ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.07 р.                                                                             Справа № 34/235а

11 год.15 хвилин   м. Донецьк, вул.Артема,157,

зал судових засідань (каб.) №212

Господарський суд Донецької області у складі  судді  Кододової О.В.  при секретарі судового засідання Тараненко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Державного  відкритого   акціонерного   товариства   “Трест               Донецькшахтобуд” м. Донецьк

до відповідача  Державної податкової інспекції в Куйбишевському районі м. Донецька

про  визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень від 10.07.2006р. №/0/9001 на суму 13181грн., №/0/9000 на суму 14360грн., №/0/8999 на суму 18274грн., №/0/8998 на суму 15194грн., №/0/8997 на суму 17143грн.,  від  10.07.2006р. №/0/8996 на суму 1586,56грн., №/0/8995 на суму 1400грн., №/0/8994 на суму 3200грн., №/0/8993 на суму 500грн.

За участю:

представників сторін

від позивача –  Верба С.В.(за довіреністю)

від  відповідача – Присяжний С.М., Водоласька Т.П.(за довіреностями)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Державним відкритим акціонерним товариством “Трест Донецькшахтобуд”  м. Донецьк  до Державної податкової інспекції в Куйбишевському районі м. Донецька про визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень від 10.07.2006р. №/0/9001 на суму 13181грн., №/0/9000 на суму 14360грн., №/0/8999 на суму 18274грн., №/0/8998 на суму 15194грн., №/0/8997 на суму 17143грн.,  від  10.07.2006р. №/0/8996 на суму 1586,56грн., №/0/8995 на суму 1400грн., №/0/8994 на суму 3200грн., №/0/8993 на суму 500грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невідповідність податкових  повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що в актах перевірки вказуються у якості документів, які підтверджують сплату, платіжні документи 2006р., кінця 2005р. При цьому позивач зазначає, що узгоджені суми податкових зобов’язань сплачувались іншими платіжними документами та у встановлений законодавством строк.

Відповідач у письмових запереченнях від 05.09.2006року (вхід.№02-41/33197) проти позовних вимог заперечує за тих підстав, що згідно п.7.7 ст.7  Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-III від 21.12.2000р. зі змінами та доповненнями, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Вислухавши у судовому засіданні представників позивача, відповідача,  дослідивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач є юридичною особою, , знаходиться на податковому обліку у відповідача.

Відповідачем 10 липня 2006року була здійснена невиїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов’язання  з податку на додану вартість за період з березня по липень включно 2004року та з податку на прибуток  за період 1 квартал 2005року, 1 квартал 2005року, 9 місяців 2005року, 11 місяців 2005року, за результатами яких були складені акти перевірок №1503/15/00180545 від 10.07.2006року та №1504/15/00180545 від 10.07.2006року.

З висновку акту перевірки №1503/15/00180545 від 10.07.2006року вбачається, що позивачем порушено граничний термін сплати узгодженої суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 17143грн. (за березень 2004р.), 15194грн. (за квітень 2004р.), 18274грн. (за травень 2004р.), 14360грн. (за червень 2004р.), 13181грн.(за липень 2004р.).

За наслідками перевірки за актом №1503/15/00180545 від 10.07.2006року  відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.07.2006р. №/0/9001, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість  нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 6590,50грн., №/0/9000, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість  нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 7180,01 грн., №/0/8999, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість   нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 9137,01грн., №/0/8998, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 7597,01 грн., №/0/8997, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість   нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 8571,51 грн.

Актом №1504/15/00180545 від 10.07.2006року були встановлені порушення з боку позивача  граничного терміну сплати узгодженої суми податкового зобовязання по податку на прибуток у сумі 500грн. (1 квартал 2005р.), 3200грн.(за перше півріччя 2005р.), 1400грн. (за 9 місяців 2005р.), 1586,56грн. (за 11 місяців 2005р.).

На підставі акту перевірки №1504/15/00180545 від 10.07.2006року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №/0/8996 від 10.07.2006року, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість  нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 793,28грн., №/0/8995 від 10.07.2006року, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість  нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 700грн., №/0/8994 від 10.07.2006року, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість  нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 1600,01грн., №/0/8993 від 10.07.2006року, яким за затримку граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість  нарахований штраф у розмірі 50 % на суму 250грн.

Враховуюче те, що сторони не дійшли до згоди стосовно розміру штрафних санкцій за порушення строків сплати угоджених сум податкових зобов’язань, господарський суд ухвалою від  10 жовтня 2006року призначив проведення по справі судово - бухгалтерської  експертизи, проведення якої доручено судовому експерту-бухгалтеру Кузнецовій Г.О. Перед експертом поставлені наступні питання : чи мало місце порушення позивачем граничного терміну сплати суми узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, що стало підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним  податковим повідомленням-рішенням від 10 липня 2006 року №/0/9001, №/0/9000, №/0/8999, №/0/8998, №/0/8997, №/0/8996, №/0/8995, №/0/8994, №/0/8993. Чи відповідає розмір та сума застосованої спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної (фінансової) санкції первинним документам бухгалтерського обліку та даним зворотного боку облікової картки позивача та законодавчим нормативним актом  .

До господарського суду Донецької області 25 січня 2007року надійшов висновок судово-бухгалтерської експертизи (вхід.№02-41/2997). Експерт при проведенні експертизи по першому питанні поставленого судом дійшов до висновку, що позивачем сплата сум узгоджених податкових зобов’язань з податку на додану вартість за період березень 2004р. – липень 2004р.  в сумі  56799,88грн. сплачувалась  у відповідності з  законодавчо встановленими строками, та не була підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями - рішеннями  від 10.07.2006року №/0/9001,№/0/9000, №/0/8999, №/0/8997. Суми  узгоджених податкових зобов’язань з податку на додану вартість за квітень 2004року (15194грн.), за травень 2004року (6158,12грн.) не значаться погашеними на дату перевірки ДПІ, дату прийняття податкового повідомлення-рішення, що не було підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями – рішеннями  від 10.07.2006року  №/0/8999, №/0/8998. Також по першому питанню експертом встановлено, що позивачем сплата сум узгоджених податкових зобов’язань з податку на прибуток за 1 квартал 2005р.,  1 півріччя 2005р., 9 місяців 2005р., 11 місяців 2005р. в сумі 8100грн. здійснювалась у відповідності з законодавчо встановленому граничними строками, та не було підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 10.07.2006року №/0/8996, №/0/8995, №/0/8994, №/0/8993.  По другому питанню експерт дійшов до висновку, що розмір та сума застосованих спірними податковими повідомленнями-рішеннями штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток та податку на додану вартість не відповідає первинним документам бухгалтерського обліку та даним зворотної сторони облікових карток позивача. Розходження даних дослідження з даними відповідача на загальну суму  штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість – 39076,04грн., з податку на прибуток – 3343,29грн. в сторону зменшення утворилися у результаті того, що черговість погашення податкового зобов’язання по даним облікового рахунку,  значиться  здійсненою без призначення платежу, вказаного у платіжному документі.

Висновком судово – економічної експертизи встановлено , що розмір та сума застосованих за спірними податковими повідомленнями-рішеннями штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток та податку на додану вартість не відповідає первинним  документам бухгалтерського обліку позивача та даним  зворотної сторони  облікових карток. Відтак вимоги позивача про визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень від 10.07.2006р. №/0/9001 на суму 13181грн., №/0/9000 на суму 14360грн., №/0/8999 на суму 18274грн., №/0/8998 на суму 15194грн., №/0/8997 на суму 17143грн.,  від  10.07.2006р. №/0/8996 на суму 1586,56грн., №/0/8995 на суму 1400грн., №/0/8994 на суму 3200грн., №/0/8993 на суму 500грн. підлягають задоволенню за наступних підстав:

Строки погашення податкових зобов'язань встановлені п. 5.3 ст. 5 Закону 2181. Підпункт 5.3.1 цього пункту встановлює, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно п.п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”  податковим періодом для позивача визначений календарний місяць.

Відповідно до абз. “а” п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону 2181 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Отже граничним строком сплати податкових зобов’язань з позивача ПДВ вважається 30-й день після останнього календарного дня звітного (податкового) місяця.

Санкції  за порушення вказаних строків встановлені п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону №2181. А саме, платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, для дослідження питання правомірності застосування штрафних санкцій за вказаною нормою суд за допомогою належних доказів повинен з’ясувати обставини виникнення та погашення кожної частки податкового боргу, який увійшов до складу сум, що зазначені у розрахунку до  спірних податкових повідомлень - рішень.

Законом України № 509-XII від 4 грудня 1990 року "Про державну податкову службу в Україні" та Законом України від 20.12.2000р.  № 2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковий орган не наділений повноваженнями змінювати призначення платежів, які зазначені у платіжних дорученнях, або деклараціях платників податків, відповідач не правомірно наполягає на цьому праві.

Суд вважає застосування відповідачем наведених норм  неправомірним, а визначення порядку погашення податкових зобов’язань без врахування волевиявлення платника податків таким, що здійснено поза межами компетенції податкового органу виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади.

Отже для того, щоб визначати порядок спрямування сплачених платником податків до бюджету коштів у погашення тих чи інших податкових зобов’язань орган державної влади повинний мати на це відповідне повноваження, яке було б  прямо  передбачене Законом або іншим нормативно-правовим актом. Так, наприклад, відповідно до п.п. 16.3.3 п. 16.3 ст. 16 Закону 2181 податковий орган має право самостійно здійснювати розподіл сплаченої платником суми у погашення податкового боргу та пені, якщо платник не дотримується певного порядку сплати пені.

Відповідно до п.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини,    які    визнаються   сторонами,   можуть   не доказуватися перед судом,  якщо проти цього не заперечують сторони і  в  суду  не  виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Суд вважає, що у діючому на момент прийняття спірних повідомлень-рішень законодавстві відсутні повноваження податкового органу на визначення податкових зобов’язань (боргу), у погашення яких спрямовуються сплачені платником податків кошти та порушені терміни застосування штрафної санкції.

Наведене узгоджується з приписами ст.  134 Господарського кодексу України, згідно з якими суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном (кошти також вважаються майном відповідно до п. 5 ст. 139 ГК України).

Принцип, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном також встановлений ст. 1  Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 41 Конституції України.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 (зареєстровано  в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Враховуючи відсутність у відповідача повноважень перешкоджати праву платника податків самостійно розпоряджатися належними йому коштами при виборі податкових зобов’язань, які погашаються, суд вважає, що  зарахування коштів іншим чином, ніж це зазначене позивачем (окрім випадків з розподілом пені) у відповідних платіжних документах, не відповідає приписам законодавства.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове  зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів  у  порядку  та у строки,  визначені цим Законом або іншими законами України.

У даному випадку відповідачем не визначалося податкове  зобов'язання, а була застосована штрафна санкція, яка згідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є  - платою у фіксованій сумі або у вигляді  відсотків  від   суми   податкового   зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій),  яка справляється з платника податків  у  зв'язку  з  порушенням  ним   правил   оподаткування, визначених відповідними законами.

Згідно до п.2 ст.11 КАСУ суд   розглядає  адміністративні  справи  не  інакше  як за позовною заявою,  поданою відповідно до цього Кодексу,  і не  може виходити  за межі позовних вимог.  Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі,  якщо це необхідно для повного захисту  прав, свобод  та  інтересів сторін чи третіх осіб,  про захист яких вони просять.

Відповідно до п.4 ст.70 обставини,   які  за  законом  повинні  бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Стаття 86 КАСУ передбачає, що суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Платник податків за вимогами  пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону № 2181  зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого „б” пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 цього Закону.

За вимогами  п. 3 ч.1 та ч.3  ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування”, пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України №2181 безпосередньо  на платника податків покладений обов’язок по сплаті сум податків,  який припиняється лише із  фактичною сплатою податку, збору (обов’язкового платежу).

Згідно  ст.50  Бюджетного кодексу України від 21.06.01р. № 2542-Ш податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.1 ст.2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункти 1 та 9 абзацу 3 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно ст.11 Закону України „Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року 1251-XII відповідальність за  правильність  обчислення,   своєчасність сплати  податків  і  зборів  (обов'язкових  платежів) і додержання законів  про  оподаткування  несуть  платники  податків  і  зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів України.

Підпункт  17.1.7  пункту  17.1  статті 17 Закону №2181 (у редакції п.п.17.1.7 пункту 17.1 статті 17 із змінами,  внесеними згідно із Законом України від 20.02.2003 р. N 550-IV) передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у відсотках від  погашеної суми податкового боргу та періоду затримки.

У пункті 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матерілалами справи не доведена правомірність застосування відповідачем штрафних санкцій . у зв’язку із порушенням граничних строків погашення податкових зобоов’язань та неправомірність застосування штрафних санкцій. Відтак вимоги позивача про визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень від 10.07.2006р. №/0/9001 на суму 13181грн., №/0/9000 на суму 14360грн., №/0/8999 на суму 18274грн., №/0/8998 на суму 15194грн., №/0/8997 на суму 17143грн.,  від  10.07.2006р. №/0/8996 на суму 1586,56грн., №/0/8995 на суму 1400грн., №/0/8994 на суму 3200грн., №/0/8993 на суму 500грн. підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом  владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, проголошена вступна та резолютивна частина у судовому засіданні 10 травня 2007року після закінчення розгляду справи, в присутності представників сторін.

Керуючись Конституцією України, Господарським кодексом України, Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, Законом України “Про податок на додану вартість”, Законом України “Про державну податкову службу в Україні”,  ст.1, 2, 9, 11, 12, 17, 18, 71, 89, 94, 104, 105, 106, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати  недійсними податкові повідомлення – рішення Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька  від 10.07.2006р. №/0/9001 на суму 13181грн., №/0/9000 на суму 14360грн., №/0/8999 на суму 18274грн., №/0/8998 на суму 15194грн., №/0/8997 на суму 17143грн.,  від  10.07.2006р. №/0/8996 на суму 1586,56грн., №/0/8995 на суму 1400грн., №/0/8994 на суму 3200грн., №/0/8993 на суму 500грн.

Присудити з Державного бюджету України на користь Державного відкритого акціонерного товариства “Трест Донецькшахтобуд” (83000, м. Донецьк,                                 вул. Октябрьська, буд.90, р/р 0000, ДФ АКИБ “Укрсиббанк”, МФО 335827, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 грн.40коп. та витрати, пов”язані  з проведенням експертизи у сумі 4360,00грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 15 травня 2007 року.

Суддя