ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2007 р.

№
2-9/10404.1-2006(2-5/11916-2005)

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді          Плюшка І.А.

суддів          Козир Т.П.,
Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу          Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1;

на рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від
07.12.2006 року;

та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від
19.03.2007 року;

у справі
№ 2-9/10404.1-2006

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1;

до           Племінного
птахівницького товариства з обмеженою відповідальністю “Птахокомплекс”;

про          стягнення
315 384 грн. 00 коп;

за участю представників сторін

-
позивача -не з'явилися;

-
відповідача  -Гончаров Ю.О.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін у справі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарчого суду
Автономної Республіки Крим від 07.12.2006 року у справі №2-9/10404.1-2006
позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до
Племінного птахівницького товариства з обмеженою відповідальністю
“Птахокомплекс” про стягнення 315 384 грн. 00 коп. залишені без задоволення.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 19.03.2007 року у справі №2-9/10404.1-2006
зазначене рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін,
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1
залишено без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими у
справі судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції Суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1(далі - скаржник) звернувся з
касаційною скаргою на прийняті у справі судові рішення, в якій просить
скасувати оскаржувані судові рішення з мотивів неправильного застосування та
порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти у справі нове
рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши доводи скаржника
викладені в касаційній скарзі, переглянувши оскаржувані судові рішення по справі
на предмет дотримання судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права при вирішенні справи по суті, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з
наступних підстав.

Згідно ст. 1117 ГПК
України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних

доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти

докази.

Встановлення фактичних обставин
справи, перевірка та оцінка доказів, надання переваги одним доказам над іншими
є виключною прерогативою судів першої та апеляційної інстанції.

Вирішуючи справу по суті суди
першої та апеляційної інстанції виходили з того, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір найму НОМЕР_1 від 01.06.2004 року, проте
відповідно до змісту даного договору сторони домовились, що перелік, склад і
вартість майна що передається у найм додатково визначається в акті
прийому-передачі майна. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції
приймаючи рішення по справі, яке залишене без змін судом апеляційної інстанції,
виходив з того, що правовідносини які виникли між позивачем та відповідачем з
користування дощувальними машинами “Фрегат” №№1,2,3,4,5,6 виникли на підставі
правочину, зокрема -акту прийму -передачі майна від 01.06.2004 року, а не на
підставі договору найму НОМЕР_1 від 01.06.2004 року. Відповідно до змісту
вказаного акту, останній не містить посилань які б вказували на його відношення
до договору НОМЕР_1 від 01.06.2004 року, у зв'язку з чим суд першої інстанції
дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення
суми орендної плати за користування майном та стягнення штрафних санкцій, що
передбачені договором НОМЕР_1 від 01.06.2004 року.

З огляду на встановлені судами
першої та апеляційної інстанції фактичні обставини, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку, про відсутність порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішення судами справи по суті, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст.11
ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 ЦК України, визначено,
що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та ін.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Статтею 33 ГПК України, передбачено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів
касаційної інстанції, виходячи з встановлених судами першої та апеляційної
інстанції фактичних обставин, приходить до висновку, що суди першої та
апеляційної інстанції дійшли правильного висновку що позивач звертаючись з
вимогами про стягнення 24000 грн. боргу, 13104 грн. пені за несвоєчасну оплату
за користування майном, 98280 грн. пені за несвоєчасне повернення найнятого
майна та з вимогою про вилучення у відповідача дощувальних машин “Фрегат” №№
1,2,3,4,5,6 на загальну суму 180000 грн. не довів суду підстав нарахування
відповідної суми стягнення, зокрема, судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що відносини між сторонами по справі щодо найму майна виникли
на підставі акту приймання передачі від 01.06.2004 року, а отже суди першої та
апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для
застосування правових наслідків порушення зобов'язань за договором, який не був
підставою передачі спірного майна.

Зважаючи на інші доводи скаржника
викладені в касаційній скарзі, колегії суддів приходить до висновку про
залишення їх без розгляду, оскільки оцінка останніх призведе до порушення меж
касаційного перегляду судових рішень, які визначені в ст. 1117 ГПК
України.

Згідно роз'яснень пленуму
Верховного Суду України викладених в п.1 постанови від 29.12.1976 року №11 “Про
судове рішення”, обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Законним рішення є
тоді, коли суд, дотримавшись всіх вимог процесуального законодавства і всебічно
перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Перевіривши оскаржувані судові
рішення на предмет дотримання судами першої та апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції
прийшла до висновку про достатність встановлених судами першої та апеляційної
інстанції фактичних обставин, необхідних для вирішення справи по суті та
правильність застосування норм матеріального і процесуального права, у зв'язку
з чим приходить до висновку про залишення оскаржуваних судових рішень в силі.

З огляду на вище викладене,
керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119,  11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.  Постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від

19.03.2007 року у справі
№ 2-9/10404.1-2006 залишити в силі.

Головуючий суддя                                                            І. Плюшко

Судді
Т. Козир

С. Самусенко