СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

15.05.07
Справа № 1/1182-26/416

За позовом: Відкритого
акціонерного товариства Акціонерної страхової компанії „Скарбниця”, м. Львів

до відповідача:
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Городок Львівської області

Про стягнення
16 000,85 грн.

Суддя  Ю.Б. Деркач

при
секретарі: Боровець Я.

Представники:

від позивача Окунський
А.Р. -представник

від відповідача ОСОБА_2.
-представник

Представникам сторін роз'яснено їх
права та обов'язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 24.05.2007 р.

Суть спору: Відкрите
акціонерне товариство Акціонерна страхова компанія „Скарбниця”,        м. Львів звернулося до господарського
суду з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Городок Львівської області
про стягнення 16 000,85 грн.

Ухвалою суду від 15.11.2006 р.
порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в засіданні на
30.11.2006 р. Ухвалою суду від 30.11.2006 р. розгляд справи відкладався до
09.01.2007 р. Ухвалою суду від 09.01.2007 р. продовжено строк розгляду спору та
розгляд справи відкладався до 06.02.2007 р. Ухвалою суду від 06.02.2007 р.
розгляд справи відкладався до 06.03.2007 р. та для дачі пояснень в судове
засідання викликалися ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Ухвалою суду від 06.03.2007
р. розгляд справи відкладався до 03.04.2007 р. Ухвалою суду від 03.04.2007 р.
розгляд справи відкладався до 15.05.2007 р.

Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
03.01.2004 р. між сторонами було укладено усний договір про співпрацю. Змістом
співпраці було надання послуг страхування відповідачу із правом на
відтермінування страхових платежів до 6 місяців за надані послуги страхування
від дати укладення-набрання чинності договору страхування. У відповідності до
співпраці між сторонами укладались договори обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів на умовах міжнародної системи
автострахування “Зелена картка” (НОМЕР_1), договори добровільного страхування
перед третіми особами у разі хвороби та нещасного випадку (НОМЕР_2), договори
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних
транспортних засобів на території України (НОМЕР_3), договір обов'язкового
особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (НВТ 0НОМЕР_11).
01.11.2005 р. термін дії укладених договорів закінчився. Надіслана претензія
залишена відповідачем без відповіді. Сума заборгованості у розмірі 15 438,84
грн. відповідачем не погашена. Станом на 01.07.2006 р. дана сума заборгованості
скоригована на індекс інфляції та становить 16 000,85 грн.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, подав відзив від 09.01.2007 р. на позовну заяву, проти
позовних вимог заперечив. Заперечення мотивовані тим, що договори страхування
між сторонами не укладались, а надані позивачем поліси відповідачем не
підписувались.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив
наступне:

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 354
ГК України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання
страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови
договору.

Укладення договору страхування може
посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою
договору страхування.

Зазначені норми Господарського
кодексу України кореспондуються з вимогами ст.ст. 979, 981 ЦК України та ч. 1
ст. 16, ч. 2 ст. 18 Закону України “Про страхування”.

Таким чином, сторонами договору
страхування є страховик та страхувальник.

Так, на підтвердження позовних
вимог в частині виникнення заборгованості відповідача по договорах
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних
засобів на умовах міжнародної системи автострахування “Зелена карта”позивачем
як докази подано поліси №№ НОМЕР_1. Як вбачається з вказаних полісів, то
страховиком, тобто стороною по договору є не позивач, а ВАТ СК “Універсальна”.
Доказів правонаступництва чи права захисту інтересів ВАТ СК “Універсальна”в
суді позивачем не надано.

Також слід зазначити, що на полісах
№№ НОМЕР_4, НОМЕР_5 та НОМЕР_6 проставлена відмітка про те, що вони є
зіпсованими.

Щодо полісів №№НОМЕР_7, НОМЕР_8 та
НОМЕР_9, то такі виписані на страхувальника ОСОБА_5.

На підтвердження укладення між
сторонами договорів добровільного страхування перед третіми особами у разі хвороби
та нещасного випадку позивачем як доказ подані поліси серії МВ №№ НОМЕР_10.
Однак, як вбачається з цих полісів страхувальниками виступають особи, які не є
відповідачем по справі. Доказів наявності відповідальності відповідача по цих
зобов'язаннях позивачем суду не подано.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому, вказані поліси, як докази на
підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості по договорах
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних
засобів на умовах міжнародної системи автострахування “Зелена карта”та в
частині стягнення заборгованості по договорах добровільного страхування перед
третіми особами у разі хвороби та нещасного випадку судом до уваги не
приймаються.

Законодавець в ч. 4 ст. 203 ЦК
України встановив обов'язковість вчинення правочину у формі, встановленій
законом.

Частиною 1 ст. 981 ЦК України
передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та шляхом
видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

В ч. 2 ст. 207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо
він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Як вбачається з полісів №№НОМЕР_3
(договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів на території України), то в п. 1 відсутня назва
страховика, який їх укладав та вони не підписані уповноваженими на те особами
позивача і не скріплені його печатками, як це передбачено ч. 2 ст. 207 ЦК
України.

Відсутній підпис уповноваженої
особи та не скріплено печаткою зі сторони позивача договір обов'язкового
особистого страхування від нещасних випадків на транспорті від 30.09.2004 р.
(НВТ НОМЕР_11).

Отже, вказані договори укладені з
недодержанням письмової форми договору страхування.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 ЦК України).

Частиною 2 ст. 981 ЦК України
передбачено, що у разі недодержання письмової форми договору страхування такий
договір є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не
вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Оскільки, вказані договори є
нікчемними, тому у суду відсутні підстави для стягнення заборгованості, яка, як
зазначає позивач, виникла внаслідок невиконання зобов'язань відповідачем по
вказаних договорах.

Судом також встановлено, що
19.08.2004 р. між сторонами укладено договір добровільного страхування перед
третіми особами у разі хвороби та нещасного випадку. Наведене підтверджується
полісом категорії НОМЕР_12.

Статтею 983 ЦК України передбачено,
що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником
першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Страховий
платіж (страховий внесок, страхова премія) -плата за страхування,  яку страхувальник зобов'язаний внести
страховику згідно з договором страхування (ч. 1 ст. 10 Закону України “Про
страхування”).

В графі страхова премія зазначено,
що застрахованим внесено 277,20 грн. Даний поліс підписаний страхувальником та
страховиком і скріплений печаткою позивача.

Однак, позивач стверджує, що такий
платіж відповідачем не вносився.

Відповідно до ст.ст. 640, 983 ЦК
України договір страхування набуває юридичної сили лише після вчинення
страхувальником певної дії, а саме внесення страхового платежу. Це означає, що
сам факт досягнення між сторонами згоди за всіма істотними умовами договору
страхування і підписання договору не має ніякої юридичної сили та не породжує
жодних прав та обов'язків для сторін.

Докази про те, що договором
встановлені інші умови його чинності, позивачем суду не подані.

Враховуючи норми права та
твердження позивача про неотримання страхового платежу від відповідача, суд
приходить до висновку, що договір добровільного страхування перед третіми
особами у разі хвороби та нещасного випадку (поліс категорії НОМЕР_12) не набув
юридичної сили, а тому відсутні підстави для стягнення по ньому заборгованості
в розмірі 277,20 коп.

Не заслуговує на увагу посилання
позивача на укладення між сторонами усного договору про співпрацю, змістом,
якого було надання послуг страхування відповідачу із правом на відтермінування
страхових платежів до 6 місяців за надані послуги страхування від дати
укладення-набрання чинності договору страхування, оскільки договір є укладеним,
якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). В даному випадку вказані умови є істотними для такого договору про
співпрацю. Доказів про досягнення між сторонами згоди щодо цих умов позивачем
не подано, а відповідач заперечив факт укладення такого договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги необгрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не
підлягають.

З огляду на викладене, керуючись
Законом України „Про страхування”, ст.ст. 203, 204, 207, 215, 216, 638, 640,
979, 981, 983 ЦК України, ст. 354 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49,
82, 83, 84, 85, 115 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

1.          У задоволенні
позову відмовити повністю.

2.
Судові витрати покласти на позивача.

Суддя