ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 травня 2007 р.

№ 16/110-06

Вищий
господарський  суд України у складі колегії
суддів:

Головуючого:

Катеринчук Л.Й. (доповідач)

суддів:

Ткаченко Н.Г. Бенедисюк І.М.

розглянувши касаційну скаргу

Ліквідатора товариства з
обмеженою відповідальністю «Роменський м'ясокомбінат»ОСОБА_1

на постанову

Харківського апеляційного господарського
суду від 15.02.2007

у справі  господарського суду

№ 16/110/06 Сумської області

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрроспрод»

до

1.          Товариства з обмеженою
відповідальністю «Роменський м'ясокомбінат» 2.          товариства з обмеженою
відповідальністю «Мілана-Сервіс»

3-тя особа

Відкрите акціонерне товариство
«Акціонерний банк «Укргазбанк»

про

визнання недійсним договору

в судовому
засіданні взяли участь  представники :

від позивача

Ісаєнко О.В. (дов.№80/П від
10.04.07)

від відповідача 1

не з'явився

від відповідача 2

Бондар А.В. (дов. від 16.04.06)

від третьої особи

Гаврищук Н.Є. (дов. № 454 від
22.07.05)

В С Т А Н О В
И В  :

В лютому 2006 року Товариство з
обмеженою відповідальністю „Укрроспрод” (далі -позивач), звернулося до
Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Роменський м'ясокомбінат” (далі -відповідач-1) та Товариства
з обмеженою відповідальністю „Мілана-Сервіс” (далі -відповідач-2) про визнання
недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.12.2005 року.

Рішенням Господарського суду
Сумської області від 05.10.2006 року по справі №16/110-06 (суддя Моїсеєнко
В.М.) позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого
майна, яке знаходиться за адресою: 42000 Сумська область, м. Ромни, вул.
Прокопенка, 87, від 01.12.2005 року, укладений між ТОВ „Роменський
м'ясокомбінат” та ТОВ „Мілана-Сервіс”. Зобов'язано ТОВ „Мілана-Сервіс”
повернути ТОВ „Роменський м'ясокомбінат” нерухоме майно, що знаходиться за
адресою:  42000 Сумська область, м.
Ромни, вул. Прокопенка, 87. Зобов'язано ТОВ „Роменський м'ясокомбінат”
повернути ТОВ „Мілана-Сервіс” все одержане за договором від 01.12.2005 року.
Рішення суду мотивовано порушенням приписів п.1 статті 203 ЦК України та статті
55 Закону України “Про виконавче провадження”, оскільки спірне майно було
відчужено в період арешту органом ДВС нерухомого майна  та заборони його відчуження.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року (судді: Івакіна В.О.,
Сіверін В.І., Лакіза В.В.) рішення господарського суду Сумської області від
05.10.2006 року скасовано, в позові ТОВ „Укрроспрод” відмовлено. Постанова
апеляційного суду мотивована порушенням судом першої інстанції положень статей
2, 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та
їх обмежень”, пункту 2.2 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, статей 62-1 Закону України “Про виконавче провадження”,
приписів статей 33, 38, 39 ГПК України, встановленням апеляційною інстанцією
обставин відсутності державної реєстрації арешту нерухомого майна, накладеного
органом ДВС, встановленням обставин незаконного накладення органом ДВС арешту
на майно, щодо якого попередньо встановлено іпотеку чи накладено заборону
відчуження згідно з Законом України “Про іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати”.

Не погоджуючись із постановою
Харківського апеляційного господарського суду, відповідач-1  звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, аргументуючи прийняттям  постанови
суду апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального
права, зокрема положень частини 1 статті 3 та статті 55 Закону України “Про
виконавче провадження”, частини 7 статті 3 Закону України «Про державну
реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», статті 203 ЦК України,
пункту 7 статті 105 ГПК України .

Позивач, у відзиві на касаційну
скаргу та в судовому засіданні зазначив, що касаційна скарга необгрунтована,
безпідставна, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції постановлена
при дотриманні норм матеріального та процесуального права. Просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 15.02.2007 року без змін.

Також позивачем подано 25.04.2007
року до Вищого господарського суду України заяву про відмову від позову та
припинення провадження у справі, яка Вищим господарським судом України
відхиляється, враховуючи, що відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі відмовитись від позову до прийняття рішення у справі.

Відповідач-2  та третя особа - ВАТ АБ „Укргазбанк”, у письмових
поясненнях на касаційну скаргу , також зазначили про необгрунтованість
касаційної скарги та постановлення оскаржуваного рішення судом апеляційної
інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з
чим просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року без змін.

В судовому засіданні 25.04.2007
року оголошувалась перерва до 23.05.2007 року до 14 години 30 хвилин для
прийняття постанови.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування  судами норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга ТОВ „Роменський м'ясокомбінат” не підлягає
задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті
55 Закону України “Про виконавче провадження” у разі потреби постанова, якою
накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження,
надсилається до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію
майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копія постанови державного
виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її
винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових
установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Про проведення
опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає
акт опису і арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна
боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у
разі потреби -обмежити права користування ним або вилучити його у боржника та
передати його на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й
арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюється державним виконавцем у
кожному конкретному випадку з урахуванням необхідності використання та інших
обставин.

Частиною 1 статті 3 Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, визначено,
що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо
нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку,
встановленому цим Законом. Частиною 7 статті 3 зазначеного закону
регламентовано, що наслідком нереєстрації обмеження речових прав є перевага
(пріоритет) зареєстрованих обмежень над незареєстрованими.

Абзацом 2 статті 2 зазначеного
закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Частиною 2.1 Положення про Єдиний
реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна передбачено, що підставами
для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та
арештів на об'єкти нерухомого майна є постанови органів державної виконавчої
служби про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, складені відповідно до Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99
N 74/5, зареєстрованої в Мін'юсті 15.12.99 за N 865/4158 (із змінами та
доповненнями).

Згідно з частиною 2.2 Положення про
Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, органи та
посадові особи, зазначені в підпунктах 2.1.2 - 2.1.3 пункту 2.1 цього
Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту)
заяву встановленого цим Положенням зразка або постанову про арешт (звільнення
з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Системний аналіз наведених норм
права свідчить, що арешт та заборона відчуження майном регламентовані
законодавцем як особлива процедура обмеження права власності, яка вимагає не
тільки прийняття постанови органу ДВС про накладення арешту на майно, але й
складення спеціального процесуального документу - Акту опису майна, який
конкретизує перелік арештованого (описаного)майна, визначає осіб, кому воно
передається на відповідальне зберігання, визначає умови обмеження речових прав,
а щодо окремих об'єктів, зокрема об'єктів нерухомості, вимагає обов'язкової
реєстрації заборони у визначеному порядку.

За приписами частини 2 статті 34
ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Як встановлено судами 01.12.2005
року між ТОВ „Роменський м'ясокомбінат” та ТОВ „Мілана-Сервіс” було укладено
договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться в м. Ромни, вул.
Прокопенка, 87, який посвідчено нотаріально. Відповідно до пункту 1.3.
договору, зазначене майно належало відповідачу-1 на підставі Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Роменської
міської ради 28.11.2005 року на підставі рішення № 363 від 25.11.2005 року.

Судом першої інстанції було
встановлено порушення виконавчого провадження постановою відділу ДВС у
Роменському районі 18.08.2005 на виконання наказу господарського суду Сумської
області про стягнення з відповідача-1 на користь позивача 250183грн.66коп. та
винесення в рамках виконавчого провадження постанови 19.10.2005 про накладення
арешту на нерухоме майно боржника та заборони його відчуження. У зв'язку з чим
суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність спірної угоди, як такої,
що укладена в період арешту нерухомого майна боржника та заборони його
відчуження.

Разом з тим, при розгляді даної
справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідно до пункту
1.4. спірного договору приватним нотаріусом Роменського нотаріального округу
ОСОБА_2було перевірено та встановлено відсутність перебування предмету
договору під забороною відчуження (арештом) у Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна (витяг від 01.12.2005 року № 57066276), у
Державному реєстрі іпотек (витяг від 01.12.2005 року № 5706447), Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави (витяг від 01.12.2005
року № 5698586) (том 2, а.с.109). У зв'язку з цим апеляційний суд дійшов
висновку про відсутність належних доказів перебування спірного нерухомого майна
під арештом та забороною відчуження відповідно до постанови 19.10.05року
державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Роменському районі .

Оскільки, як встановлено
апеляційним судом, до моменту нотаріального посвідчення спірного договору
органами державної виконавчої служби, дій щодо повідомлення та внесення даних
про арешт та заборону відчуження спірного нерухомого майна до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого майна проведено не було, суд апеляційної
інстанції  дійшов вірного висновку, про
відсутність належних доказів накладення заборони відчуження спірного майна
згідно вищезазначеної постанови органу виконавчої служби та правомірність
укладення спірної угоди у справі.

Крім того, апеляційним судом  було встановлено перебування спірного майна
під забороною відчуження згідно Договору Іпотеки від 16.01.2004, укладеного з
ВАТ АБ «Укргазбанк», погодження з іпотекодержателем спірної угоди листом №434
від 30.11.2005 та послідуюче укладення нового договору іпотеки спірного майна з
відповідачем-2 у справі, з обмеженням прав розпорядження цим майном. Отже, на
момент винесення Постанови ДВС 19.10.2005 спірне майно вже було обтяжено
забороною відчуження згідно договору іпотеки від 16.01.2004 і відповідно до статті
62-1 Закону України «Про виконавче провадження»на таке майно не може бути
звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, що не є
іпотекодержателями. Відтак, зазначене майно не могло бути включеним судовим
виконавцем до акту опису та арешту майна згідно постанови ДВС від 19.10.2005.
Матеріалами справи не підтверджується існування такого акту опису, оскільки
його складення суперечило б закону.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального
права. Доводи касаційної скарги про обмеження прав відповідача-1 щодо
розпорядження спірним майном на підставі постанови ДВС від 19.10.2005року не
спростовують висновків апеляційного суду про відсутність належних доказів в
обґрунтування обтяження майна відповідача-1 згідно наведеної постанови органу
ДВС, у зв'язку з чим підстав для її скасування колегією суддів Вищого
господарського суду України не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК
України Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О
В И В :

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Роменський м'ясокомбінат»ОСОБА_1залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 15.02.2007 року у справі №16/110-06
залишити без змін.

Головуючий
Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 Н.
Ткаченко

І.
Бенедисюк