ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

06.06.07                                                                                           Справа  № 5/3128-18/169А

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                                  Бойко С.М.,

суддів:                                                         Марко Р.І.,

Бонк Т.Б.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників:

від позивача:  з”явився,

відповідача : з”явився,

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Личаківському районі  м.Львова, м.Львів

на постанову господарського суду Львівської області від 14.03.2007 року, суддя Мартинюк В.Я., в справі №5/3128-18/169А,

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю  «Галка Макс», м.Львів

до відповідача державної податкової інспекції у Личаківському  районі  м.Львова, м.Львів

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень №/0 та №/0 від 01.11.2006 року,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Львівської області від 14.03.2007 року задоволено позов  товариства з обмеженою відповідальністю  «Галка Макс»до  державної податкової інспекції у Личаківському  районі  м.Львова про  скасування податкових повідомлень-рішень від 01.11.2006 року №/0, яким позивачу визначено штрафну (фінансову) санкцію в сумі 3625 грн. 20 коп., та №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 444562 грн.

Постанова суду мотивована тим, що платник податків має право на бюджетне відшкодування тієї суми, яку він фактично сплатив незалежно від того,  в попередньому чи в попередніх звітних періодах це мало місце, що відповідає  змісту п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій, то судом зазначено, що в спірному випадку відсутній факт нарахування податкових зобов‘язань податковим органом, з яким законодавець пов‘язує підстави застосування штрафу у відповідності до вимог  підп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, а тому відповідачем безпідставно  застосовано до позивача штраф  в сумі 3625,2 грн..

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач)  просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що виходячи з аналізу п.п.7.7.11 п.7.7 ст.7 . Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку протягом перших  12 календарних місяців  після своєї реєстрації  платником податку на додану вартість (незалежно від оподатковуваних операцій) не має права на отримання бюджетного відшкодування, незалежно від причин, які призвели до виникнення  такого від»ємного значення, а тому в спірному випадку позивач не має права на бюджетне відшкодування, що сформоване за рахунок  податкового кредиту, який виник внаслідок придбання  або спорудження (будівництва) основних фондів.

Скаржник покликається на те, що  в спірному випадку спір стосується  саме відшкодування, а тому виходячи з вимог ч.2 п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 . Закону України „Про податок на додану вартість” позивач спірні  суми ПДВ  може декларувати на зменшення  податкового зобов»язання на наступний період, але не відшкодовувати на розрахунковий рахунок.

В судовому засіданні  позивач просить в  задоволенні апеляцйної скарги відмовити, мотивуючи тим, що оскільки вся сума від‘ємного значення була ним оплачена постачальникам в попередньому періоді, то в рядку 25.1 декларації правомірно відображено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, відповідно до п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”. Крім того, позивач вважає, що ним самостійно було виправлено помилку в декларації за серпень 2006 року, і це не призвело до заниження суми податку на додану вартість, а тому застосування штрафних санкцій є безпідставним.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга податкового органу   задоволенню не підлягають.

Підставою прийняття податкового повідомлення -рішення №/0  від 01.11.2006 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 444562 грн., є зафіксований в акті перевірки №49/23-0/32712638 від 01.11.2006 року   факт порушення позивачем п.п.7.7.1, п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме безпідставне завищення суми ПДВ належної до відшкодування з бюджету за вересень 2006 року.

Зокрема, грошові розрахунки згідно суми, яка заявлена до відшкодування, здійснювались позивачем  з 2003 року по 2005 рік, а оскільки попереднім періодом для вересня 2006 року, в якому заявлена сума податку на додану вартість до відшкодування є серпень 2006 року, в якому оплата не здійснювалась, то відповідно і підприємство у відповідності до підп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” не мало право на включення суми податку на додану вартість в розмірі 444562 грн. до бюджетного відшкодування.

Проте, такий висновок податкового органу не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п.п.7.7.1. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" від  3 квітня 1997 року №168/97-ВР (в редакції, що діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування) суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню  з  бюджету,  визначаються  як різниця  між  загальною  сумою  податкових зобов”язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. У разі, коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає   відшкодуванню   платнику  податку з державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації. При цьому підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період (пп. 7.7.3 Закону).

Судом встановлено, що позивачем подано до податкового органу  податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2006 року із заявленням до відшкодування суми ПДВ в розмірі 444562 грн.

Судом також встановлено, що правомірність включення даних сум до податкового кредиту податковим органом не заперечується. Спірним питанням в даному випадку є лише правомірність включення  в рядок суми бюджетного відшкодування суми, яку платник фактично сплатив  в попередніх звітних періодах, чи лише в одному  попередньому звітному періоді.

Відповідно до  п.п.7.7.1  та п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України  "Про податок  на додану вартість" в редакції, що регулювала спірні правовідносини, сума податку,  що підлягає сплаті  (перерахуванню)  до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.  Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З наведених положень Закону вбачається, що платник податків  має право на бюджетне відшкодування  тієї суми ПДВ, яку він фактично сплатив у попередньому    податковому періоді, що також узгоджується із визначенням бюджетного відшкодування,  наведеного  в п.п.1.8  ст.1 цього  Закону,  відповідно до якого бюджетне відшкодування -  сума, що підлягає поверненню платників податків з бюджету  у зв"язку з надмірною сплатою податку   у випадках,  визначених цим Законом.

З матеріалів справи, а саме вантажно-митних декларацій, податкових накладних, накладних, актів приймання-здавання виконаних робіт, актів приймання виконаних підрядних робіт, актів здачі-приймання робіт, актів здавання-приймання науково-технічної продукції, акту прийому-передачі науково-дослідних робіт, довідок про вартість виконаних підрядних робіт, вбачається, що  суми податку на додану вартість, заявлені до бюджетного відшкодування сплачені позивачем при придбанні та спорудженні (будівництві) основних фондів.

Відповідно до п.п. „а” підп.7.7.11 п.7 ст.7 Закону України  "Про податок  на додану вартість" не має права на отримання бюджетного відшкодування особа, яка, зокрема, мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів. З наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що п.п.7.7.2 уточнено положеннями зазначеного підпункту „а” підп.7.7.11 і таке уточнення стосується права на бюджетне відшкодування у зв‘язку з нарахуванням податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач не має права на бюджетне відшкодування, що сформоване за рахунок  податкового кредиту, який виник внаслідок придбання  або спорудження (будівництва) основних фондів, то вони теж не ґрунтуються на вимогах законодавства. Відповідно до підпункту 7.4.1 п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених(нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв»язку з придбанням товарів(робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва(обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Судом встановлено, що спірна сума податку складається із сум ПДВ, сплачених(нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв»язку із спорудженням основних фондів, що підлягають амортизації. Вказаний Закон не пов»язує право на включення до складу податкового кредиту такого звітного періоду сум податку з тим, чи введені основні фонди в експлуатацію, то позивач мав правові підстави на включення сплачених ним сум податку до податкового кредиту звітного періоду, оскільки споруджувані ним основні фонди підлягали амортизації.

З наведеного податковим органом безпідставно зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування  за вересень 2006 року  на суму 444562 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №/0  від 01.11.2006 року, а тому воно підставно скасовано місцевим судом.

Підставою прийняття податкового повідомлення -рішення №/0  від 01.11.2006 року, яким позивачу визначено на підставі підп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафну (фінансову) санкцію в сумі 3625,2 грн., є зафіксований в акті перевірки №49/23-0/32712638 від 01.11.2006 року   факт порушення позивачем п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме не включено до складу податкових зобов‘язань з податку на додану вартість суму 18249 грн., яка в подальшому самостійно віднесена платником податку по податковій декларації з податку на додану вартість за вересень 2006 року та відображено в рядку 8 „коригування на основі попередніх звітних періодів”.

Проте, такий висновок податкового органу не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

У відповідності до підпункту „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,  контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Згідно п.6.1 ст.6 згаданого Закону, у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що донарахування суми податкового зобов‘язання, з яким законодавець пов‘язує застосування відповідальності у вигляду штрафу, передбаченого підп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, повинно відображатись у повідомленні (податковому повідомленні-рішенні).

Судом встановлено, що позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2006 року, в додатку до якої (Розрахунок коригування сум ПДВ до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період вересень 2006 року) було здійснено коригування податкових зобов‘язань з податку на додану вартість, зокрема, рядок 8, в сумі 18249 грн..

Таким чином, враховуючи, що в податковому повідомленні-рішенні за №/0 податковим органом застосовано лише штрафні санкції,  суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про його скасування, оскільки при відсутності факту нарахування податкових зобов‘язань, з яким законодавець пов‘язує підстави застосування штрафу у відповідності до вимог  підп.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, відсутні підстави для його застосування.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198,200,205,206 КАС України, суд,

ухвалив :

постанову господарського суду Львівської області від 14.03.2007 року в  справі за номером 5/3128-18/169А залишити без змін, а апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Личаківському районі  м.Львова –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                                                      С.М. Бойко

Судді:                                                                                               Т.Б.Бонк

Р.І.Марко