ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.07.07                                                                                           Справа  № 7/98

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії судців:

головуючого-судді Духа Я.В.

суддів                     КраєвськоїМ.В.,

Слуки М.Г.

розглянувши           апеляційну скаргу ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод", м.Рівне

на рішення                     господарського суду Рівненської області від 13.04.2007р.

у справі                      №7/98

за позовом                     ТзОВ фірми "СВБ", М.Рівне

до відповідача:          ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод", м.Рівне

про                               відшкодування вартості оснастки для виготовлення металічних кутників, переданої на відповідальне збереження в сумі 11 150,00грн.

та за зустрічним позовом ВАТ "Рівненський радіотехнічний завод", м.Рівне

до відповідача:           ТзОВ фірми "СВБ", м.Рівне

про                              стягнення 8025,79 грн.

за участю представників:

від позивача –не з"явився.

від відповідача - Цимбалюк М.Л. директор Ткачук ОМ. - представник (довіреність

в матеріалах справи);

Права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представникам сторін роз'яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

встановив:

Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалі суду від 21.06.2007 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 7/98 від 13.04.2007 року задоволено позовні вимоги ТзОВ „СВБ" та стягнуто з ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод" 11150 грн. збитків, судові витрати. У задоволені зустрічного позову ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод" про стягнення 8025,79 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник дане рішення вважає прийнятим при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати, зокрема зазначаючи, що обґрунтування зустрічного позову проведено у відповідності до „Методики розрахунку плати за оренду державного майна". Щодо первісного позову, то скаржник вважає, що позивач не довів доказів можливої втрати продажу майна. Наведені обставини, на думку скаржника, свідчать про невідповідність висновків місцевого господарського суду обставинам справи.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки судом повно та всебічно з’ясовано всі обставини справи, які пов’язані з неналежним виконанням договору зберігання зі сторони відповідача та понесеними збитками позивачем.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Між сторонами укладено договір від 29.11.2001 року на проектування штампів для виготовлення кутників { по своїй правовій природі - договір підряду{а.с.8-9) , та погоджено вартість договірної ціни протоколом ( а.с.10) у розмірі 11150 грн.. Крім того, на виконання вищевказаного договору сторонами укладено договір відповідального зберігання, який оформлено у письмовій формі актом передачі-прийомки оснастки на кутник, та підписаний керівниками і скріплений печатками двох сторін 29.12.01 р.( а.с.11), згідно якого ВАТ Рівненський радіотехнічний завод взяв на себе обов'язок здійснювати зберігання виготовлених штампів за переліком, що відповідає Главі 36 ЦК УРСР в редакції 1963 р., чинного на момент укладення договору. Сторони приступили до виконання договору, що підтверджено волевиявленням сторін та діями направленими на виконання цих договорів.

У відповідності до ч.3 ст.413 ЦК УРСР договір схову { зберігання) вважається безоплатним, якщо інше не встановлено законом або договором. Умовами договору не передбачено обов'язку фірми "СВБ" сплачувати відповідачу плату за зберігання виготовленої продукції, і у акті приймання-передачі від 29.12.2001 року не визначено, що акт є підставою для розрахунків саме за зберігання виготовлених штампів. Законодавством зміна умов договору в односторонньому порядку не допускається, тому є безпідставним посилання ВАТ „Рівненського радіотехнічного заводу" на норми ст.632 ЦК України. Посилання відповідача на Методику розрахунку плати за оренду державного майна щодо встановлення ціни на аналогічні послуги, то слід зауважити, що остання взагалі не регулює спірні правовідносини, оскільки ототожнення скаржником договорів оренди та зберігання є помилковим. Отже, плата за зберігання умовами договору від 29.12.2001 року не визначена і зобов'язання щодо внесення таких платежів у позивача фірми "СВБ" не виникло.

У відповідності до 4.2 ст.417 ЦК УРСР в разі безоплатного схову той, хто здав майно на схов, зобов'язаний відшкодувати охоронцеві витрати, необхідні для збереження майна.

Норми ч.З ст.947 ЦК України передбачають, що при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено вище, договором від 29.12.2001 року не передбачено ні плата за зберігання, ні витрат на таке зберігання майна. В кожному випадку витрати мають бути необхідними, а їх розмір - обґрунтованим. Отже, дані обставини правильно встановлено місцевим господарським судом при відмові у зустрічному позові.

Окрім цього, подані відповідачем до апеляційної скарги розрахунки витрат пов’язаних зі зберіганням не можуть бути прийняті судом до уваги з врахуванням вимог ст.101 ГПК України.

Щодо первісного позову, то Львівський апеляційний господарський суд констатує наступні висновки.

За умовами договору зберігання від 29.12.2001 року ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод" зобов'язаний був виготовлені штампи повернути у семиденний строк після одержання вимоги фірми „СВБ" ( згідно приписів ст.530 ЦК України, ст.165 ЦК УРСР) викладеній у листах б/№ від 24.01.07 р. і від 06.02.07 р., які одержані відповідачем відповідно 25.01.07 р. і 07.02.07 р./а.с.14-17/, тобто - не пізніше 01.02.07 р. .

Таким чином, ВАТ «Рівненський радіотехнічний завод»неправомірно відмовився виконати зобов'язання щодо передачі фірмі «СВБ»виготовлених штампів, чим порушив договірні зобов'язання ( ст.ст. 525, 526, 612, 623, 629 Цивільного кодексу України)

Статтею 415 ЦК УРСР передбачено, що особа, яка здала майно на схов, вправі в будь-який час зажадати його від охоронця, а охоронець зобов'язаний повернути майно на першу вимогу особи, що здала його на зберігання, незалежно від строку схову.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язаний повернути штампи в строк до 01.02.2007 року, що останнім зроблено не було .

У відповідності до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ЇЇ цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки бувають двох видів - реальні збитки та упущена вигода.

Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач, у позовній заяві, ставить вимогу саме про стягнення 11150 грн. упущеної вигоди, оскільки 24.01.07 р. фірма «СВБ»і підприємець Халімовський К.Б. уклали договір купівлі-продажу, за умовами п.2-3 якого продавець фірма «СВБ»зобов'язана не пізніше 10 календарних днів з моменту підписання договору пред'явити покупцю штампи за переліком, який відповідає переліку у договорі № 242 від 29.11.01 р., для огляду та передати у власність. Покупець за умовами цього договору зобов'язаний сплатити фірмі «СВБ»11150 грн. та отримати товар шляхом самовивозу на складі ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод" ( II п.2 договору від 24.01.2007 року).

Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що збитки заподіяні внаслідок договірного зобов'язання підлягають відшкодуванню за умови наявності правопорушення - неналежного виконання договірного зобов’язання, шкідливого наслідку, причинного зв’язку між правопорушенням та шкідливим наслідком та вини. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладеного договору з СПД Халімовський К.Б. вартість майна - штампів складає 11150 грн.{як на момент укладення договору від 29.11.2001 року). Тобто, суд не вбачає в чому саме полягає упущена вигода позивача ( доходи які він мав би отримати). Відсутність будь-якої складової частини збитків { в даному випадку шкідливого наслідку) унеможливлює відшкодування збитків у відповідності до ст.22 ЦК України. Однак, місцевий господарський суд не надав цьому належної оцінки, та безпідставно задоволив первісний позов.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині задоволення первісного позову, а апеляційну скаргу слід задоволити частково.

В зв’язку з частковим скасуванням рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги судові витрати по розгляду справи в апеляційній інстанції слід покласти на ТзОВ „СВБ".

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Рівненської області від 13.04.2007 р. у справі №7/98 скасувати в частині задоволенні позову ТзОВ „СВБ" до ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод" про стягнення 11150 грн. збитків. Прийняти нове рішення . У позові відмовити.

3.          В решті рішення залишити без змін.

4.          Стягнути з ТзОВ „СВБ" на користь ВАТ „Рівненський радіотехнічний завод" 42,50 грн. державного мита за розгляд справи в апеляційній інстанції, про що місцевому господарському суду видати наказ.

5.          Постанова набирає законної сили з дня П прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

6.          Справу направити до місцевого господарського суду   Рівненської області.

Головуючий суддя                                                  Я.В. Дух

Суддя                                                                       М.В. Краєвська

Суддя                                                                      М.Г. Слука