ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"12" липня 2007 р.                    13 год. 10 хв. , м.
Чернігів                      Справа №
6/186а

Господарський суд Чернігівської
області у складі:

судді                                                       Блохіної
Ж.В.

при секретарі                                       Кузьміні
М.М.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача               ОСОБА_5,
довіреність №780/9/10-100 від 13.06.2007р.,

Катрухи В.А., довіреність №558/9/10-100 від  06.04.2007р.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

позов                                                     фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача:                                   Державної
податкової інспекції у Бобровицькому районі,

м. Бобровиця, вул. Незалежності, 34

про
визнання недійсними  рішення та
акту перевірки,

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою -підприємцем
ОСОБА_1 подано позов про  визнання
недійсним рішення Державної податкової інспекції у Бобровицькому районі НОМЕР_1
про застосування  штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 5396,25 грн. за порушення
п.1, п.2, п.13 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та
акту перевірки НОМЕР_2.

Представники відповідача позовних
вимог не визнають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач посилається на те, що рішення про застосування фінансових санкцій та
акті перевірки, які є предметом спору, не відповідають вимогам чинного
законодавства, чим порушують права позивача. Так, позивач зазначає, що
перевірка проведена з порушенням приписів ст. 11-1, 11-2 Закону України “Про
державну податкову службу”, оскільки підстави для проведення перевірки
відсутні, направлення на перевірку та наказ керівника податкового органу про
призначення перевірки предявлені не були. Також представник зазначає, що  порушення, викладене у акті перевірки,
встановлено без врахування  тієї
обставини, що  належний підприємцю
ОСОБА_1 відділ не працював, касовий апарат був відключений; продавець ОСОБА_2 у
підприємця ОСОБА_1 не працює; перераховані кошти на місті торгівлі і вказані в
акті перевірки належали підприємцю ОСОБА_3 і тому не може бути ніякої
невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків
підприємцем ОСОБА_1, що підтверджується записом коштів в книзі обліку доходів
та витрат НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_3

Представники  відповідача проти позову заперечують, просять
у позові відмовити, оскільки перевірка щодо контролю за проведенням розрахунків
із споживачами в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг суб”єктами
господарювання позивача проведена правомірно, за результатами перевірки
складено акт НОМЕР_2, в якому викладено встановлені порушення, і на підставі
акту перевірки начальником ДПІ у Бобровицькому районі прийнято рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій НОМЕР_1  в сумі 5396,25 грн.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив
наступне.

Державною податковою інспекцією у
Бобровицькому районі була проведена перевірка щодо контролю за проведенням
розрахунків із споживачами в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
суб”єктами господарювання, а саме
магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, за результатами якої
складено акт НОМЕР_2

Як вбачається з акту від
04.04.2007р., перевіркою встановлено:

-          незастосування
при проведенні розрахункової операції реєстратора розрахункових операцій чи
розрахункової книжки, не роздрукування та невидача розрахункового документа, а
саме: при продажу горілки „Хлібний дар” 0,5 л. -1 пл. по ціні 15,60 грн.,
однієї пачки цигарок „Bond” по ціні 2,10 грн. загальною вартістю 17,70 грн.
реєстратор розрахункових операцій та розрахункова книжка не застосовувались,
розрахунковий документ не видавався, чим порушено п. 1, п. 2 ст. 3 Закону
України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95-ВР (зі змінами та
доповненнями).

-          невідповідність
суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка
зазначена в денному звіті РРО або загальній сумі продажу за розрахунковими
квитанціями, виданими з початку робочого дня, а саме: перерахунком готівкових
коштів, які знаходились на місці проведення розрахунків, проведеним в ході
перевірки, встановлена їх фактична наявність в сумі 1079,25 грн. Встановити чи
обліковані зазначені готівкові кошти по РРО чи розрахунковій книжці під час
перевірки неможливо в зв”язку з тим, що денний звіт РРО не роздрукувався по
причині виходу з ладу РРО, розрахункова книжка до перевірки не надавалася. В
даній книзі ОРО НОМЕР_4 (засіб контролю - НОМЕР_5), дата реєстрації
-15.01.2002р. останній запис вчинено 03.04.2006р. та підклеєно Z-звіт № 0596
від 03.04.2006р., чим порушено п. 13 ст. 3 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” .

В акті перевірки зазначено, що
перевірка проведена в присутності продавця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка  надала свої пояснення до  акту перевірки, а саме, що 04.04.2007р.
продала пляшку горілки „Хлібний дар” 0,5 л. -1 пл. по ціні 15,60 грн., одну пачки
цигарок „Bond” по ціні 2,10 грн. загальною вартістю 17,70 грн., при цьому не
застосувала касовий апарат в зв”язку з тим, що він зламався приблизно два тижні
назад і не працює на момент проведення перевірки, та розрахункову книжку в
зв”язку з тим, що їй її ніхто не давав для використання під час виходу з ладу
касового апарату та відключення електроенергії. На момент проведення перевірки
працівниками податкової служби на місці проведення розрахунків знаходились
кошти в сумі 1079,25 грн., які є не облікованими по касовому апарату та
розрахунковій книзі, і належать фізичній особі -підприємцю ОСОБА_1; підписала
акт без зауважень.

На підставі висновків акту
перевірки, відповідачем прийнято рішення НОМЕР_1, яким до позивача застосовано
штрафні санкції в сумі 5396,25 грн.  на
підставі  п.п.11 ст.11 Закону України
“Про державну податкову службі в Україні”, п.1 ст.17, ст. 22 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”.

Суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є  частково обґрунтованими і
підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

У статті 15 Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95-ВР ( далі -Закон  №265) передбачено, що контроль за додержанням
суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової
служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із
законодавством України.

Згідно  приписів статті  16 Закону №265 контролюючі  органи
мають  право  відповідно до законодавства здійснювати
планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

Планові або позапланові  перевірки
осіб,  що  використовують реєстратори розрахункових
операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій,
здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до ч. 7 ст. 11-1 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” позаплановими  перевірками вважаються також перевірки в
межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а в інших випадках - за рішенням суду.

Перевірка позивача проводилась
посадовими особами органу  державної  податкової служби на підставі:
направлень-посвідчень НОМЕР_6 (старшому державному податковому
ревізору-інспектору ОСОБА_4) та НОМЕР_7 (головному державному
ревізору-інспектору ОСОБА_5) від 04.04.2007р. згідно п.2 ст. 11, ч. 7 ст.11-1
Закону України від 04.12.1990р. № 509-XXII „Про державну податкову службу в Україні”
зі змінами та доповненнями, виданих відповідно до наказу начальника ДПІ у
Бобровицькому районі від 04.04.2007р. № 38 „Про проведення позапланових
перевірок”, яким наказано протягом квітня 2007 року  провести позапланові перевірки субєктів
підприємницької діяльності, які здійснюють роздрібну торгівлю пива, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг
з питань вимог чинного законодавства;
графіку проведення оперативних перевірок на квітень 2007 року, до якого
включено  і СПД ОСОБА_1; розпорядження
ДПА в Чернігівській області від 03.04.2007р. № 101-р „Про перевірку суб”єктів
господарювання”.

Отже,  відповідачем було призначено проведення
позапланової перевірки позивача.

Згідно ч.3 ст. 16 Закону №265  позапланова перевірка,    що
провадиться    уповноваженими
контролюючими органами стосовно осіб, визначених у частині другій цієї статті,
може здійснюватися виключно на підставі постанови слідчого, органу дізнання або
відповідно до рішення суду.

У частині 2 цієї статті зазначено,
що планова перевірка   здійснюється   органами,
уповноваженими законом нараховувати або стягувати податки і збори (обов'язкові
платежі) з осіб, що використовують спрощену систему оподаткування згідно з
пунктами 5-9 статті 9 цього Закону. Така перевірка здійснюється не частіше
одного разу за наслідками звітного календарного року, але не раніше строків,
визначених законодавством для подання річного податкового звіту (декларації)
такими особами з такого податку. Будь-яке податкове або адміністративне
нарахування, здійснене з порушенням цього правила, вважається незаконним та не
підлягає виконанню.

Отже, позапланова перевірка, що
проводиться стосовно осіб, що використовують спрощену систему оподаткування
згідно з пунктами 5-9 статті 9 цього Закону може здійснюватися виключно
на підставі постанови слідчого, органу дізнання або відповідно до рішення суду.

Згідно з п.7 ст.9 Закону №265
реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються
при   продажу   товарів
(наданні   послуг)  суб'єктами підприємницької діяльності, які
придбали спеціальний торговий патент відповідно до законодавства з питань
патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі суб'єкти не
здійснюють продаж  підакцизних  товарів
(крім  пива  на
розлив).

ДПІ у Бобровицькому районі
30.06.2006р. було видано СПД ОСОБА_1 торговий патент серії НОМЕР_8 на право
здійснення торговельної діяльності ( роздрібна торгівля) у магазині по АДРЕСА_2
на строк з 01.05.2006р. по 30.04.2007р. У даній торговій точці позивач
здійснював продаж пива на розлив.

Відтак, контролюючий орган мав
право провести позапланову перевірку позивача з
питань додержання суб'єктом підприємницької  діяльності ОСОБА_1   порядку
проведення  розрахунків  за товари (послуги), інших  вимог
цього  Закону у сфері роздрібної
торгівлі у магазині по АДРЕСА_2, де здійснюється діяльність на підставі
придбаного торгового патенту, виключно на підставі постанови слідчого,
органу дізнання або відповідно до рішення суду.

Доказів наявності таких підстав,
які б давали право відповідачу  провести
перевірку позивача, не було надано.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на
підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Отже, відповідач здійснив
перевірку  позивача з порушенням
вищевказаних приписів законодавства, тобто, поза межами своїх повноважень.

Посилання позивача на порушення
відповідачем вимог Указу Президента України “Про деякі заходи з перегулювання
підприємницької діяльності” щодо підстав проведення планових та позапланових
перевірок, не приймаються судом до уваги, оскільки даний Указ регулює підстави
та порядок  проведення планових та
позапланових  виїзних перевірок фінансово-господарської
діяльності   суб'єктів   підприємницької   діяльності, а не позапланових перевірок  щодо контролю за додержанням суб'єктами
підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги)
відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно п.11 ст. 11 Закону України
“Про державну податкову службу в Україні” органи державної   податкової
служби  у  випадках,
в  межах компетенції та у порядку,
встановлених законами України, мають право: застосовувати  до
платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та
державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах,
встановлених законами України.

Так, перевіркою встановлено порушення
позивачем пунктів 1,2,13 ст.3 Закону
№265.

Відповідно до ст. 3 Закону №265
суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

- проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у   випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок ( п.1 ст.3 Закону
№265);

- видавати  особі,
яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму проведеної операції ( п.2 ст.3 Закону №265);

- забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в
денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання
розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня (п.13 ст.3 Закону №265).

Як вбачається з акту перевірки,
позивачем не додержано вищевказаних вимог Закону №265, оскільки перевіркою
встановлено невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО на 1061,55 грн. та
незастосування при проведенні розрахункової операції реєстратора розрахункових
операцій чи розрахункової книжки, не роздрукування та невидача розрахункового
документа,

Як вбачається з матеріалів справи,
підприємець ОСОБА_1 орендує у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 торгову площу 30 м.
кв., згідно договору оренди НОМЕР_9. В даному приміщенні ОСОБА_1 здійснює
торгівлю пивом на розлив (торговий патент НОМЕР_10 виданий Бобровицькою ДПІ
30.04.2006р.). Найманих працівників на момент перевірки не мав.

Дружина позивача ОСОБА_3 -є також
фізичної особою-підприємцем (свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_11) та
орендує відповідно договору оренди НОМЕР_12 торгову площу 58 м. кв. у ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_2, тобто в одному приміщенні з підприємцем ОСОБА_1

ОСОБА_3 здійснює торгівлю
продуктами харчування відповідно свідоцтва про сплату єдиного податку НОМЕР_13.

Як зазначено в акті, перевірка
магазину здійснювалась в присутності продавця ОСОБА_2.

ОСОБА_2 перебуває у трудових
відносинах  з фізичною особо.
-підприємцем ОСОБА_3, що підтверджується трудовим договором між ними від
22.04.2002р. , зареєстрованому в Бобровицькому районному центрі зайнятості, та
довідкою про трудові відносини фізичної особи з платником єдиного податку
НОМЕР_14., виданою ДПІ у Бобровицькому районі.

Допитана в якості свідки ОСОБА_2
пояснила наступне. Вона працює продавцем в магазині у підприємця ОСОБА_3. 4
квітня 2007 року, коли вона була на роботі, до магазину зайшли два чоловіки і
купили горілку та цигарки. Потім ці два чоловіки показали їй посвідчення і  представилися, що вони з податкової інспекцій
і будуть проводити перевірку. Вона віддала їм виручку від виторгу за цілий
день, але не сказала, що це виручка від реалізації товару, який належить
ОСОБА_3. Вона не знала яку саме торгову точку перевіряють співробітники
податкової інспекції, оскільки магазин умовно
поділений на дві половини,  в
одній частині здійснює діяльність підприємець ОСОБА_3,  а в іншій частині її чоловік ОСОБА_1, який
сам  здійснює торгівлю пивом на розлив і
вона  у нього ніколи не працювала.
Горілки та цигарки, які були продані перевіряючим,  належали особисто їй, ОСОБА_2. Горілку і
цигарки  привіз її чоловік з Києва і вона
хотіла трохи підзаробити для себе, оскільки був скрутний майновий стан у сім.
Вона знала, що так робити не могла, але хотіла трохи заробити для себе.
Працівників податкової інспекції, які проводили перевірку, вона не повідомила
про те, що працює саме у ОСОБА_3 бо дуже злякалась, хоча їй ніхто не погрожував.
Пояснення, які вона написала при перевірці, були продиктовані перевіряючими, а
вона тільки особисто їх писала.

Отже, проводячи перевірку, посадові
особи контролюючого органу, діяли не тільки поза межами своїх повноважень, а
і  фактично перевірили не позивача,
підприємця ОСОБА_1, а іншого підприємця. Не встановили достеменно, з ким
перебуває у трудових відносинах продавець ОСОБА_2, кому належить підакцизний
товар, який вона продала, та готівкові кошти, які знаходились на місці
проведення розрахунків у торговій точці, де здійснює підприємницьку діяльність
ОСОБА_3

Таким чином, відповідачем не було
встановлення факту порушення саме підприємцем ОСОБА_1 порядку  проведення
розрахунків  за товари (послуги),
інших  вимог   Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а
тому відсутні підстави для застосування відповідальності , передбаченої за
порушення вимог цього  Закону.

Таким чином відповідачем неправомірно
застосовані до позивача фінансові санкції в сумі 5396,25 грн. рішенням НОМЕР_1
про застосування  штрафних (фінансових)
санкцій,  а тому позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання
недійсним акту перевірки НОМЕР_2. задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів
поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

Юридичним актом є офіційний письмовий
документ державного чи іншого органу ( посадової особи), виданий в межах його
компетенцій, визначеної законом, який має точно визначені реквізити та породжує
певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання
суспільних відносин, має обовязковий характер для субєктів цих відносин,
поширює свою чинність на певний час, територію, коло осіб.

Висновок експерта, який є
результатом практичної діяльності фахівця - держподатінспектора з визначених
питань, не підпадає під наведені ознаки і
не може бути визнаний актом державного чи іншого органу.

Відповідно до частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства України
завданням  адміністративного  судочинства
є  захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

У частини 3 статті 2 КАС України
передбачено наступне:

“У
справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства в Україні в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень
обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездітності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів належними
засобами доказування правомірність прийняття рішення  про застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення  Державної податкової інспекції у
Бобровицькому районі НОМЕР_1, яким до
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в сумі
5396,25 грн. на підставі  п.1 ст.17, ст. 22
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг”.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з  Державного бюджету (р/р 0002  УДК в Чернігівській області,  МФО 853592, код 22825965) на користь Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_15) 3,40
грн. судових витрат.

5. Постанова набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк, встановлений  цим Кодексом,
постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано,  набирає  законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в  апеляційній скарзі.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Копія апеляційної скарги
одночасно  надсилається  особою,
яка  її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова в повному обсязі
виготовлена 16.07.2007р.

Суддя
Ж.В.
Блохіна