СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"07" червня 2007 р.

Справа № 7/81-11А.

за позовом
першого заступника прокурора Волинської області в інтересах територіальної
громади с. Прилуцьке в особі Прилуцької сільської ради

третя особа, яка не заявляє
самосійні вимоги на предмет спору на стороні позивача:
Управління з контролю за використанням та охороною земель у Волинській області,
м. Луцьк

до відповідача: виконавчого
комітету Луцької міської ради, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє
самосійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: приватне
підприємство „Лада-2000”, м. Луцьк

про
визнання нечинним рішення та державного акту на право постійного користування
землею

Суддя  Шум М.С.

Секретар судового засідання

Яцишин В.А.

за участю представників сторін:

від позивача:
Кирилюк В. Г., сільський голова

третя особа на стороні позивача:
Котюк В. Є., головний спеціаліст (доручення № 196 від 16.04.2007р.), Ліщук В.І.
-юрисконсульт

від відповідача:
Дячук Р.О., начальник юридичного відділу апарату виконкому Луцької міської ради
(доручення №4.16-1063 від 03.11.2006р.)

від третьої особи на стороні
відповідача: Пархомей В.А., директор,                       Максимчук Ю. П.,
представник (доручення від 05.02.2006р.), Хомяк І. Г., представник (довіреність
№ 920396 від 30.02.2007р.)

в судовому засіданні взяв участь:
Манзій П.П., прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в
судах прокуратури Волинської області

Відповідно до ст. 127 Кодексу
адміністративного судочинства України представникам сторін було роз'яснено
право відводу судді та секретарю судового засідання. Відводу заявлено             не було. В судовому засіданні
учасникам судового процесу на підставі ст.ст. 49, 51 КАС України було
роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки. Заяв та клопотань від останніх
на розгляд господарського суду не поступило.

В судовому засіданні 04.06.2007р.
було оголошено перерву до 07.06.2007р. до 09 год. 30 хв.

СУТЬ СПОРУ:
перший заступник прокурора Волинської області звернувся                           до господарського
суду Волинської області з позовом про визнання нечинними рішення виконавчого
комітету Луцької міської ради №633 від 29.12.1998р. „Про надання земельної
ділянки в постійне користування” та Державного акту на право постійного
користування землею від 25.04.2000р.

В обґрунтування пред'явлених
позовних вимог прокурор посилається на те,                      що рішенням виконавчого
комітету Луцької міської ради №633 від 29.12.1998р. „Про надання земельної
ділянки в постійне користування” затверджено розроблений проект відводу
земельної ділянки площею 1,6 га, що розташована по вул. Гордіюк у м. Луцьку для
надання її в постійне користування приватному підприємству „Лада-2000” та
надано останньомув постійне користування зазначену земельну ділянку для
подальшого розміщення автомобільної стоянки і автосервісного центру з видачею
відповідного Державного акту. На підставі зазначеного рішення 25 квітня 2000
року приватному підприємству „Лада-2000” було видано Державний акт на право
постійного користування землею.

Згідно проекту встановлення меж
сільських населених пунктів, схваленого рішенням Ківерцівської районної ради
від 24.12.1993р. за №13/7, передана у постійне користування підприємству
„Лада-2000” зазначена земельна ділянка розташована поза межами м. Луцька та
входить до складу земель с. Прилуцьке Луцького району, у зв'язку з чим
виконавчий комітет Луцької міської ради приймаючи рішення №633 від 29.12.1998р.
порушив вимоги Земельного кодексу України та Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні”.

Управління з контролю за
використанням та охороною земель у Волинській області                 в поясненні повідомило суд, що
межі міста Луцька не встановлені. Однак, згідно архівної виписки з рішення
Ківерцівської районної ради народних депутатів №13/7 від 24.12.1993р. та
рішення №4/10 від 18.12.1998р. про встановлення меж сільських населених
пунктів, земельна ділянка, яка надана в постійне користування ПП „Лада-2000”
входить до складу земель Прилуцької сільської ради.

Представник виконавчого комітету
Луцької міської ради в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги заперечив,
мотивуючи це тим, що рішення виконкому за №633 від 29.12.1998р. прийнято
останнім на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законодавчими актами України. Одночасно з цим представником
відповідача було зауважено на тому, що при зверненні до господарського суду з
відповідним позовом першим заступником прокурора Волинської області було
пропущено встановлені чинним законодавством строки у зв'язку з чим просить суд
в позові останнього відмовити.

Приватне підприємство „Лада-2000”
позовні вимоги заперечило з посиланнями на те, що згідно з планом
землекористування спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Луцька.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора, доводи та заперечення представників сторін та
учасників судового процесу, господарський суд прийшов до висновку про
підставність пред'явленого першим заступником прокурора Волинської області в
інтересах територіальної громади с. Прилуцьке в особі Прилуцької сільської ради
позову та необхідність задоволення останнього в повному об'ємі з наступних
підстав:

У відповідності до положень Закону
України „Про місцеве самоврядування                           в Україні” місцеве
самоврядування в Україні -це гарантоване державою право та реальна здатність
територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових
осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та
обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл,
селищ, міст.

Сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні
громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими
законами. Виконавчі органи рад -органи, які відповідно до Конституції України
та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими радами для здійснення
виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених
цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських рад є
їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі
органи. Виконавчі органи рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам,
а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади
-також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим
та іншими законами до їх відання. Статтею 26 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні” визначено виключну компетенцію сільських, селищних,
міських рад. Так, поряд з іншими повноваженнями, котрими наділені зазначенні
ради, встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної,
міської ради відповідно до Закону вирішуються регулювання земельних відносин та
прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і
порядку, визначених цим та іншими законами, затвердження в установленому
порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних
населених пунктів, іншої містобудівної документації.

До визначених зазначеним
законодавчим актом, зокрема, його статтею 33, власних (самоврядних) повноважень
виконавчих комітетів відповідних рад та делегованих останнім у встановленому
порядку повноважень вирішення питань відносно прийняття рішень щодо надання
земельних ділянок в постійне користування суб'єктам господарювання не
віднесено, виконавчі комітети рад такими повноваженнями не наділено.

Разом з тим, статтями 10
(„Компетенція міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних
відносин”) та 33 („Повноваження у сфері регулювання земельних відносин та
охорони навколишнього природного середовища”) Земельного кодексу України (в
редакції від 18.12.1990р. з подальшими змінами та доповненнями) положення
котрого діяли на момент прийняття виконавчим комітетом Луцької міської ради
спірного рішення            за №633 від
29.12.1998р. „Про надання земельної ділянки в постійне користування” та видачі
Державного акту на право постійного користування землею від 25.04.2000р.,
визначено,                 що до відання
виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі регулювання
земельних відносин на їх території належать, зокрема, питання щодо надання під
забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних
громад; реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права
користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що
посвідчують право власності і право користування землею; передача земельних
ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди,
у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; здійснення державного
контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного
законодавства; припинення права власності або користування земельною ділянкою
чи її частиною; погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових
та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності
або користуванні; вирішення земельних спорів у межах своєї компетенції;
вирішення інших питань у галузі земельних відносин у межах своєї компетенції.

Статтями 7 та 19 названого
законодавчого акту визначалось, що у постійне користування земля надається
Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності:
промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам
і організаціям; спільним підприємствам, міжнародним об'єднанням і організаціям
з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що
повністю належать іноземним інвесторам. Сільські, селищні Ради народних
депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель
сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств
торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера
послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського
(фермерського) господарства, особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і
колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби,
традиційних народних промислів. Міська Рада народних депутатів надає земельні
ділянки (крім ріллі                   і
земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у
межах міста.

В даному випадку, враховуючи
зазначені положення чинного на той час законодавства, відсутність передбачених
законом власних (самоврядних) та відповідних делегованих повноважень виконавчий
комітет Луцької міської ради був позбавлений будь-якого права та підстав на
прийняття рішення щодо надання в постійне користування земельних ділянок
будь-яким суб'єктам господарювання, в тому числі, й рішення за №633 від
29.12.1998р. „Про надання земельної ділянки в постійне користування”, в
результаті чого зазначене рішення підлягає визнанню нечинним.

Разом з тим, згідно статті 23
діючого на той час Земельного кодексу України право власності або право
постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних
депутатів.

Згідно з п. 1.4 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності
на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999р. №43 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 04.06.1999р. за №354/3647 державний акт на право власності на
земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною
ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної,
районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської
ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і
Севастопольської міських державних адміністрацій.

В даному випадку, на виконання
рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №633 від 29.12.1998р. „Про
надання земельної ділянки в постійне користування” приватному підприємству
„Лада-2000” 25.04.2000р. було видано Державний акт на право постійного
користування землею.

Враховуючи те, що
визначене рішення було прийняте виконавчим комітетом без належних на те
правових підстав, суд вважає, що й зазначений Державний акт на право постійного
користування землею було видано безпідставно, а отже останній також                           є нечинним.

Одночасно з цим передана згідно
рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №633 від 29.12.1998р. у
постійне користування приватному підприємству „Лада-2000” земельна ділянка
розташована поза межами міста Луцька та входить до складу земель села Прилуцьке
Луцького району, що підтверджується проектом встановлення меж сільських
населених пунктів, затвердженим рішенням Ківерцівської районної ради №13/7 від
24.12.1993р. Межі Прилуцької сільської ради, передбачені проектом, затверджені
рішенням Ківерцівської районної ради „Про встановлення меж сільських населених
пунктів” №4/10 від 18.12.1998р. Відповідно до ст. 65 Земельного кодексу України
(в редакції 1992 року) межі сільських населених пунктів встановлювалися та змінювались
відповідною районною радою.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства управління з контролю за використанням та охороною
земель у Волинській області від 03.11.2006р. також стверджується те, що
виконавчим комітетом Луцької міської ради в 2000 році приватному підприємству
„Лада-2000” видано Державний акт на право постійного користування земельною
ділянкою серії ІІ-ВЛ №000098 для розміщення автомобільної стоянки та сервісного
центру на земельній ділянці площею 1,23 га, котра знаходиться в межах
Прилуцької сільської ради.

Долученими додатково до матеріалів
справи документами, зокрема, копіями карти з проекту внутрігосподарського
землеустрою колгоспу „ХХХ років Жовтня”, плану впорядкування території угідь і
сівозмін, карти встановлення меж території Прилуцької сільської ради та ін.

Виходячи з наведеного Прилуцька
сільська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні
інтереси територіальної громади села Прилуцьке Луцького району, здійснює відповідно
до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади функції щодо
володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом. Об'єкти
комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальної громади і
передані іншим суб'єктам без безпосередньої згоди на те територіальної громади
або відповідного рішення ради. Передача земельних ділянок у власність чи
користування здійснюється з метою забезпечення інтересів громадян, підприємств,
установ і організацій однак не повинна порушувати інтереси територіальної
громади села. Незаконне надання в постійне користування земельної ділянки,
котра розташована на території села Прилуцьке та належить сільській раді, є
прямим порушенням інтересів держави та територіальної громади села,
представником котрої виступає Прилуцька сільська рада.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, виходячи з
позиції виконавчого комітету Луцької міської ради саме останній повинен довести
правомірність прийняття рішення №633 від 29.12.1998р. „Про надання земельної
ділянки в постійне користування” та видачу приватному підприємству „Лада-2000”
на виконання останнього Державного акту на право постійного користування землею
від 25.04.2000р., що останнім у встановленому порядку та способом виконано не
було.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в
межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом
або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав,
свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що прокурором не
пропущено строку позовної давності, оскільки про факт прийняття Луцьким
міськвиконкомом оспорюваного рішення прокуратурі Волинської області стало
відомо після отримання листа від 12.02.2007р. №743, котрим прокуратурою міста
Луцька з метою вжиття відповідних заходів було направлено заступнику прокурора
Волинської області з метою вирішення питання подальшого спрямування матеріали
перевірки та проект позову з приводу визнання нечинними рішення виконавчого
комітету Луцької міської ради №633 від 29.12.1998р. „Про надання земельної
ділянки в постійне користування” та Державного акту на право постійного
користування землею від 25.04.2000р.

Крім цього, пунктом 4 частини 1
статті 268 Цивільного кодексу України визначено те, що на вимогу власника або
іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування,
яким порушено його право власності або інше речове право позовна давність не
поширюється.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 2, 71, 87, 94, 158-163, 167, п. 6 Перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Рішення виконавчого комітету
Луцької міської ради за №633 від 29.12.1998р. „Про надання земельної ділянки в
постійне користування” та Державний акт на право постійного користування землею
від 25.04.2000р. визнати нечинними.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня її
складення в повному обсязі за правилами статей 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства України, шляхом подання через господарський суд
Волинської області заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя                                                                                    М.С. Шум