ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 р.
№ 04/483

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Данилової Т.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Приватного підприємства "Бонаві"

на  постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від
14.05.2007р.

у справі
№04/483

Господарського суду
Черкаської області

за позовом
Державного комітету України з державного матеріального резерву

до

1). Приватного підприємства "Бонаві"
2). Брокерської контори №11 Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра"

про
стягнення 1 680 000 грн.

за участю представників

- позивача:

Роздольського І.О., за довіреністю

- відповідача-1:

Мулько Е.Є., за дорученням

- відповідача-2:
не з’явився, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.02.2007р. (суддя Упир І.І.) у зазначеному позові відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого – судді Агрикової О.В., суддів Жук Г.А., Писаної Т.О.) вказане рішення суду скасовано, постановлено прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Державного комітету України з державного матеріального резерву та стягнути з Приватного підприємства "Бонаві" на користь Державного бюджету України 1 680 000 грн. штрафу, 25 000 грн. державного мита за розгляд позовної заяви та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнути з Приватного підприємства "Бонаві" на користь Державного бюджету України 12 500 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги; в задоволенні позовних вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву до Брокерської контори №11 Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра" про зобов'язання виконати умови контрактів №юр-2/817з-2006, юр-2/818з-2006 від 16.11.2006р. та стягнення 1 680 000 грн. штрафу –відмовлено.

В своїй касаційній скарзі відповідач-1 просить цю постанову апеляційного господарського суду скасувати, а рішення Господарського суду Черкаської області від 08.02.2007р. залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.239, 639, 1000, 1003, 1004, 1005 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 99 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідач не використав наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спір між сторонами виник у зв’язку із стягненням неустойки, що виникла через невиконання відповідачем-1 зобов'язань щодо поставки матеріальних цінностей до державного резерву на підставі біржових контрактів №77 юр-2/817з-2006 від 16.11.2006р. та №78 юр-2/818з-2006 від 16.11.2006р., відповідно до умов яких відповідач-1 продав, а позивач купив товар: пшеницю 3 класу в кількості 4 000 тон за ціною 840 грн. за тону на загальну суму 3 360 000 грн. Згідно умов контрактів відповідач-1 зобов'язувався забезпечити наявність товару на базисі поставки СРТ: Кіровградський КХП №2 та Елеватор "Златодар", поставка пшениці є негайною –протягом 30-ти робочих днів після укладення контрактів.

У зв’язку із невиконанням цих зобов’язань позивач і звернувся з даним позовом до відповідача-1.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що брокери обох сторін, відповідно до умов контрактів (п.5.7), несуть відповідальність за належне виконання всіх зобов'язань їх клієнтами, а відтак місцевий господарський суд дійшов до висновків, що відповідальність за невиконання зобов'язань за вказаними контрактами повинні нести тільки брокерські контори. Крім того, як зазначено в рішенні, вказані контракти підписані з боку позивача не від імені тієї особи, якою укладались контракти, а від імені іншої особи.

Апеляційний господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду, та посилаючись на приписи розділів 2 та п.5.5 біржових контрактів, а також на приписи ст.ст.239, 526, 656, 662, 1000 Цивільного кодексу України, п.3 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", дійшов до висновків про обґрунтованість позовних вимог до відповідача-1, виходячи з того, що саме довірителі зобов'язані відповідати за належне виконання біржових контрактів, а продавцем є відповідач-1, який і має відповідати за позовом.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до приписів п.3 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" за прострочення поставки, недопоставку (неповне закладення) матеріальних цінностей до державного резерву постачальник (виготовлювач) сплачує неустойку в розмірі 50 відсотків вартості недопоставлених (незакладених) матеріальних цінностей. Неустойка стягується до фактичного виконання зобов'язання з урахуванням недопоставленої кількості продукції в попередньому періоді поставки. Крім сплати неустойки постачальник (виготовлювач) відшкодовує понесені одержувачем збитки.

Оскільки біржові контракти були укладені повіреними –брокерськими конторами на виконання договорів доручення в інтересах відповідача-1, який, як встановлено судом є продавцем, і зобов'язаний відповідати за їх належне виконання, укладені ТОВ "Деметра" біржові контракти створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки відповідача-1 за цими біржовими контрактами, а заявлена позивачем вимога щодо стягнення штрафу ґрунтується на розділі 2 та п.5.5 біржових контрактів, а також на приписах п.3 ст.14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", висновки суду апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог до відповідача-1, є законними і обґрунтованими.

Посилання в касаційній скарзі як на підставу для скасування постанови суду апеляційної інстанції на те, що в порушення норм процесуального права справу було розглянуто у відсутності представника відповідача-1, не можуть бути такою підставою для скасування судового рішення виходячи з наступного.

Як вбачається з доводів касаційної скарги представник відповідача-1 приймав участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції 19.03.2007р., та 16.04.2007р. Також суд касаційної інстанції враховує ту обставину, що відповідач-1, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім того відсутні підстави вважати що суд апеляційної інстанції прийняв судове рішення при неповному з’ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно ж до приписів ст.111-10 ч.2 п.2 ГПК України підставою для скасування судового рішення є те, що справу розглянуто судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час та місце засідання суду.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Бонаві" залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. у справі №04/483 Господарського суду Черкаської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

Т.Б. Данилова