ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007 р.
№ 11/21

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П.- головуючого, Мележик Н.І, Плюшка І. А, за участю представників: позивача –Короля М.Б. дов. №1026/08 від 6.11.2006 року та відповідача –Демури С.Ю. дов. №02-919 від 12.06.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року у справі господарського суду Донецької області за позовом ВАТ "Державна енергогенеруюча компанія "Центренерго" до ВАТ шахта "Комсомолець Донбасу" про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2006 року ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго” звернулось до господарського суду з позовом до ВАТ «Шахта «Комсомолець «Донбасу»про стягнення коштів.

Посилаючись на поставку відповідачем неякісного вугілля, позивач просив стягнути 8629 гривень 04 коп. збитків від плати за користування вагонами під час їх простою, з урахуванням пені.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 19 жовтня 2006 року скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20 червня 2006 року і рішення господарського суду Донецької області від 26 квітня 2006 року, а справу передано до господарського суду Донецької області на новий розгляд в іншому складі суду.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24 січня 2007 року позов задоволено частково. З відповідача стягнено збитки в розмірі 8181,84 коп. У задоволенні позову щодо стягнення пені в розмірі 447 грн. 20 коп. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року апеляційну скаргу ВАТ шахта "Комсомолець Донбасу" задоволено частково. Рішення господарського суду Донецької області від 24 січня 2007 року скасовано. У позові відмовлено.

Постанова мотивована тим, що на думку суду апеляційної інстанції, позивачем не було уточнено позовні вимоги у порядку, передбаченому чинним процесуальним законом, у зв'язку з чим суд першої інстанції безпідставно зазначив, що заявлена до стягнення сума є збитками.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року, а рішення господарського суду Донецької області від 24 січня 2007 року залишити в силі.

Стверджує, що судом апеляційної інстанції  неправильно застосовано положення ст.ст. 22, 549, 629 ЦКУ, ст. ст. 224, 225 ГКУ.

ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго” наголошує, що ним було уточнено позовні вимоги як усно, в судовому засіданні 26 березня 2007 року, так і письмово.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 1 грудня 2004 року між сторонами укладено договір поставки № 679, за п.1.1 якого відповідач зобов’язався передавати у власність покупця вугільну продукцію, а також супроводжувальні документи, зокрема, і оригінали сертифікатів (посвідчень) якості, які відповідають вимогам  пунктів 4.2 (3.6) договору. Сторони зобов’язалися підписувати акти приймання –передачі вугілля.

Якість вугілля повинна відповідати вимогам ДСТУ 4083 –2002 і якісним показникам, вказаним у Додатковій угоді до даного Договору.

У випадку, якщо при прийманні вугілля за якістю покупцем буде виявлено невідповідність фактичних даних про якість вугілля порівняно з даними, вказаними у посвідченні якості, покупець та вантажоотримувач зобов’язані не пізніше 24 годин з моменту виявлення такої невідповідності викликати факсограмою представника постачальника та вантажовідправника (які повинні прибути не пізніше 36 годин з моменту отримання телеграми). При неявці уповноваженого представника постачальника або вантажовідправника у вказаний вище строк перевірка дотримань постачальником умов даного договору у відношенні якості вугілля здійснюється без нього та вважається проведеною належним чином, дані якої приймаються до розрахунку.

За п.7.4 Договору при підтвердженні фактів розбіжностей даних про якість та/або кількість вугілля (п.5.2.2) у порядку, встановленому даним договором, постачальник зобов’язується відшкодувати витрати, пов’язані з простоєм вагонів з таким вугіллям.

Також місцевим господарським судом встановлено, що при прийманні вугілля позивач виконав вимоги Інструкції № П –7 від 25 квітня 1966 року, а саме: виявивши невідповідність одержаного вугілля за якісними показниками вимогам договору, позивач належним чином склав відповідні акти.

Судом першої інстанції встановлено, що           при прийнятті вантажу позивачем було встановлено невідповідність якості поставленої продукції вимогам ДСТУ 4083-2002 і якісним показникам, вказаним у додатковій угоді до договору поставки.

Факт невідповідності якості поставленої продукції стандарту якості підтверджено наданими позивачем актами та не спростовано відповідачем.

Встановлено, що у зв’язку з перевіркою якості вугілля відбувся простій вагонів. За час простою позивач вносив плату за користування вагонами, загалом на суму 8184 гривні 84 коп.

Крім того, Вищий господарський суд України встановив, що господарським судом першої інстанції було в повній мірі та належним чином виконано вимоги, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 19 жовтня 2006 року, а позивач уточнив позовні вимоги.

З рішення суду вбачається, що судом було прийнято заяву позивача про уточнення позовних вимог.

Частиною 4 статті 22 ГПК України встановлено що позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог…

Наведене дає підстави стверджувати, що суд апеляційної інстанції дійшов до хибного висновку про те, що позивачем не було уточнено позовні вимоги у встановленому законом порядку.

Встановлено, що після уточнення позовних вимог предметом позову є стягнення збитків, нанесених позивачу в наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору.

Відповідно до положення ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Суд першої інстанції підставно звернув увагу на факт наявності причинно-наслідкового зв'язку між поставкою відповідачем продукції неналежної якості та витратами позивача, пов'язаними з оплатою за простій вагонів з вказаною продукцією, та задовольнив вимогу позивача про стягнення збитків, понесених внаслідок оплати за простій вагонів.

Крім того, беручи до уваги положення ст. 549 ЦК України, Вищий господарський суд України погоджується з висновком судів про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення пені у сумі 447 грн. 20 коп., оскільки основна сума, заявлена до стягнення, не є грошовим зобов'язанням у розумінні ЦК України, а отже, нарахування пені на вказану суму є безпідставним.

Відтак, беручи до уваги вище викладене, Вищий господарський суд України приходить до висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята в наслідок неправильного застосування положень чинного процесуального закону в частині здійснення позивачем своїх процесуальних прав на зміну підстав та предмету позову, в зв'язку з чим постанову суду апеляційної інстанції визнати законною та обґрунтованою не можна, а отже вона підлягає скасуванню.

Рішення місцевого господарського суду законне і обґрунтоване, а тому зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –11112 ГПК України, Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року.

Рішення господарського суду Донецької області від 24 січня 2007 року залишити без зміни.

Головуючий                                                                           Т. Козир

Судді                                                                               Н. Мележик

І. Плюшко