ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007 р.
№ 15/535

Вищий  господарський суд  України у складі колегії суддів:

головуючого
Волковицької Н.О.

Гоголь Т.Г.
Рогач Л.І.

за участю представників від:

позивача
не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

відповідача
Харькової М.Д. дов. від 3.01.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2007 року

у справі
№15/535

господарського суду
міста Києва

за позовом
Відкритого акціонерного товариства
"Артемівська взуттєва фабрика "Світоч"

до

Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця"

про
стягнення 96605,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Артемівська взуттєва фабрика "Світоч" звернулось до Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 96605,89 грн. заборгованості з урахування пені та 3% річних згідно з договором поставки № ПЗ/НХ-06959/НЮ від 27.03.2006 року.

24.10.2006 року позивач подав заяву № 690 від 17.10.2006 року про збільшення позовних вимог, згідно з якою збільшив позовні вимоги в частині штрафних санкцій та просив стягнути з відповідача 3731,69 грн. пені, 658,75грн. 3% річних, 2847,54 грн. інфляційних нарахувань.

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.11.2006 року (суддя Хоменко М.Г.) частково задоволено позов ВАТ "Артемівська взуттєва фабрика "Світоч" та стягнуто з ДТГО "Південно-західна залізниця" 94260,79 грн. вартості поставленого товару за договором поставки № ПЗ/НХ-06959/НЮ від 27.03.2006 року, 2450, 78 грн. збитків від інфляції за період липень - жовтень 2006 року, 3294, 82 грн. пені за період з 12.06.2006 року по 24.10.2006 року, 581, 44 грн. - 3% річних за період з 01.07.2006 року по 24.10.2006 року, 202, 62 грн. судових витрат, пов'язаних із явкою представника позивача у судове засідання та відповідні витрати по сплаті держмита та інформаційних послуг. Рішення суду мотивоване наявністю відповідного боргу. В стягненні 396,76 грн. збитків від інфляції, 2546,32 грн. пені та 312, 74 грн. - 3% річних судом відмовлено у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю їх нарахування.

За апеляційною скаргою Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2007 року рішення суду першої інстанції скасовано частково, позов задоволено повністю і постановлено стягнути з відповідача 94260,79 грн. основного боргу, 5841,14 грн. пені, 894,18 грн. 3% річних, 2847,54 грн. інфляційних нарахувань та 202,62 грн. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами аналогічного змісту, в яких просить рішення господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Заявник посилається на неправильне застосування господарськими судами статей 525, 526, 530, 610, 612 Цивільного кодексу України, оскільки судами обох інстанцій не було враховано, що відповідно до пункту 16.2. спірний договір діє до 31.12.2006 року, а позовна заява подана до господарського суду м. Києва ще в липні 2006 року, тобто за півроку до закінчення терміну дії вказаного договору.

Окрім цього, судами обох інстанцій не було враховано той факт, що позивач поставив лише частину товару, а не поставлення повної кількості товару, передбаченої умовами договору, порушує права відповідача на отримання цього товару.

Згідно пункту 7.2. та пункту 9.5. зазначеного договору днем отримання товару вважається день підписання сторонами акту прийому - передачі, а оплата має бути здійснена протягом 45 банківських днів з дня отримання вказаного товару, тобто з дня підписання зазначених актів.

Оскільки мала місце недопоставка товару на загальну суму 739,21 грн., то відповідно не було жодних підстав для підписання акту прийому - передачі товару, а отже і 45-денний термін, передбачений для оплати не розпочинався.

Але, оцінивши всі обставини справи в сукупності (порушення позивачем обсягів поставки товару, фактичне отримання частини товару відповідачем і не підписання сторонами акту приймання - передачі товару як істотної умови договору) суд, для розв'язання спору міг зробити висновок, що відповідно до принципів добросовісності, розумності і справедливості отриманий товар все ж таки має бути оплачений відповідачем, проте нарахування штрафних санкцій не є правомірним, не відповідає умовам договору та вимогам закону, а також порушуватиме права та законні інтереси відповідача.

Однак, суди обох інстанцій дійшли хибного висновку, що оскільки за отриманий товар все ж таки необхідно сплатити, то і нарахування штрафних санкцій є правомірним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та присутнього у судовому засіданні представника відповідача, проаналізувавши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є розрахунки за договором поставки № ПЗ/НХ-06959/НЮ від 27.03.2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Артемівська взуттєва фабрика "Світоч" та Державним територіально - галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця".

При розгляді справи судами встановлено, що за умовами договору позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач прийняти та оплатити його.

Відповідно до пункту 7 договору замовник здійснює оплату за кожну поставлену партію товару протягом 45-ти банківських днів з дня його отримання. Днем отримання вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі.

Пунктом 11.2. договору передбачено, що у разі прострочення платежу відповідач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

03.04.2006 року та 12.04.2006 року позивач передав відповідачу, а відповідач за довіреністю через Кабан Т.Я. отримав по видаткових накладних № 040601а та № 040613 взуття на загальну суму 94260, 79 грн. Факт отримання товару також підтверджується приймальними ордерами № 001148 від 04.04.2006 року та №001170 від 12.04.2006 року, підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків № 299 від 21.08.2006 року.

Приймаючи постанову, апеляційний суд встановив, що оскільки відповідач прийняв взуття на загальну суму 94260,79 грн. по видаткових накладних за довіреністю та використовує його у своїй господарській діяльності, отримання цієї кількості не заперечує, то сам факт не підписання сторонами акту приймання-передачі як додаткового документу не звільняє відповідача від обов'язку оплатити отриманий товар, а тому рішення суду першої інстанції про стягнення з ДТГО "Південно-західна залізниця" 94260, 79грн. його вартості є правомірним.

Крім того, враховуючи, що договором передбачений строк на оплату продукції протягом 45 –ти банківських днів з моменту отримання товару, стягненню з відповідача підлягають також розраховані позивачем 2 847,54 грн. збитків від інфляції за період липень - жовтень 2006 року, 5841, 14 грн. пені за період з 12.06.2006 року по 24.10.2006 року та 894, 18 грн. - 3% річних за період з 01.07.2006 року по 24.10.2006року.

Висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості нарахування частини штрафних санкцій апеляційним судом визнаний помилковим, крім того матеріали справи не містять розрахунку самого суду, як вказано у рішенні.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 цього Кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) відповідно статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Статтею 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Крім того, згідно частини 2 статті 625 зазначеного Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив, встановив та надав юридичну оцінка наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині основного боргу в сумі 94260,79грн., 5841,14грн. пені, 894,18 грн. 3% річних, 2 847,54грн. інфляційних нарахувань.

Твердження заявника про те, що строк оплати поставленого товару ще не настав апеляційним судом спростовані, оскільки позиція відповідача суперечить закріпленому у частині 3 статті 509 Цивільного кодексу України принципам добросовісності, розумності і справедливості як одним з основних засад виконання зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач прийняв товар по накладних відповідно до чинного законодавства, а тому відсутність акту прийому-передачі не звільняє відповідача від оплати вартості отриманого товару у строк передбачений, договором.

В частині, що стосується стягнення 202, 62 грн. витрат позивача, пов'язаних з розглядом справи у вигляді витрат на відрядження представника відповідача в зв'язку з явкою до суду, касаційна інстанція зазначає, що відповідно статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати на відрядження представника відповідача, пов'язані з явкою до суду не підпадають під поняття судових витрат, а тому не підлягають стягненню на підставі зазначеної процесуальної норми, в зв'язку з чим постанова в цій частині підлягає скасуванню, а у задоволення вимог про стягнення 202, 62 грн. витрат слід відмовити.

Решта заперечень відповідача про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2007 року у справі № 15/535 скасувати в частині стягнення 202, 62 грн. витрат та відмовити в цій частині у задоволенні позову.

В решті постанову залишити без змін.

Касаційні скарги Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" задовольнити частково.

Головуючий                                                                                Н. Волковицька

Судді                                                                                           Т. Гоголь

Л. Рогач