грн.) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування)  ТОВ „Закарпатекосервіс” страхових внесків.

При цьому,  позивач стверджує, що санкції за даними рішеннями застосовано до відповідача за допущену ним недоїмку по сплаті страхових внесків у період за 2004-2006рр. Разом з тим,  із тексту  зазначених рішень   не вбачається, на які суми заборгованості по сплаті страхових внесків нараховані санкції, за які конкретні періоди затримки зазначених платежів вони нараховані та якими доказами підтверджуються наведені обставини. Долучені до матеріалів справи розрахунки фінансових санкцій та пені (арк. справи 15, 19), на які посилається позивач, суд не приймає  як належні  докази, оскільки, наведені в них дані щодо суми боргу, дати її виникнення, дати зарахування, суми зарахування тощо документально не підтверджені та заперечуються відповідачем. За змістом же ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що  позивач 9.06.06 здійснив   документальну позапланову перевірку правильності обчислення, повноти нарахування страхових внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування підприємством відповідача за цей же період  - з 17.05.2004 по 9.06.2006рр. За результатами  перевірки станом на 9.06.06 виявлено недоїмку на суму 1740,52 грн., однак позивачем не застосовано до відповідача за період, що перевірявся  будь-яких санкцій та не надіслана вимога про сплату  таких санкцій в порядку передбаченому ст. 106 Закону № 1058 та п. 8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженої постановою правління ПФУ від 19.12.03 № 21-1.

За приписами ст.ст. 238-239, 241, 242  Господарського кодексу України санкції, суми стягнення яких є предметом даного спору, є адміністративно-господарськими санкціями,  що відповідно до ст. 250 цього ж кодексу можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

З огляду на наведене, оскільки про  допущення відповідачем недоїмки  у період з  17.05.2004 по 9.06.2006рр.  позивачеві стало відомо 9.06.06, застосування ним  адміністративно - господарських санкцій за ці порушення після спливу шестимісячного терміну з дня їх виявлення не ґрунтується на чинному законодавстві.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, ст.ст. 238-239,241, 242, 250  Господарського кодексу України,  ст.ст. 17, 49, 51, 71, 158 - 163,   п. 6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

суд          постановив :

1.          У позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова у повному обсязі виготовлена  18.06.07

Суддя                                                                                       Ушак І.Г.