ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 28/502-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді:
Кочерової Н.О.,

суддів:
Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

за участю представників сторін:

від позивача –
Кравцов Д.В.;

від відповідача –
Савичев О.В.;

розглянувши  матеріали
касаційної  скарги

ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду
від 01.03.2007р.

у справі
№28/502-06 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
ТОВ "Фірма "Віп-Гарант"

до
ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"

про
зобов’язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Фірма “Віп-гарант” звернулося з позовом до ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” з позовом про зобов’язання вчинення дій –підписати акти здавання-приймання наданих послуг по охороні  вантажу при перевезенні залізничним транспортом.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області  від  01.12.06 у справі № 28/502-06 позивачу у позові відмовлено з підстав  необгрунтовнаості позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від  01.03.07 зазначене судове рішення скасовано.

Позов задоволено частково.

Зобов’язано ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” підписати  акти виконаних робіт від 31.07.06 № 154 на суму 105182 грн. 70 коп., від 31.07.06 № 155 на суму 47197 грн. 56 коп., від 17.08.06  № 156  на суму 8076 грн. 00 коп., від17.08.06 № 158 на суму 94736 грн. 96 коп., від 31.08.06 № 176 на суму  11909 грн. 10 коп., від  31.08.06 № 177 на суму 20461 грн. 36 коп.

Суд визнав спірні акти такими, що погоджені  сторонами, і в зв’язку  з цим,  підлягають підписанню відповідачем на протязі п’яти днів з моменту їх отримання (п.4.2 пп. 4.1 п.4 договору).

Повернуто ТОВ “Фірма “Віп-гарант” з державного бюджету надмірно сплачене держмито в сумі 5700,84 грн.

У поданій касаційній скарзі ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” просить скасувати постанову  Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 01.03.07 та  залишити в силі рішення господарського суду Дніпропетровської області  від 01.12.06 у справі № 28/502-06.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення та заперечення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши юридичну оцінку судами обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права дійшла  висновку про наявність правових підстав для  задоволення касаційної скарги.

Матеріалами справи підтверджене наступне.

Між сторонами у справі 30.12.05 був укладений договір № 18-12-03/3928 “Про  надання послуг по охороні вантажів у вагонах при  транспортуванні їх залізницею” (а.с. 8-11, т.1).

Відповідно до п.2.2.3 та п.2.2.6 пп.2.2 п.2 цього договору виконавець - ТОВ “Фірма “Віп-гарант”, зобов’язувався прийняти від замовника - ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”, вантаж під охорону по вазі “брутто” з оформленням акта комісійної перевірки ваги вагонів з феросплавами та передати їх отримувачу в місці призначення з оформленням такого ж акта.

Отже, тільки наявність цих актів  мала слугувати правовою підставою для складання виконавцем акта  виконаних робіт за певний період або певних маршрутах перевезень.

Сторони також погодили, що оплата послуг по охороні вантажу проводиться тільки за фактично доставлений вантаж з врахуванням норм природних втрат (пп.3.2 п.3 договору).

Правовою підставою для складання акта виконаних робіт за певний період договір визначав оформлені належним чином акти комісійного приймання  вантажу під охорону та  такі ж акти щодо передачі вантажу отримувачу (покупцю) як підтвердження обсягу виконаних робіт (пп.4.1 п.4 договору).

Як на підтвердження факту надання послуг з охорони вантажу по спірних актах виконаних робіт виконавець (позивач) надав замовнику –відповідачу акти комісійних передач-приймання вантажів покупцем.

Але зміст цих актів підтверджує їх односторонність, т.я. з боку  виконавця не підписані особами, які  супроводжували вантаж, що є  порушенням умов договору.

Зазначені акти комісійної  перевірки ваги вагонів з феросплавами включені до спірних актів  виконаних робіт, які відповідач відмовився підписувати у зв’язку з тим, що  позивач належним чином не виконав  свої зобов’язання по охороні вантажу, але вартість його включив до плати (а.с. 14-21).

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ЦК України  одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається, має виконуватися належним чином.

У зв’язку з цим господарський суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав  для зобов’язання відповідача підписати спірні акти виконаних робіт, оскільки в такому разі факт надання позивачем послуг з охорони вантажу є недоведеним.

Відповідно з  п.п. 4,2 п.4 договору замовник –відповідач зобов’язувався на протязі 5 робочих днів з моменту   отримання підписати погоджений акт передачі-приймання робіт.

Отже, погодження цього акта повинно передувати його підпису. Ця норма договору не визначає порядку погодження сторонами змісту акта передачі-приймання виконаних робіт, що вимагає її тлумачення.

Відповідно до п.1 ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумаченим  сторонами. На вимогу однієї із сторін або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Форма тлумачення стороною правочину  приписами цієї норми права не визначається.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач у справі дав тлумачення цієї норми договору, згідно з яким  узгодження сторонами акта передачі-приймання робіт є добровільною процедурою узгодження факту  надання послуг за договором з підтвердженням виконавцем факту їх надання в установленому порядку (а.с.47, т.2).

Касаційна інстанція з таким тлумаченням погоджується, оскільки воно відповідає змісту  укладеного сторонами договору.

Проте, при відсутності клопотання однієї із сторін касаційна інстанція  витлумачила цю норму  договору так, що  узгодження акта   передачі-приймання виконаних робіт є фактом підписання цього договору.

Касаційна інстанція не приймає до уваги це тлумачення, т.я. воно проведено з порушенням  норм матеріального  права, зокрема, п.1 ст.213 ЦК України  та суті договору.

Саме на підставі такого тлумачення апеляційна інстанція скасувала рішення господарського суду Дніпропетровської області  від 01.12.06 у справі № 28/502-06 та задовольнила позов частково, зобов’язавши  ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” підписати акти виконаних робіт від 31.07.06 № 154 на суму 105182 грн. 70 коп., від 31.07.06 № 155 на суму 47197 грн. 56 коп., від 17.08.06  № 156  на суму 8076 грн. 00 коп., від17.08.06 № 158 на суму 94736 грн. 96 коп., від 31.08.06 № 176 на суму  11909 грн. 10 коп., від  31.08.06 № 177 на суму 20461 грн. 36 коп.

Зазначене свідчить про повноту  встановлення  господарським судом Дніпропетровської області обставин справи та вірне застосування до них  норм матеріального  та  процесуального права  та наявність правових підстав  для задоволення касаційної скарги ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.03.07 у справі № 28/502-06 скасувати.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області  від 01.12.06 у справі №  28/502-06 залишити без зміни.

Головуючий, суддя                                                                   Н.Кочерова

Судді                                                                                                   В.Рибак

М.Черкащенко