ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"03" липня 2007 р.                                        Справа № 6/180а

11 годин 40 хв., м. Чернігів

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді                                         Блохіної Ж.В.

при секретарі                          Кузьміні М.М.,

за участю представників:

позивача                                  Карась Г.М., довіреність від 14.06.2007р.,

відповідача                             Крупина А.О., довіреність №6/9/10-000 від 10.01.2007р.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

позов                                        товариства з обмеженою відповідальністю „Вектор”,

м. Остер Козелецького району, вул.. Б.Хмельницького, 62,

до                                              Державної податкової інспекції у Козелецькому районі,

м. Козелець, вул.. Толстого, 34 а

про                                            скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю „Вектор” подано позов про  визнання неправомірними податкових повідомлень-рішень.

У судовому засіданні 20.06.2007р. позивач уточнив позовні вимоги і просить скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Козелецькому районі від 12.09.2007р. №/0, №000891530/0, №/0 та №/0, якими визначено податкове зобовязання з єдиного податку на підприємницьку діяльність  за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 170 грн. кожним згідно з п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідач позовних вимог не визнає.

Представник позивача пояснив, що  товариство є платником єдиного податку, який не входить до переліку податків та зборів, які діють на території України  і перелік яких наведено у ст. ст.  14, 15 Закону України „Про систему оподаткування”, а тому застосування штрафних санкцій за порушення термінів подачі розрахунків єдиного податку на підставі п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є неправомірним.

Представник відповідача пояснив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню і просить у позові відмовити, посилаючись на наступне. Позивачем були подані до податкового органу розрахунки  сплати єдиного податку за перший, другий,  четвертий квартали 2005р., четвертий квартал 2006р.  з порушенням строків,  передбачених п.4 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності субєктів малого підприємництва”, про що складені відповідні акти.  За розглядом матеріалів перевірки були прийняті податкові повідомлення-рішення, які є предметом спору, про застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  №2181-ІІІ від 21.12.2000р. Представник вважає дії відповідача повністю правомірними.

Вислухавши представників  сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Козелецькому районі  прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.09.2007р. №/0, №000891530/0, №/0 та №/0, якими товариству з обмеженою відповідальністю „Вектор” визначено податкове зобовязання з єдиного податку на підприємницьку діяльність  за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 170 грн. кожним згідно з  абзацом 1 п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-ІІІ від 21.12.2000р.

Спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі актів про несвоєчасне подання розрахунку сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва – юридичною особою ТОВ „Вектор”, а саме:

- Актом №117/15-010 від 09.02.2007р. встановлено: термін подання розрахунку сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва за 1 квартал 2005 року встановлено 19.04.2005р., фактично подано розрахунок 20.04.2005р.;

- Актом №118/15-010 від 09.02.2007р. встановлено: термін подання розрахунку сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва за 2 квартал 2005 року встановлено 19.07.2005р., фактично подано розрахунок 20.07.2005р.;

- Актом №119/15-010 від 09.02.2007р. встановлено: термін подання розрахунку сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва за 4 квартал 2005 року встановлено 19.01.2006р., фактично подано розрахунок 23.01.2006р.;

- Актом №120/15-010 від 09.02.2007р. встановлено: термін подання розрахунку сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва за 4 квартал 2006 року встановлено 19.01.2007р., фактично подано розрахунок 31.01.2007р.

Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги  підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”  від 3 липня 1998 року N 727/98( далі –Указ № 727) запроваджена спрощена система оподаткування,  обліку та звітності для певних суб'єктів малого підприємництва.

Згідно п. 4 Указу №727  за результатами    господарської    діяльності   за   звітний (податковий) період (квартал) суб'єкти малого підприємництва - юридичні особи подають до органу державної податкової служби до 20 числа місяця, що наступає за звітним (податковим) періодом, розрахунки про сплату єдиного податку.

Позивачем були подані до податкового органу розрахунки сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва –юридичною особою:

-          за 1 квартал 2005р.  20.04.2005р.;

-          за ІІ квартал 2005 р. 20.07.2005р.;

-          за ІУ квартал 2005р. 23.01.2006р.;

-          за ІУ квартал 2006р. 31.01.2007р.

Такі дії позивача свідчать про порушення ним строку подання до органу державної податкової служби розрахунків про сплату єдиного податку за І, ІІ, ІУ квартали 2005 року та ІУ квартал 2006р.

Відповідно до п. 5 Указу №727 суб'єкти малого  підприємництва  несуть  відповідальність  за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Відповідальність за подання розрахунку про сплату єдиного податку передбачена Законом України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  №2181-ІІІ від 21.12.2000р. ( далі –Закону №2181), згідно  підпункту 17.1.1 пункту 17 статті 17 якого платник податків,  що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку. Штрафні санкції  накладаються  контролюючими  органами,

При цьому термін „податкова  декларація,  розрахунок  (далі  -  податкова декларація)” відповідно до п.1.11) ст.1 Закону №2181 вживається в такому значенні, що це - документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору  (обов'язкового  платежу).

Отже, відповідач, встановивши порушення позивачем строку подання розрахунку сплати єдиного податку, передбаченого Указом №727, мав право застосувати до позивача штраф, передбачений п.п.17.1.1. п.17.1 ст.17 Закону №2181, за таке порушення.

Таким чином, твердження позивача про те, що  штраф на підставі п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону №2181 може застосовуватись лише за неподання податкової декларації і не застосовується за неподання розрахунку сплати єдиного податку, запровадженого Указом №727, який не є податковою декларацією, суперечить вищевказаним нормам законодавства.

Проте, приймаючи податкові повідомлення-рішення, які є предметом спору, відповідач не врахував наступне.

Як вбачається з податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору, вони прийняті згідно з підпунктом „а” підпункту 4.2.2 ст.4 Закону №2181, абзацом 1 п.17.1.1 ст.17 Закону №2181, в звязку з чим визначеного суму податкового зобовязання за платежем: єдиний податок на підприємницьку діяльність в сумі 170 грн. за штрафними ( фінансовими) санкціями.

Пункт 4.2 ст.4 Закону №2181 регулює порядок визначення податкового зобов'язання контролюючим органом.

Так, згідно з підпунктом „а” п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону № 2181 „Контролюючий орган зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію;...”

Відповідно до п. 1.2)  ст..1 Закону №2181 податкове  зобов'язання це - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Отже, у випадку, коли платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію, контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків.

Як вбачається з вищевказаних актів перевірки позивача, контролюючий орган, ДПІ у Козелецькому районі, не визначав суму податкового зобовязання позивача з єдиного податку за відповідні періоди, а встановив лише факт порушення терміну подання розрахунку сплати єдиного податку

Отже, приймаючи податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв недобросовісно, застосовуючи норму права (п.п. „а” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону №2181), яка не регулює фактичні дії  відповідача як контролюючого органу.

Окрім того,  пункт 17.1 статті 17 Закону №2181 передбачає штрафні санкції за порушення податкового  законодавства, які накладаються на платника податків контролюючим органом, та їх розмір.

Так, п.п.17.1.1 ст.17 Закону №2181 передбачає, що платник податків, який не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.

Згідно п.п.17.1.2 ст. 17 у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже,  у випадку, коли контролюючий орган встановив, що платник податків не подає податкову декларацію, у тому числі і розрахунок сплати єдиного податку, або затримав подачу податкової декларації, контролюючий орган має право накласти на платника податку штрафні санкції, передбачені п.а.171.1. ст.. 17 Закону №2181.

Проте, в даному випадку, контролюючий орган не має права визначати  застосовані штрафні санкції по п.п.17.1.1 ст.17 Закону №2171 податковим зобовязанням платника податку.

Права контролюючого органу  на визначення податкового зобовязання платника податків та накладання на нього штрафних санкцій передбачені у інших підпунктах ст.. 17 Закону №2181, а саме у підпунктах 17.1.2 –17.1.6 ст. 17 закону №2181.

Отже,  застосовуючи до позивача штрафні санкції по п.п.17.1.1 ст.17 Закону №2181 спірними податковими повідомленнями-рішеннями, відповідач не мав правових підстав визначати суму застосованої штрафної санкції сумою податкового зобовязання з єдиного податку.

Згідно ст. 238 Господарського кодексу України за  порушення  встановлених  законодавчими  актами  правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

У статті 239 ГК України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого  самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, як, зокрема,:

адміністративно-господарський штраф;

стягнення зборів (обов'язкових платежів).

Згідно ст.. 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума,  що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже штраф, який накладається контролюючим органом на субєкта підприємницької діяльності платника єдиного податку за затримку подання розрахунку сплати єдиного податку у відповідності до п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону 32181, відповідно до ст. 239 ГК України  є адміністративно-господарським штрафом.

В статті 250 ГК України  зазначено, що адміністративно-господарські     санкції    можуть    бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня  виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Закон №2181 у статті 15 передбачає строки давності на визначення контролюючим органом  податкового зобовязання платника податків та строки стягнення податкового.

Таким чином, при застосування до позивача штрафу відповідно до п.п.17.1.1 ст.17 мають застосовуватись строки, передбачені ст. 250 ГК України.

Як встановлено вище, позивачем були подані до податкового органу розрахунки сплати єдиного податку субєктом малого підприємництва –юридичною особою:

-          за І квартал   2005р.  20.04.2005р.  по  терміну подання 19.04.2005р.;

-          за ІІ квартал  2005 р. 20.07.2005р.  по терміну подання  19.07.2005р.;

-          за ІУ квартал 2005р.  23.01.2006р.  по терміну подання  19.01.2006р.;

-          за ІУ квартал 2006р.  31.01.2007р.  по терміну подання  31.01.2007р.

Факт порушення позивачем терміну подання розрахунку сплати єдиного податку був встановлений 09.02.2007р., податкові повідомлення-рішення, якими застосовано штрафні (фінансові) санкції прийняті 12.02.2007р.

Таким чином,  відповідач порушив  річний строк, передбачений ст..250 ГК України, на застосування до позивача штрафу за  затримку подання розрахунків сплати єдиного податку за  І, ІІ, ІУ квартали 2005 року.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення від 12.02.2007р. № (акт перевірки  №117/15-010), №/0 (акт перевірки №119/15-010), №/0 (акт перевірки  №118/15-010) прийняті відповідачем з порушенням вищевказаних норм Закону  №2181 та Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У частини 3 статті 2 КАС України передбачено наступне:

“У  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в Україні в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездітності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів належними засобами доказування правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи податкові повідомлення-рішення, які є предметом спору, діяв не відповідно до законодавства України,  необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення,  недобросовісно, а тому податкові повідомлення-рішення №/0, №000891530/0, №/0 підлягають скасуванню повністю, а  №/0 частково в частині визначення 170 грн. штрафних (фінансових) санкцій сумою податкового зобовязання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку  про те, що позовні вимоги  підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати повністю податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Козелецькому районі від 12.02.2007р. №/0, №000891530/0, №/0, яким до товариства з обмеженою відповідальністю „Вектор” застосовані штрафні (фінансові санкції) згідно з абзацом 1 підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

3.  Скасувати частково податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Козелецькому районі від 12.02.2007р.  №/0, яким до товариства з обмеженою відповідальністю „Вектор” застосовано штрафні (фінансові санкції) згідно з абзацом 1 підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в частині визначення 170 грн. штрафних (фінансових) санкцій сумою податкового зобовязання.

4. В решті позову відмовити.

5. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений  Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

6. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення вищевказаних строків залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя                                                                                                       Ж.В. Блохіна