ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.07 р.                                                                               Справа № 10/208пн

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І.В.;

при секретарі судового засідання –  Черняк Л. А.;

за участю представники сторін:

від позивача – не  з’явився;

від відповідача –  Чекменьов Г. А, - довіреність;

прокурор – Гармашова І.В. - посвідчення;

посадова особа  Управління – не з’явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовною заявою: прокурора  Центрально-Міського  району м. Макіївки   в  інтересах  держави в  особі  Макіївської  міської  ради  м. Макіївка,

до відповідача   Малого  колективного  підприємства  „Сарепта і К”  м. Макіївка,

про  звільнення  самовільно  зайнятої  земельної  ділянки  та  приведення   у  первісний  ста.  придатний  для  використання  за цільовим  призначення, -

В С Т А Н О В И В :

До  господарського  суду  звернувся  прокурор  Центрально-Міського  району  м. Макіївки в  інтересах  держави  в  особі  Макіївської  міської  ради  м. Макіївка,   з  позовом  до  відповідача,  Малого  колективного  підприємства  „Сарепта і К” м. Макіївка,  про  зобов’язання   звільнити  самовільно  зайняту  земельну   ділянку   площею  0,0015 га,  розташовану  за адресою: м. Макіївка,   вул. 250-річчя Донбасу,  б/н  у  Центрально-Міському районі м. Макіївки, та привести земельну ділянку у первісний, придатний для використання за цільовим призначенням стан.

В  обґрунтування  позовних  вимог  прокурор  посилається  на  те,  що  в  ході  перевірки встановлено  факт  порушення  вимог  ст.ст. 125, 126  Земельного  кодексу  України,  яке  полягає у  використанні  земельної  ділянки  площею 0,0015 га,  розташованої  за адресою: м. Макіївка,  вул. 250-річчя Донбасу, б/н у Центрально-Міському районі м. Макіївки  під розміщення  рекламного носія без правовстановлюючих документів, що є самовільним зайняттям земельної ділянки. Прокурор стверджує, що до теперішнього часу зазначені порушення  не  усунені.

Позивач   позовні    вимоги   прокурора  підтримав.

Представник  відповідача   у  судовому засіданні  та  відзиві  проти  позову  заперечував, вважає, що згідно Тимчасових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р.,  ним  були  оформлені документи  на  розміщення  рекламного  носія  належним  чином  та  додаткового  оформлення права  користування  земельною  ділянкою  законодавством  не  передбачено.

Представник  позивача  в  останні  судові  засідання  не  з’являвся,  про  час  і  місце  слухання  справи  належним  чином  був  повідомлений,  поважної  причини  неявки   до  суду  не  сповістив.

Суд  вважає  надані  докази   достатніми   для   розгляду  спору  по суті  та,  відповідно  до                положень  статті 75  Господарського  процесуального  кодексу  України,   позов  розглянуто  за наявними  у  справі  матеріалами   за   відсутності   позивача.

Ухвалою від 10.07.2007р. суд залучив до участі у справі, Управління  з контролю за використанням та охороною земель у Донецькій області, для надання пояснень щодо використання  земельної  ділянки  площею 0,0015 га, розташованої   за  адресою: м. Макіївка,           вул. 250-річчя Донбасу,  б/н  у  Центрально-Міському  районі  м. Макіївки.

Посадова  особа  у  судове  засідання  не з’явилась,  пояснень  по  справі  не  надала.

Розглянув  матеріали справи, додатково представлені  документи,  заслухав  пояснення   сторін,    оцінив   докази  за  своїм  внутрішнім  переконанням,  суд   вважає,  що  позов не  підлягає  задоволенню  з  наступних  підстав.

Відповідно  до  пункту 2  статті 121  Конституції  України  на  органи  прокуратури  покладено   обов’язок   представляти  інтереси держави   у   випадках,   які   передбачені  законом.

Положеннями  статей  20, 361  Закону  України  «Про  прокуратуру»  та  статті  2  Господарського  процесуального  кодексу  України  передбачено  можливість  звернення  прокурора  до  господарського  суду  в  інтересах  держави.

Статтею 16  Цивільного  кодексу  України  визначено,  що  кожна  особа  має  право  звернутися  до  суду  за  захистом свого  особистого  немайнового  або  майнового права  та  інтересу. Зокрема,  одним  із   способів   захисту  цивільних   прав   та   інтересів   є   припинення  дії,   яка   порушує   право.

Управлінням  з  контролю  за  використанням  та  охороною  земель  в  Донецькій області 20.04.2007 р.  проведено  перевірку  з  питання  дотримання   вимог   земельного  законодавства, за  результатами  якої  встановлено  факт  використання  земельної  ділянки  площею 0,0015 га, розташовану   за  адресою: м. Макіївка,  вул. 250-річчя  Донбасу,  б/н у Центрально-Міському районі  м. Макіївки  під  розміщення  рекламного  носія  без  правовстановлюючих  документів, тобто  відсутні   договір   оренди  та  проект   відведення  земельної  ділянки,  що  є  порушенням   ст.ст. 125,   126  Земельного  кодексу України,  про  що  складено  акт  від 20.04.2007 р.

За  результатами  перевірки  Управління    з  контролю  за  використанням  та  охороною земель  в  Донецькій  області 27.04.2007 р.,   видано  припис  №  008204,  яким відповідачу приписано   у   місячний   строк   усунути  порушення   Земельного   кодексу  України.

27.04.2007 р.  державним  інспектором  Управлінням  з  контролю  за  використанням  та охороною  земель  в  Донецькій  області  складено  протокол  №  006032  про  адміністративне правопорушення,  вчинене  відповідачем та передбачене ст. 531 Кодексу України про адміністративні  правопорушення.  Відповідно  до  пояснень,   зазначених   протокол    відповідач визнав  факт  невиконання  припису   та   зобов’язався  оформити  документи  чи  убрати рекламний  носій.

Постановою  Макіївського  міського  управління  земельних  ресурсів  про  накладення адміністративного  стягнення  від  27.04.2007р.  №  92-07  відповідача  визнано  винним  у скоєні  адміністративного  правопорушення,  відповідальність  за  яке  передбачена ст. 531 Кодексу  України  про  адміністративні  правопорушення,  та  накладено на нього адміністративне  стягнення  у  вигляді  штрафу  в  розмірі  357 грн.

Приймаючи  рішення,  суд враховує  наступне.

Основним  законом,  яким   регулюються  земельні  відносини,  є  Конституція України.

Крім цього, земельні відносини регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції   законами  і  підзаконними   актами,  а  саме  законами  України  "Про землеустрій", "Про державний контроль за використанням та охороною земель", "Про місцеве самоврядування" та іншими законами, також Земельним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності  Українського  народу,  від  імені  якого  це  право  здійснюють  органи  державної влади  і  органи  місцевого самоврядування  в  межах,  визначених  цією  Конституцією,   іншими законодавчими  актами  України.

Cтаттею  2  Земельного кодексу України передбачено, що земельні  відносини – це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних  відносин  є  громадяни,  юридичні  особи,  органи  місцевого  самоврядування  та органи  державної  влади.

Завданням  земельного  законодавства  є  регулювання  земельних  відносин  з  метою забезпечення  права  на  землю  громадян,  юридичних  осіб,  територіальних  громад  та  держави,  раціонального  використання  та  охорони  земель.

Стаття  12  Земельного  кодексу  України  встановлює  повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних  відносин.  Зокрема,  до  їх  повноважень  належить: розпорядження  землями  територіальних  громад;  надання  земельних  ділянок  у  користування із  земель  комунальної  власності  відповідно  до  цього  Кодексу;  організація  землеустрою; здійснення  контролю  за  використанням та охороною земель комунальної власності; додержання  земельного  та  екологічного  законодавства.

За  змістом  статті  116  Земельного  Кодексу  України,   громадяни  та  юридичні  особи набувають  права  власності  та  права  користування  земельними  ділянками  із  земель державної  або  комунальної  власності  за  рішенням  органів  виконавчої  влади  або  органів місцевого  самоврядування  в  межах  їх  повноважень,  визначених  цим  Кодексом.  При  цьому, набуття  права  на  землю  громадянами  та  юридичними  особами  здійснюється  шляхом передачі    земельних    ділянок   у   власність   або   надання   їх   у   користування.

Порядок  надання  у  постійне  користування  земельних  ділянок  встановлений  статтею  123 Земельного  кодексу  України  за  проектами   відведення  цих  ділянок.  Відповідна  рада розглядає  клопотання  і  дає  згоду  на  розроблення  проекту  відведення  земельної   ділянки. Цей проект погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури і після одержання   висновку  державної  землевпорядної   експертизи,  подається  до  відповідної    ради,   яка   його   розглядає   та   приймає   рішення   про   надання    земельної   ділянки.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування  на  земельну  ділянку   виникає   після  одержання   її   власником або користувачем документа,  що  посвідчує  право  власності   чи  право   постійного   користування земельною   ділянкою,   та  його   державної реєстрації. Лише   така   реєстрація  надає документам легітимності.

Приступати  до  використання  земельної  ділянки  до  встановлення  її   меж  у   натурі  (на місцевості),  одержання  документа,  що  посвідчує  право  на  неї,  та   державної   реєстрації забороняється    ( п. 3 ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно  до  ст.126  Земельного  кодексу  України   право  власності   на   земельну ділянку  і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується  державними актами. Форми  державних  актів  затверджуються   Кабінетом Міністрів України. Право    оренди    землі   оформляється   договором,   який   реєструється   відповідно   до    закону.

Відповідно   до   частини  1   статті   16  Закону  України  "Про рекламу"  від  03.07.96 N 270/96-ВР  (із змінами)   зовнішня   реклама,   на   територіях,  будинках  та  спорудах розміщується   за   згодою   їх   власників   або   уповноважених   ними  органів (осіб).

Згідно з пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою  Кабінету  Міністрів  України  від 29.12.2003 N 2067 (далі - Правила),   зовнішня реклама  розміщується   па  підставі  дозволів  та  у  порядку,  встановленому   виконавчими органами  сільських,  селищних,  міських   рад  відповідно  до  цих  Правил.

Згідно  п.  9  Правил  містить  вичерпний   перелік  документів,  що  подаються  для  одержання  дозволу  на  розміщення  реклами.  Заявник  подає   робочому  органу  заяву  за формою   згідно  з  додатком 1,  до  якої  додаються:

- фотокартка або комп'ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням;

- копія свідоцтва про державну реєстрацію заявника як юридичної особи або фізичної особи - підприємця.

У  відповідності  з  п. 13  Правил,  у  разі  прийняття  керівником   робочого   органу рішення  про  встановлення   пріоритету   заявника  на   місце   розташування   рекламного засобу,    заявник   протягом   трьох   днів  укладає   договір  на   тимчасове   користування   цим місцем.

Як   убачається  з  наданих  відповідачем   документів,   ним  було  належним  чином отримано  дозволи  №  167/1 та №  168/1  на  розміщення  зовнішньої  реклами,  погодження  та укладено  договір   про  тимчасове  користування  місцями  розміщення  рекламоносіїв  №  167/1 та   №  168/1 від 27.04.2006р.

Згідно  положень  п. 32 Правил,  плата  за   тимчасове   користування   місцем   розташування  рекламних  засобів,  що  перебуває  у  комунальній   власності,   встановлюється   у  порядку,  визначеному  органами  місцевого  самоврядування,  а   місцем,  що   перебуває   у державній   або  приватній  власності, -  на договірних  засадах  з  його  власником  або уповноваженим   ним   органом   (особою).  При   цьому   площа   місця   розташування рекламного   засобу   визначається   як   сума   площі   горизонтальної   проекції   рекламного засобу  на  це  місце  та  прилеглої   ділянки  завширшки   0,5  метра  за  периметром горизонтальної  проекції  цього  засобу. Для  неназемного  та   недахового    рекламного   засобу площа  місця  дорівнює  площі  вертикальної  проекції  цього  засобу  на   уявну   паралельну   їй площину.

З аналізу вищевказаних норм убачається, що при отриманні дозволу на розміщення зовнішньої реклами,  погодження та укладення договору про тимчасове користування  місцями   розміщення  рекламоносіїв,   не  передбачається  додаткового оформлення  документів  на  землю  у  відповідності  зі  статтями 125, 126 Земельного кодексу України.

Вказані  факти  також  встановленні   у  рішенні  Донецького  обласного  головного управління  земельних  ресурсів  №  10   від  18.05.2007 р.,   яким   (за протестом прокурора) закрито  постанову   Макіївського  міського  управління   земельних   ресурсів   від  27.04.2007  р. №  92-07  про  накладення  адміністративного  стягнення   на   відповідача   за    самовільне зайняття   земельної   ділянки.

З  наданих  до  суду  документів  убачається,  що  самовільного  зайняття  земельної  ділянки  відповідачем  не  відбулось. Вказані дії  ним  були  прийняті  на  підставі  отримання  документів  та  укладання  договору  на  розміщення  зовнішньої  реклами.

Крім  того,  суд  звертає  увагу  на  неможливість     задоволення  позовних  вимог  прокурора  та  позивача  щодо приведення  земельної  ділянки  у  первісний  стан  у  зв’язку   з  тим,  що    вони  є  похідними  від    позову  про  звільнення  земельної  ділянки,  який  судом  не  задоволено.

Також  суд  звертає  увагу  на  той факт,  що  на  час  розгляду  справи,  між     Виконкомом  Макіївської  міської  ради  та    МКП «Сарепта і К» (відповідач по  справі)  існує  договір  № 167/1  про  тимчасове  користування  місцями  розміщення  рекламоносііїв,  термін  якого  визначений  до  27.04.2011 р.,  на  сьогоднішній  час  договір  не  припинив  свою  дію  за  домовленістю  сторін  та  достроково  не  розірваний  у  відповідності  до  норм  діючого  законодавства.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані   та не   підлягають  задоволенню.

Судові   витрати   підлягають   віднесенню  у  порядку  передбаченому  ст.49  Господарського  процесуального  кодексу  України.

Керуючись статтею 121  Конституції  України  статтею  16 Цивільного  кодексу  України,  статтями  116,  125,  126, 212  Земельного кодексу  України,  пунктами  3,  9,  13,  32   Типових правил   розміщення   зовнішньої  реклами,  затверджених  постановою  Кабінету  Міністрів України  від   29.12.2003  N 2067,   статті   16  Закону  України   "Про рекламу",   керуючись   статтями   2,  12,  22,   33,   43,   49,  75,  82,  84,  85   Господарського   процесуального   кодексу  України,    господарський    суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог  прокурора  Центрально-Міського району                 м. Макіївки  в   інтересах   держави   в  особі  Макіївської  міської  ради  м. Макіївка,  заявлених    Малого  колективного  підприємства   „Сарепта і К”  м. Макіївка,   про    зобов’язання    звільнити  самовільно   зайняту   земельну  ділянку   площею 0,0015 га,   розташовану   за  адресою: м. Макіївка,  вул. 250-річчя  Донбасу,  б/н  у  Центрально-Міському   районі  м. Макіївки  та привести   земельну  ділянку у первісний,  придатний  для  використання  за  цільовим призначенням    стан.

Суддя