КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2007                                                                                           № 45/451

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Студенця  В.І.

Малетича  М.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Шевченко В.М.

від відповідача - Бахарєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділ Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільскій області

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.10.2006

у справі № 45/451 (Балац С.В.)

за позовом                               Відділ Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільскій області

до                                                   Антимонопольний комітет України

про                                                  визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.08.2006 порушено провадження у справі № 45/451 за позовом Відділу Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області (далі – ВДСО) до Антимонопольного комітету України про визнання рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 8-р/тк від 28.03.2006 недійсним.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.10.2006 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду ВДСО подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Антимонопольний комітет України проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення господарського суду м. Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу ВДСО – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ВДСО здійснює свою діяльність відповідно до Положення, затвердженого наказом Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України № 322 від 29.09.2003.

Основними завданнями ВДСО є, зокрема, охорона особливо важливих об’єктів згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України, інших об’єктів (обмежені території, будівлі та споруди тощо), вантажів, а також грошових знаків і цінних паперів, що перевозяться, інкасації в місцях, не охоплених централізованою службою інкасації і перевезення цінностей Національного про ВДСО.

Згідно розпорядження адміністративної колегії Тернопільського обласного відділення Антимонопольного комітету України № 15 від 09.09.2005 було розпочато розгляд справи № 259-НК.

Антимонопольний комітет України наказом № 30 від 22.03.2006 створив та уповноважив Тимчасову адміністративну колегію Антимонопольного комітету України розглянути матеріали та прийняти рішення у справі № 259-НК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та про порушення законодавства про захист недобросовісної конкуренції ВДСО.

На засіданні Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України 28.03.2006 (протокол № 16) визнано дії ВДСО такими, що суперечать ст. 8 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції”, п. 2 ст. 50 та пунктів 1, 7 ч. 2 ст. 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції” та накладено штраф, який підлягає сплаті в 2-х місячний строк із дня одержання рішення.

Рішенням від 28.03.2006 № 8-р/тк у справі 259-НК Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України постановила:

1. Визнати, що ВДСО займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг щодо підготовки документів та отримання, продовження ліцензії за даними 2004 і 2005 років із часткою 100% у територіальних (географічних) межах тернопільської області;

2. Визнати, що ВДСО займає монопольне (домінуюче) становище на ринку забезпечення схоронності об’єктів, які належать суб’єктам господарювання, за допомогою ПЦС за даними 2004 і 2005 років із часткою відповідно 58,3 та 91,1% в територіальних (географічних) межах тернопільської області;

3. Визнати дії ВДСО на ринку охоронних послуг, які полягали у розповсюдженні відомостей щодо ліквідації ТОВ “Технічна охорона” та ТОВ “Охорона монтаж” і завдали шкоди їх діловій репутації, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ст. 8 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції”, у вигляді дискредитації суб'єкта господарювання шляхом поширення неправдивих, неточних відомостей, пов'язаних із діяльністю суб'єкту господарювання, яке завдало шкоди його діловій репутації.

4. Накласти на ВДСО за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визначене у п. 3 цього Рішення, штраф у розмірі 10000,00 грн.;

5. Визнати дії ВДСО, які полягали в обумовлені переключення телефонних ліній (перекросування) на пульт ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж” (наявність його згоди) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п, 2 ст. 50 та п. 7 ч. 2 ст. 13 Закону України ”Про захист економічної конкуренції”, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку охоронних послуг за допомогою ПЦС шляхом створення перешкод доступу на ринок продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

6. Накласти на ВДСО за порушення, передбачене п. 5 цього Рішення штраф у розмірі 5000,00грн.

7. Визнати дії ВДСО, які полягали у встановленні завищених цін під час надання платних послуг з підготовки документів на отримання, продовження ліцензії, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та п. 1. ч. 2 ст. 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку платних послуг підготовки документів на отримання, продовження ліцензії в частині встановлення таких цін, які неможливо було б установити за умови існування значної конкуренції на ринку.

8. Накласти на ВДСО за порушення, передбачене п. 7 цього Рішення штраф у розмірі 5000,00грн.

9. Визнати, що вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 3 ст. 50 та абзацом 8 ч. 2 ст. 15 Закону України „Про захист економічної конкуренції” у вигляді анти конкурентних дій органів адміністративно – господарського контролю в частині вчинення дій, внаслідок яких окремим суб’єктам господарювання або групам суб’єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційній умови діяльності порівняно з конкурентами не доведено.

Із зазначеного рішення Тимчасової Адміністративної колегії вбачається, що ВДСО був учасником таких суб'єктів господарювання, як:

-          ТОВ “Ветерани охорони Тернопілля”;

-           ТОВ “Охорона монтаж”;

-          , ТОВ “Охорона –Центр”;

-           ТОВ “Охорона Тернопілля”;

-           ТОВ “Охорона”;

-          ТОВ “Охорона Плюс”;

-          ТОВ “Технічна охорона”.

Для здійснення діяльності на ринку охоронних послуг за допомогою ПЦС, ВДСО передано товариствам за договорами оренди ПЦС та приміщення, в яких вони знаходились.

На виконання протоколу № 1, засідання балансової комісії Департаменту державної служби охорони прийнято рішення про вихід ВДСО зі складу засновників товариств. За ініціативою ВДСО і договори оренди ПЦС та нежитлових приміщень були розірвані і ПЦС передані ВДСО, чим фактично товариства були позбавлені можливості здійснювати діяльність на ринку охоронних послуг за допомогою ПЦС.

На час виходу ВДСО із засновників товариств, ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж” придбали ПЦС місткістю 60 номерів і здійснювали охорону об'єктів у містах Бучачі, Копичинці та с.м.т. Хоростків, решта товариств припинили надання охоронних послуг за допомогою ПЦС.

ВДСО було відомо про наявність власних ПЦС у ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж”, проте з метою посилення монополізації ринку охоронних послуг за допомогою ПЦС, бажаючи отримати певні переваги в конкуренції, на протязі лютого - березня 2005р. ВДСО почав поширювати відомості щодо припинення господарської діяльності ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж”, попереджаючи про необхідність укладення угод на охорону за допомогою ПЦС з ВДСО.

Тимчасова Адміністративна колегія, як вбачається із рішення дійшла висновку, що дії ВДСО на ринку забезпечення схоронності об’єктів, які належать суб’єктам господарювання, за допомогою ПЦС є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим ст. 8 Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції”, у вигляді поширення неправдивих відомостей, пов’язаних із діяльністю суб’єкта господарювання, які завдали шкоди його діловій репутації, ВДСО займає монопольне становище в територіальних (географічних) межах Тернопільської області, та зловживає монопольним становищем шляхом створення перешкод доступу на ринок продавців, покупців, інших суб’єктів господарювання, а також шляхом встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умови існування значної конкуренції.

Згідно п.1 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову (п.2 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”).

Згідно ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 18 ГК України держава здійснює антимонопольно-конкурентну політику та сприяє розвиткові змагальності у сфері господарювання на основі загальнодержавних програм, що затверджуються Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Державна політика у сфері економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності та захисту суб'єктів господарювання і споживачів від недобросовісної конкуренції здійснюється уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам забороняється приймати акти та вчиняти дії, які усувають конкуренцію або необґрунтовано сприяють окремим конкурентам у підприємницькій діяльності, чи запроваджують обмеження на ринку, не передбачене законодавством. Законом можуть бути встановлені винятки з цього правила з метою забезпечення національної безпеки, оборони чи інших загальносуспільних інтересів.

Правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ГК України державний контроль за дотриманням антимонопольно-конкурентного законодавства, захист інтересів підприємців та споживачів від його порушень здійснюються Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень, визначених законом.

Законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв'язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складається з цього Кодексу, закону про Антимонопольний комітет України, інших законодавчих актів (ч. 1 ст. 41 ГК України).

Антимонопольний комітет України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності (ст. 1 Закону України „Про антимонопольний комітет”).

У сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України, згідно ст. 7 Закону України „Про Антимонопольний комітет України” має, зокрема, такі повноваження:

- розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

- приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

- розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість;

До компетенції тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, згідно ст. 15 Закону України „Про Антимонопольний комітет України” належать перегляд прийнятих тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України рішень, здійснення повноважень, передбачених у пунктах 1, 2, 5 - 10 і 12 ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України „Про Антимонопольний комітет України”, а також здійснення інших повноважень відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції” недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать правилам, торговим та іншим чесним звичаям у підприємницькій діяльності.

Недобросовісною конкуренцією є, зокрема, дії, визначені главами 2 - 4 цього Закону (ч. 2 ст. 1 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції”).

Дискредитацією господарюючого суб'єкта (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю господарюючого суб'єкта (підприємця), які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця) (ст. 8 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції”).

Наявними у справі документами підтверджується, що ВДСО адресовано клієнтам ТОВ „Техніка охорона” і ТОВ „Охорона монтаж”, що знаходяться у м. Копичці та в м. Бучачі листи, в яких повідомляється про вихід ВДСО зі складу засновників товариств, які надавали послуги з використанням ЦПС. Цими ж листами адресатам пропонувалося укласти договори з охорони безпосередньо з ВДСО.

Внаслідок таких дій ВДСО частина споживачів відмовились від послуг ТОВ „Техніка охорона” і ТОВ „Охорона монтаж” і уклали угоди з ВДСО і тим самим ним вчинено порушення, передбачене ст. 8 Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції”, у вигляді поширення неправдивих, неточних відомостей, пов’язаних із діяльністю суб’єкта господарювання, які завдали шкоди його діловій репутації.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції” Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення у справах про недобросовісну конкуренцію приймають обов'язкові для виконання рішення про:

визнання факту недобросовісної конкуренції;

припинення недобросовісної конкуренції;

офіційне спростування за рахунок порушника поширених ним неправдивих, неточних або неповних відомостей;

накладання штрафів;

вилучення товарів із неправомірно використаним позначенням та копій виробів іншого господарюючого суб'єкта (підприємця);

скасування або зміну центральними та місцевими органами державної виконавчої влади, виконавчими органами місцевого самоврядування прийнятих ними неправомірних актів і розірвання укладених ними угод.

Відповідно до ст. 21 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції” вчинення господарюючими суб'єктами - юридичними особами та їх об'єднаннями дій, визначених цим Законом як недобросовісна конкуренція, тягне за собою накладання на них Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями штрафів у розмірі до трьох відсотків виручки від реалізації товарів, виконання робіт, надання послуг господарюючого суб'єкта за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

У разі, якщо обчислення виручки господарюючого суб'єкта неможливе або виручка відсутня, штрафи, зазначені у частині першій цієї статті, накладаються у розмірі до п'яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду м. Києва про те, що Тимчасова адміністративна колегія правомірно визнала дії ВДСО правопорушенням, у вигляді дискредитації суб’єкта господарювання шляхом поширення неправдивих, неточних відомостей, пов’язаних із діяльністю суб’єкта господарювання, яке завдало шкоди його діловій репутації та наклала штраф у передбачених законодавством межах.

Відповідно до ст. 46 Закону України “Про захист економічної конкуренції” органи Антимонопольного комітету України мають право надавати рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб'єктам господарювання, об'єднанням стосовно припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють, а у разі, якщо порушення припинено, - щодо вжиття заходів для усунення наслідків цих порушень. Рекомендації надаються у формі листа.

Рекомендації органів Антимонопольного комітету України підлягають обов'язковому розгляду органами чи особами, яким вони надані. Про результати їх розгляду Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню повідомляється у десятиденний строк з дня отримання рекомендацій, якщо органами Антимонопольного комітету України не продовжено цей строк.

За умови виконання положень рекомендацій у разі, якщо порушення не призвело до суттєвого обмеження чи спотворення конкуренції, не завдало значних збитків окремим особам чи суспільству та вжито відповідних заходів для усунення наслідків порушення, провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не розпочинається, а розпочате провадження закривається.

Тернопільським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України за заявою ТОВ “Технічна охорона” була розглянута справа № 253-НК про дискредитацію товариства ВДСО шляхом поширення неправдивих, неточних відомостей про ліквідацію ТОВ “Технічна охорона”.

Під час розгляду справи № 253-НК встановлено, що в діях ВДСО наявні ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого ст. 8 Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції” у вигляді поширення неправдивих, неточних відомостей щодо господарської діяльності заявника, чим ВДСО вводив в оману споживачів охоронних послуг за допомогою ПЦС і завдає шкоди діловій репутації.

Адміністративною колегією Тернопільського територіального відділення Антимонопольного комітету України надано ВДСО рекомендації від 17.06.2005 № 36, якими ВДСО рекомендовано вжити заходів для припинення дій, які містили ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

На виконання рекомендацій № 36 від 17.06.2005 адміністративної колегії Тернопільського обласного відділення Антимонопольного комітету України ВДСО 25.06.2005 листом № 17/2-1-902 повідомив Тернопільське територіальне відділення Антимонопольного комітету України про направлення всім господарюючим суб’єктам 23.06.2005 листів про те, що ліквідація ТОВ “Технічна охорона” та ТОВ “Охорона монтаж” (яка раніше була надіслана від імені ДСО) є такою, що не відповідає дійсності.

У зв’язку з виконанням ВДСО рекомендацій адміністративною колегією територіального відділення Антимонопольного комітету України 15.07.2005 прийнято рішення № 10, яким закрито розгляд справи № 253-НК на підставі ст. 49 Закону України „Про захист економічної конкуренції”.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 33 ГПК України).

З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ВДСО рекомендацій адміністративної колегії Тернопільського ТВ, зокрема, доказів надіслання господарюючим суб’єктам листів стосовно спростування відомостей щодо ліквідації ТОВ “Технічна охорона” та ТОВ “Охорона монтаж”, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи ВДСО стосовно виконання рекомендацій адміністративної колегії Тернопільського обласного відділення Антимонопольного комітету України № 36 від 17.06.2005.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції” суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (ч. 2 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”).

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам. (ч. 3 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”).

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції” зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання (п. 7 ч. 2 ст. 13 „Про захист економічної конкуренції”).

Відповідно до п. 2 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

З урахуванням того, що частка ВДСО на ринку схоронності об’єктів, які належать суб’єктам господарювання, за допомогою ПЦС суттєво перевищує показник, визначений ч. 2 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, то ВДСО займає монопольне становище в територіальних (географічних) межах Тернопільської області.

Як вбачається із матеріалів справи, товариства орендували пульти та не житлові приміщення у ВДСО, а стояки (кроси), до яких підключаються телефоні лінії суб’єктів господарювання, що знаходяться під охороною за допомогою ПЦС, розміщені в приміщеннях ЦЕЗ та в оренду товариствам передані не були, тому використання телефонних ліній оплачувались ВДСО, із подальшим відшкодуванням товариствами. Внаслідок чого ВДСО вважав, що об’єкти підключені (закросовані) на пульт, мають залишитися за ним, незважаючи на укладені угоди з товариствами, та не погоджувався на відключення від стояків тих суб’єктів господарювання, які не охороняються ВДСО.

Оскільки ВДСО сплачував абонплату, ЦЕЗ № 2 та ЦЕЗ № 3 не переключали суб’єктів господарювання, які мали укладені договори на охорону з товариствами і, посилаючись на спільний наказ МВС України та Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 12.07.2004 № 794/151, яким затверджено Інструкцію про порядок взаємодії підрозділів Державної служби охорони при МВС України з операторами телекомунікацій в організації централізованої охорони об'єктів, вимагали від товариств дозволи або погодження ВДСО на переключення телефонних ліній.

ВДСО вважає, що оскільки відносини між товариствами, ВАТ „Укртелеком” та ВДСО нормативно не врегульовані, то ВДСО вважає за необхідне, що для перекросування телефонної лінії абонента потрібне звернення цього абонента до ВДСО з відповідною заявою про видачу дозволу з перекросування, незважаючи на те, що вони не знаходяться або не знаходились із ВДСО в договірних відносинах.

Наказом МВС України та Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 12.07.2004 № 794/151 затверджено Інструкцію про порядок взаємодії підрозділів Державної служби охорони при МВС України з операторами телекомунікацій в організації централізованої охорони об'єктів (далі Інструкція).

Відповідно до п. 1 Інструкції вона визначає порядок взаємодії підрозділів Державної служби охорони при МВС України з операторами телекомунікацій під час використання споруд місцевих телефонних мереж для організації централізованої охорони об'єктів усіх форм власності, у тому числі квартир громадян (далі - об'єкти). Вона є обов'язковою для виконання підрозділами Державної служби охорони при МВС України (далі - ДСО) і підприємствами (операторами телекомунікацій), які здійснюють господарську діяльність для забезпечення функціонування засобів, споруд та мереж телекомунікацій з метою надання телекомунікаційних послуг (далі - підприємство).

Згідно п. 10 Інструкції під час підключення об'єктів до СПТС кросування абонентських ліній у крос АТС здійснюється лише працівниками підприємства в триденний строк після одержання письмової заявки від ДСО без урахування вихідних та святкових днів.

Кросування від захисних смуг і станційних рамок кроса до рамок СТС обслуговуються працівниками кроса АТС.

Працівники підприємства та ДСО, відповідно до п. 17 Інструкції не рідше одного разу на півріччя виконують перевірку відповідності облікових даних абонентських ліній об'єктів, що перебувають під охороною, та вносять відповідні зміни в абонентські картки і маркування.

Взаємодія між ДСО та підприємством здійснюється на підставі договору про встановлення, спільне використання ліній зв'язку та організацію обслуговування апаратури СТС на місцевих телекомунікаційних мережах ( п. 18 Інструкції).

При цьому Інструкцією не передбачено, що ВДСО зобов’язане надавати дозволи (згоду) на перекросування телефонних ліній клієнтів, які розірвали або не мали укладених договорів із ВДСО про надання охоронних послуг за допомогою ПЦС.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що господарський суд м. Києва вірно дійшов висновку, що Тимчасова адміністративна колегія обґрунтовано визнала, що дії ВДСО з обумовлення переключення телефонних ліній (перекросування) на пульт ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж” наявністю його згоди суттєво обмежують конкурентоспроможність недержавних охоронних структур і свідчать про зловживання монопольним (домінуючим) становищем ВДСО у вигляді створення перешкод доступу на ринок продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання, що не є порушенням п. 2 ст. 50 та п. 7 ч. 2 ст. 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.

Відповідно до п. 42 ч. 1 ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян;

Згідно п. 2 Переліку органів ліцензування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.200 № 1698 Про затвердження переліку органів ліцензування МВС визначено органом ліцензування щодо такого виду діяльності як надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян.

Введення ліцензійних справ, контроль за дотриманням ліцензійних умов наказом УМВС в Тернопільській області від 14.09.2004 № 540 покладено на ВДСО.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції” суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

- на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

- не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (ч. 2 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”).

Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам. (ч. 3 ст. 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції”).

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції” зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є встановлення таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (п. 1 ч. 2 ст. 13 „Про захист економічної конкуренції”).

Відповідно до п. 2 ст. 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

ВДСО на договірній основі, надавалися послуги, пов'язані із підготовкою матеріалів щодо видачі або продовження терміну дії ліцензії на право займатися охоронного діяльністю. При цьому ціни на послуги визначалися виходячи із вартості людино – години у розмірі 29,65 грн. та затрат часу. Розрахунок людино – години виконано виходячи з утримання старшого інспектора ВДСО та із врахуванням того, що членами комісії УМВС із ліцензування є три працівники ВДСО.

До суми грошового утримання старшого інспектора ВДСО включено з розрахунку на одну людину за місяць доплата за особливі умови служби, кваліфікацію та професійний ризик - 132,50 грн., продовольчий пайок - 53,30 грн., речове забезпечення – 51,18 грн., нічні, святкові - 19,08 грн. У результаті вартість людино-години встановлена в розмірі 29,65 грн.

Через завищення вартості людино – години завищена вартість послуг з підготовки документів на отримання, продовження ліцензій.

Колегія суддів, виходячи із матеріалів справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, що Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України правомірно визнала, що становище ВДСО на ринку з надання послуг з підготовки документів на отримання, продовження ліцензій у територіальних (географічних) межах Тернопільської області є монопольним (домінуючим) із часткою 100 відсотків і дії ВДСО, які полягали у встановлені завищених цін під час надання на договірних засадах послуг з підготовки документів на отримання, продовження ліцензій на здійснення охоронної діяльності є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку платних послуг підготовки документів на отримання, продовження ліцензії в частині встановлення таких цін, які неможливо було б установити за умови існування значної конкуренції на ринку, а також накладено штраф.

Окрім того, як вбачається із оспореного ВДСО рішення адміністративної колегії, під час визначення розміру штрафу нею враховано обставини, що пом’якшують відповідальність ВДСО. Такими обставинами колегія визнала те, що ВДСО сприяв розгляду справи, надавав необхідну інформацію, переглянув ціни на послуги з ведення ліцензійних справ, спростував неправдиві відомості щодо ліквідації ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж” та звернення ВДСО з відношенням до ЦЕЗ № 2 та ЦЕЗ № 3 про розкросування телефонних ліній об’єктів, які ним же охороняються.

При цьому колегія суддів вважає, що дії ВДСО по усуненню порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, перегляд ціни за послуги з ведення ліцензійних справ, спростування неправдивих відомостей щодо ліквідації ТОВ “Технічна охорона” і ТОВ “Охорона монтаж”, а також те, що ВДСО звернувся з відношенням до ЦЕЗ № 2 та ЦЕЗ № 3 про розкросування телефонних ліній об’єктів, які ним же охороняються, не можуть бути підставою згідно ст. ст. 50, 52 Закону України “Про захист економічної конкуренції” для звільнення ВДСО від відповідальності.

Доводи наведені ВДСО в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що господарський суд м. Києва правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суд м. Києва від 17.10.2006.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103 – 105  Господарського процесуального кодексу України,  суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 17.10.2006 у справі № 45/451 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Відділу Державної служби охорони при УМВС в Тернопільській області – без задоволення.

2.          Матеріали справи № 45/451 повернути господарському суду м. Києва.

3.          Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко  В.В.

Судді                                                                                          Студенець  В.І.

Малетич  М.М.

05.02.07 (відправлено)