СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

11.07.2007

Справа №2-30/5458-2007А

Господарський суд Автономної
Республіки Крим у складі :

Головуючого судді Ловягіної Ю.Ю.

Секретаря судового засідання
Золотарьової А.В.

З участю представників сторін:

Від позивача - не з'явився.

Від відповідача - не з'явився.

розглянувши адміністративну справу

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - ОСОБА_1, АДРЕСА_1.

до відповідача Державної податкової
інспекції в Сімферопольському р-ні АР Крим, с Мірне, вул. Белова, буд. 2.

Про визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення ДПІ № НОМЕР_1 від 14.03.2006 р. в частині визначення
суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість по основному
платежу в розмірі 35562,0 грн., по штрафним санкціям в сумі 28372,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

СПД Письменний звернувся до
господарського суду АР Крим з позовом про визнання нечинним податкового
повідомлення - рішення ДПІ в Сімферопольському р-ні № НОМЕР_1 від 14.03.2006 р.
в частині визначення суми податкового зобов'язання по податку на додану
вартість по основному платежу в розмірі 35562,0 грн. та по штрафним санкціям в
сумі 28372,50 грн.

Відповідач у відзиві від 21.05.2007
р. № 10 - 5458/10 - 1в (а.с. 42 - 43) проти позову заперечує посилаючись на те,
що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

У судове засідання, яке відбулося
11.07.2007 р. представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не
сповістили.

Дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що вимоги позивача
підлягають задоволенню з наступних підстав.

31.07.2006 р. ДПІ в
Сімферопольському р-ні була проведена комплексна планова виїзна документальна
перевірка СПД ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.07.2003 р. по 31.03.2006 р.

На підставі проведеної перевірки
був складений акт № НОМЕР_2 від 31.07.2006 р. (а.с. 8 - 22).

В даному акті, зокрема, зафіксовано,
що СПД ОСОБА_1 порушено п.п. 7.8.2. п. 7.8., п.п. 7.7.1. п. 7.7., п.п. 7.3.1.
п.7.3., п.п. 7.4.1. , п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» № 168/97 - ВР від 03.04.1997 р., встановлено заниження
податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальній сумі 56120,0
грн., та завишення податкового зобов'язання по ПДВ на суму 20558,0 грн., тобто
позивачем включалися в склад податкового кредиту суми по податковим накладним,
які видані ПП ПКФ «Евіс» та ПП «Кіпарис».

На підставі встановлених порушень
ДПІ в Сімферопольському р-ні було винесено податкове повідомлення - рішення №
НОМЕР_3 від 11.08.2006 р. про визначення СПД ОСОБА_1 податкового зобов'язання з
урахуванням штрафних санкцій в сумі 87240,0 грн., в тому числі 56120,0 грн. за
основним платежем та 31120,0 грн. за штрафними санкціями, які застосовані до
позивача на підставі п.п. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами».

Винесене рішення № НОМЕР_3 від
11.08.2006 р. було оскаржено СПД ОСОБА_1 в адміністративному порядку.

За наслідками адміністративного
оскарження Державною податковою адміністрацією в АРК було прийняте рішення за
вих. від 18.10.2006 р., в якому встановлено, що ДПІ в Сімферопольському р-ні
необґрунтовано донарахований податок на додану вартість в розмірі 20558,0 грн.
(а.с. 24 - 28), тому СПД ОСОБА_1 було скеровано податкове повідомлення -
рішення № НОМЕР_4 від 26.12.2006 р. (а.с. 29) про визначення податкового
зобов'язання з урахуванням штрафних санкцій в сумі 66994,5 грн., в тому числі
35562,0 грн. за основним платежем та 31432,5 грн. за штрафними санкціями.

Вказане податкове повідомлення -
рішення № НОМЕР_4 від 26.12.2006 р. було також оскаржено позивачем в
адміністративному порідку, однак залишено без змін рішенням ДПА України від
27.02.2007 р. № НОМЕР_5 (а.с. 34).

23.03.2007 р. позивач одержав
податкове повідомлення - рішення ДПІ в Сімферопольському р-ні № НОМЕР_1 від
14.03.2006 р., яке позивач просить визнати нечинним в частині визначення суми
податкового зобов'язання по податку на додану вартість по основному платежу в
розмірі 35562,0 грн., по штрафним санкціям в сумі 28372,50 грн.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що при оформленні податкового повідомлення - рішення №
НОМЕР_1 була допущена помилка при зазначенні року винесеного рішення, про що в
матеріалах  справи є письмові пояснення
представника відповідача, фактично рішення винесено 14.03.2007 р. (а.с. 71).

Відповідно до п.п.  7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997 р. N 168/97-ВР (далі - Закон) податковий
кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг),але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного
періоду.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту згідно з п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст.  7 Закону суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами
згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Під час проведення перевірки
позивачем були представлені податкові накладні, які не мали недоліків та
порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством.

ДПІ вважає, що позивач не мав права
включати в склад податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, які
видані ПП ПКФ «Евіс»  та ПП «Кіпарис»
оскільки рішенням Сімферопольського районного суду від 08.12.2004 р. по справі
№ 2-4430/2004  скасована державна
реєстрація ПП ПКФ «Евіс» з 01.01.2001 р., визнані недійсними установчі
документи та свідоцтво платника ПДВ. Рішенням господарського суду АР Крим по
справі № 2-13/12797-2005 припинена державна реєстрація ПП «Кіпарис», оскільки
підприємство більше року не подавало податкові декларації.

Однак суд не може погодитися з
даним твердженням ДПІ і вважає його безпідставним з наступних підстав.

Визнання недійсними установчих
документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на
додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених
з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного
реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими
операціями податкових накладних.

Згідно зі ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних  осіб
та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 р. № 755 якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то
такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона
знала або могла знати про те,  що такі
відомості є недостовірними.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону
платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа,
яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп.
"а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10,
відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум
податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно
до закону (п.  10.2  ст.  10
Закону).

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Крім того, визнання в судовому
порядку недійсними з 01.01.2001 р. статуту та свідоцтва платника податку на
додану вартість ПП ПКФ «Евіс» не є підставою для визнання здійснених ним з
іншими особами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки їх
контрагенти по договорам можуть нести відповідальність лише при наявності вини.

Доводи відповідача, що другий
контрагент позивача ПП «Кіпарис» не був зареєстрований як платник податків, а
том позивач не мав права включати в склад податкового кредиту суму ПДВ за
придбані товарно-матеріальні цінності в розмірі 684,41 грн. також безпідставні,
оскільки покупець не може нести відповідальність як за несплату податків
продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до
Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Стаття 19 Конституції встановлює,
що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця
при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не
встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від
26.09.2006 р. (а.с. 85 - 87).

Що стосується правомірності
нарахованих штрафних санкцій, зокрема, слід зазначити наступне.

На підставі податкового
повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 14.03.2006 р. до позивача застосовані
штрафні (фінансові) санкції в розмірі 31432,5 грн. на підставі п.п. 4.1.4.
п.4.1. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. №
2181 (далі - Закон № 2181).

Відповідачем в матеріали справи
представлений розрахунок штрафних санкцій (а.с. 72 - 78), з якого вбачається що
сума 31432,5 грн. складається з суми штрафних санкцій за несвоєчасне
представлення декларацій в розмірі 3060,0 грн. які позивач не оскаржує, та
28372,5 грн. за донарахований податок на додану вартість.

У відношенні суми 28372,5 грн. слід
зазначити, що штрафна санкція відповідачем нарахована на суму заниження
податкового зобов'язання по податку на додану вартість, яка визначена в акті
перевірки, на сумі 56120,0 грн. В подальшому сума податкового зобов'язання була
зменшена до 35562,0 грн.

Крім того, оскільки донарахування
податку на додану вартість визнано судом неправомірним, то і застосування до
позивача штрафних санкцій за таке порушення також є неправомірним.

Окремо суд звертає увагу на те, що
штрафна санкція застосована на підставі п.п. 17.1.2. п. 17.1. ст. 17 Закону №
2181, згідно з якою, у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму
податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4  цього Закону, додатково до штрафу,
встановленого підпунктом 17.1.1 цього  пункту,
платник податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового
зобов'язання за кожний повний або неповний місяць затримки податкової
декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого
податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Однак, ДПІ в Сімферопольському р-ні
донарахована сума податкового зобов'язання в сумі 35562,0 грн. на підставі
підпункту «б» п.п. 4.2.2. статті 4 Закону, то застосування до позивача штрафних
санкцій на підставі п.п. 17.1.2. п. 17.1. ст. 17 Закону № 2181 безпідставне,
оскільки дана норма передбачає відповідальність в разі, коли контролюючий орган
визначає суму податкового зобов'язання платника податків за підставами,
викладеними у підпункті «а» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4  цього Закону № 2181.

З викладених обставин суд вважає,
що вимоги позивача обґрунтовані, доведені матеріалами справи і підлягають
задоволенню в повному обсязі, а тому податкове повідомлення - рішення ДПІ в
Сімферопольському р-ні № НОМЕР_1 від 14.03.2006 р. в частині визначення суми
податкового зобов'язання по податку на додану вартість по основному платежу в
розмірі 35562,0 грн., по штрафним санкціям в сумі 28372,50 грн. підлягає
визнанню нечинним.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до п. 3 ст. 160 КАС
України, вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому
засіданні 11.07.2007 р., постанова складена та підписана суддею 18.07.2007 р.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 158 -
161, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Адміністративний позов Суб'єкта
підприємницької діяльності - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
задовольнити.

2.          Визнати нечинним податкове -
повідомлення рішення Державної податкової інспекції в Сімферопольському р-ні №
НОМЕР_1 від 14.03.2006 р. в частині визначення суми податкового зобов'язання по
податку на додану вартість по основному платежу в розмірі 35562,0 грн. та по
штрафним санкціям в сумі 28372,50 грн.

Стягнути з Державного бюджету
України (рр 0002, одержувач - державний бюджет м. Сімферополь, код
платежу 22090200, ЕГРПОУ 34740405, в банку - ГУ ГКУ в АРК м. Сімферополь, МФО
824026) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_6) судовий збір в сумі 3,40 грн.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Ловягіна Ю.Ю.