ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2007 р.
№ 5/72(8/142)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді          Плюшка І.А.

суддів          Козир Т.П., Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу          Господарської асоціації організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України «Автошляхмостобуд», м. Київ;

на рішення           господарського суду Луганської області від 17.01.2007 року;

та на постанову           Луганського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 року;

у справі          №5/72 (8/142) господарського суду Луганської області;

за позовом           Господарської асоціації організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України «Автошляхмостобуд», м. Київ;

до           Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськнафтооргсинтез», м. Лисичанськ Луганської області;

про          стягнення 673 898 грн. 83 коп;

за участю представників сторін

-          позивача – Богатинської Н.О. (дов. від 22.02.2007 року б/н);

-          відповідача –Ільченко І.В. (дов. від 27.12.2006 року №18/2-51);

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача та пояснення сторін у справі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 17.01.2007 року у справі №5/72(8/142) позовні вимоги Господарської асоціації організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України «Автошляхмостобуд», м. Київ до Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськнафтооргсинтез»про стягнення 673 898 грн. 83 коп. основного боргу, витрат по оплаті послуг адвоката у сумі 4320 грн., державного мита у сумі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. задоволено в повному обсязі.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 року у справі №5/72(8/142) апеляційну скаргу ВАТ «Лисичанськнафтооргсинтез»на рішення господарського суду Луганської області від 17.01.2007 року у справі залишено без задоволення, зазначене рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі №5/72(8/142) судовими рішеннями Господарська асоціація організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України «Автошляхмостобуд»(далі - Скаржник) звернулася з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій в якій просить змінити рішення господарського суду Луганської області у справі №5/72 (8/142) від 17.01.2007 року з мотивів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким стягнути з ВАТ «Лисичанськнафтооргсинтез»на користь скаржника 673 898 грн. 83 коп. основного боргу, 167 947 грн. 01 коп. річних, 1 127 053 грн. 93 коп. інфляційних нарахувань, 87 459 грн. 15 коп. пені, 4 320 грн. витрат по оплаті послуг адвоката, 8 612 грн. 30 коп. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши оскаржувані судові рішення на предмет дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права при прийнятті останніх, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних

доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти

докази.

Встановлення фактичних обставин справи, перевірка та оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими є виключною прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

При вирішенні справи по суті, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що між сторонами по справі було укладено договір №43 від 07.04.1999 року про постачання природного газу, за умовами якого позивач протягом 1999 року зобов’язався поставити відповідачу природний газ в обсязі 54 400 000 м3 за вартістю 260 грн. за 1000 м3. Під час розгляду справи по суті було встановлено факт отримання відповідачем під позивача в період з квітня по липень 1999 року природного газу в обсязі 11683 м3 на загальну суму 3863600 грн. 59 коп. Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем та відповідачем 31.05.1999 року було проведено взаємозалік частини боргу на суму 1433120 грн. 22 коп.  31.07.2000 року сторонами було укладено угоду №1 про припинення зобов’язання заліком зустрічної однорідної вимоги за якою сторони дійшли згоди про залік зустрічної однорідної вимоги на суму 1756581 грн. 54 коп. Остаточна заборгованість відповідача перед позивачем, як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, становить 673898 грн. 83 коп. і відповідно до прийнятих у справі судових рішень підлягає стягненню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, керуючись положеннями ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з мотивами застування норм матеріального і процесуального права в цій частині, однак не знаходять свого схвалення у колегії суддів касаційної інстанції мотиви застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявлених в доповненнях до позову вимог відшкодування інфляційних витрат, 3% річних за користування грошовими коштами; пені та витрат на оплату послуг адвоката.

Так при вирішенні справи по суті в цій частині заявлених вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що подані позивачем доповнення до позову про збільшення позовних вимог в розмірі стягнення поряд із сумою основного боргу сум інфляційних нарахувань в розмірі 1 127 053 грн. 93 коп., 3% річних в розмірі 167947 грн. 61 коп., пені в розмірі 87459 грн. 15 коп. та витрат на оплату послуг адвоката в сумі 4320 грн., які оформленні заявою від 30.11.2004 року, не підлягають задоволенню, оскільки, на думку судів першої та апеляційної інстанцій, не підпадають під поняття збільшення розміру позовних вимог, у зв’язку з тим, що під останнім суди першої та апеляційної інстанцій розуміли збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві, тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог про які не йшлося в позовній заяві. Проте переглядаючи оскаржувані судові рішення, колегія суддів касаційної інстанції, приходить до висновку про неповноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій характеру спірних відносин між сторонами та правової природи інституту збільшення розміру позовних вимог. Відповідно до положень ст. 22 ГПК України, збільшення розміру позовних вимог, зміна підстав та предмету позову є правом позивача. Вирішуючи питання про задоволення клопотання про збільшення позовних вимог, суди повинні виходити з характеру підстав заявлених вимог. Відповідно до встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин, збільшення позовних вимог в обсязі стягнення сум інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, на думку колегії суддів касаційної інстанції є вимогами, що пов’язані з основною вимогою про стягнення боргу, а отже в такому разі, позивачем не здійснюється зміна предмету спору –стягнення заборгованості. Колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу судів на те, що відповідно до змісту ст. 1 ГПК України, підприємства та організації звертаються до суду для захисту порушених прав та обов’язків, відповідне право позивачів кореспондується обов’язком суду розглянути заявлені вимоги в передбаченому процесуальним законом порядку та захисти порушене прав чи інтерес заявника. Таким чином, розглядаючи справу під час нового розгляду, судам першої та апеляційної інстанцій варто звернути увагу на взаємопов’язаність та однорідність заявлених вимог позивачем в частині стягнення сум основного боргу та суми штрафних санкцій, зокрема таких, що пов’язані із здешевленням грошової одиниці, а також санкцій які прямо в встановлені законі, враховуючи можливість реалізації права позивача на зміну розміру позовних вимог, а також підстав та предмету позову до моменту постановлення рішення по суті.

Відносно інших доводів Скаржника які викладені в касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що оцінка останніх призведе до порушення меж касаційного перегляду судових рішень, які визначені в ст. 1117 ГПК України.

Згідно роз’яснень пленуму Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Переглянувши в порядку касаційного перегляду судових рішень, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку щодо неповноти встановлення судами першої та апеляційної інстанції необхідних для вирішення справи по суті, зокрема в частині вирішення питання щодо стягнення сум штрафних санкцій, у зв’язку з чим справа підлягає направленню на новий розгляд.

Відповідно до вище викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Господарської асоціації організацій по будівництву і реконструкції магістральних автомобільних шляхів і шляхових споруд України «Автошляхмостобуд», м. Київ задовольнити частково.

2.          Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 року та рішення господарського суду Луганської області від 17.01.2007 скасувати.

3.          Справу №5/72 (8/142) передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий суддя                                                            І. Плюшко

Судді                                                                                Т. Козир

С.Самусенко