ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.

№ 7/254/06-10/283/06

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.

судді

Савенко Г.В.

Ходаківська І.П.

розглянув

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Лідер  Плюс"

на

постанову від 18.01.2007р.
Запорізького апеляційного господарського суду

у справі

№
7/254/06-10/283/06 господарського суду
Запорізької  області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лідер
Плюс"

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

про

стягнення  2407 грн. 74 коп.

За участю представників:

позивача -не з'явилися

відповідача -ОСОБА_2, за
довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лідер Плюс», м. Василівка Запорізької області було
подано позов до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.
Василівка Запорізької області про стягнення 2407,74 грн. збитків.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 06.11.2006р. у справі № 7/254/06-10/283/06, яке
залишене без змін постановою від 18.01.2007р. Запорізького апеляційного
господарського суду, в позові відмовлено.

Товариство з
обмеженою відповідальністю "Лідер
Плюс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати постанову від 18.01.2007р. Запорізького
апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду Запорізької
області від 06.11.2006р. у справі № 7/254/06-10/283/06, та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов.

У зв'язку з виходом з відпустки судді
Першикова Є.В. справа розглядається колегією суддів у постійному складі, що
утворена згідно розпорядженням
Заступника Голови Вищого господарського суду України від 20.11.2006р.
№02-20/58.

Розглянувши матеріали справи та
касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.04.2004р. між Василівською міською радою (орендодавець) і ТОВ «Лідер
Плюс»(орендар) був укладений договір оренди цілісного майнового комплексу
«Василівський ринок», згідно з п.1 якого орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс
«Василівський ринок», який розташований за адресою: м. Василівка, вул. Леніна,
9-А, згідно акту прийому-передачі, який є невід'ємною частиною даного договору.
Склад і вартість ринку визначено відповідно до інвентаризаційного опису майна
від 05.04.2004р. і становить 79,1 тис.грн. Договір діє з 15.04.2004р. до
15.04.2009р., строком на 5 років (п.10.1 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що з квітня 2004р. і до теперішнього часу відповідач
ухиляється від укладення договору по розміщенню його торговельного кіоску в
зоні торгівлі продовольчими товарами Василівського ринку. Як вказує позивач,
неправомірне розміщення і експлуатація кіоску відповідачем створюють перешкоди
для здійснення прав позивача по володінню і користуванню Василівським ринком і
спричиняє позивачу збитки у вигляді неотриманого доходу. Згідно з розрахунком
позивача, розмір збитків за період з квітня 2004р. по липень 2006р. складає
суму 2407,74 грн. Розмір збитків визначений позивачем у вигляді орендної плати,
яку відповідач повинен був би сплатити у випадку укладення з позивачем
відповідного договору по розміщенню торговельного кіоску на ринку. В позові
ставиться вимога про стягнення вказаної суми з відповідача. Позовні вимоги
ґрунтуються на приписах ст. 22 ЦК України, ст.ст. 174, 224 ГК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на
їх відшкодування.

Статтею 225 ГК України передбачено, що
до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових

робіт, додатково  витрачених матеріалів тощо),  понесені
стороною,  яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;
матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1117 ГПК
України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція
на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Обставини справи свідчить про те, що
спірні правовідносини сторін виникли щодо необхідності з'ясування факту про
наявність чи відсутність у відповідача права на зайняття певного торговельного
місця на ринку, який знаходиться в орендному користуванні у позивача.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, з обставин справи не вбачається того, що кіоск, через який
відповідачем здійснюється торгівельна діяльність, входить до цілісного
майнового комплексу «Василівський ринок», який було передано позивачу в
оренду.  Як вказує відповідач, зазначений
кіоск належить останньому на праві власності. На підтвердження зазначених
доводів, відповідачем надано до суду копію накладної № НОМЕР_1., згідно з якою
відповідач придбав торговий кіоск у ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1»за 1849,98 грн. З цього
вбачається, що кіоск належить відповідачу на праві власності. Позивачем з цього
приводу заперечень не висунуто.

Також судом встановлено, що з
матеріалів справи не вбачається того, що позивач є власником або користувачем
земельної ділянки, на якій розташований переданий йому в оренду цілісний
майновий комплекс «Василівський ринок», а також кіоск, в якому відповідач
здійснює свою торгівельну діяльність.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України,
право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає
після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право
власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа,
що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі ст.126 Земельного кодексу
України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів України.Право оренди землі оформляється
договором, який реєструється відповідно до закону.

Позивачем не надано до суду доказів
наявності у нього документа, що посвідчує його право власності чи право
постійного користування вищевказаною земельною ділянкою.

За таких обставин попередні судові
інстанції прийшли до вірного висновку про те, що у відповідача відсутнє
зобов'язання сплачувати позивачу кошти за розміщення торгівельного кіоску, та
позивачем не доведені необхідні елементи складу правопорушення з боку
відповідача, що необхідні для настання відповідальності у останнього у вигляді
стягнення збитків на користь позивача.

Відповідно до п.1 Указу Президента
України «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору»від 28.06.1999р.
№761/99, ринковий збір - це плата за право займання місця для торгівлі на
ринках усіх форм власності, в тому числі у павільйонах, на критих та відкритих
столах, майданчиках (включаючи орендовані), з автомобілів, візків, мотоциклів,
ручних візків тощо.

Платниками ринкового збору є
юридичні особи усіх форм власності, їх філіали, відділення, представництва та
інші відокремлені підрозділи, а також фізичні особи (п.2 Указу).

Ринковий збір справляється за кожний день
торгівлі. Ставка ринкового збору встановлюється у розмірі від 0,05 до 0,15
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для фізичних осіб і від 0,2 до 2
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для юридичних осіб за кожне з
зазначених у статті 1 цього Указу місце.

Ринковий збір сплачується до початку
торгівлі через касовий апарат адміністрації ринку. На підставі касового чека
про сплату ринкового збору особі надається місце для торгівлі.

До місцевого бюджету зараховується 100
відсотків ринкового збору (п.З Указу).

Як встановлено судом згідно
наданих відповідачем до суду документів, останнім здійснювалась сплата
ринкового збору в 2004, 2005, 2006 роках за право займання місця для торгівлі
на «Василівському ринку». Сплата ринкового збору здійснювалась до місцевого бюджету.

Беручи до уваги всі вищевикладені
обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного
суду про те, що  позивачем не доведено у
встановленому законом порядку неправомірності дій відповідача у спірних
правовідносинах щодо зайняття певного торгового місця на «Василівському ринку».

Отже, оскаржувана постанова апеляційного
суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до  ст.ст. 85, 111-5 Господарського
процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою сторін  оголошена
вступна  та резолютивна частини
постанови.

Керуючись, ст.ст. 111-5,  111-9, 111-7, 111-11   Господарського процесуального кодексу
України,   Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лідер  Плюс"
залишити без задоволення.

Постанову від 18.01.2007р. Запорізького апеляційного господарського суду
у справі №  7/254/06-10/283/06
господарського суду  Запорізької  області залишити без змін.

Головуючий    суддя
Є. Першиков

Судді                                                                                               Г.
Савенко

І.  Ходаківська