СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

18 червня 2007 року
Справа № 2-5/9682-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: Ольховського Р.В., довіреність б/н від 13.09.2006;

відповідача: Сітманбетова А.Д., довіреність № 131 від 13.02.2007; Гутнікова А.А., довіреність № 1197 від 28.12.2006;

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від 20.03.2007 у справі № 2-5/9682-2006,

за позовом           відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" (вул. Орджонікідзе, 12, м.Керч, 98313)

до          закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" (вул. Орджонікідзе, 1в, м.Керч, 98313)

про витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя М.П. Гаврилюк) від 20.03.2007 у справі № 2-5/9682-2006 задоволено позов відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" до закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Від закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" на користь відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" витребувано концентрат залізної руди низької якості у кількості 31000 тонн. Закрите акціонерне товариство "Камиш-Бурун" зобов’язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном - концентратом залізної руди низької якості у кількості 31000 тон, шляхом безперешкодного допуску автотранспорту відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" та залізничного транспорту.

Не погодившись з постановленим судовим актом, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у позові відмовити, посилаючись на неповне з'ясування  та недоведеність обставин, що мають значення для справи та які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач вважає рішення таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

За клопотанням представників сторін судочинство здійснювалось російською мовою.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

У травні 2006 року відкрите акціонерне товариство "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" звернулось до господарського суду з позовом до закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун", просило витребувати від закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" концентрат залізної руди низької якості у кількості 31000 тон та зобов’язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні вищезазначеним майном шляхом безперешкодного допуску автотранспорту та залізничного транспорту на територію відповідача.

Позовні вимоги мотивовані статтею 387 Цивільного кодексу України та статтею 321 Господарського кодексу України.

Оскаржуване рішення обґрунтовано загальними положеннями про захист права власності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія  вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Така ж норма закладена у статті 50 Закону України „Про власність”, згідно з якою власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Як свідчать матеріали позовної заяви,  відкритим акціонерним товариством "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" заявлено одночасно віндікаційні та негаторні вимоги, що суперечить загальновстановленим процесуальним нормам.

У відповідності зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження обґрунтованості заявлених вимог і, відповідно, права власності на витребуване майно позивачем надано акт про прибуткування концентрату на території аглоцеху від 01.11.2005 (а.с. 81, том 1) та наказ відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат"  № 26 від 01.11.2005 (а.с. 82, том 1).

З врахуванням того, що  концентрат залізної руди низької якості не передавався до статутного фонду відповідача, суд першої інстанції погодився з правовою позицією відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат".

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 1 постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення  є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних  засад і змісту законодавства України.

На думку колегії, оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає  тільки  ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які  відповідно  до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наказом Фонду майна Автономної Республіки Крим № 210 від 12.12.1995 на базі Державного підприємства Камиш-Бурунського залізорудного комбінату було створено відкрите акціонерне товариство "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат", яке було правонаступником  Державного підприємства Камиш-Бурунського залізорудного комбінату та до якого перейшло все майно та майнові права Державного підприємства Камиш-Бурунського залізорудного комбінату.

У 1999 році відкрите акціонерне товариство "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" виступив засновником закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун".

Так, позивач зазначає, що на момент припинення виробництва Державного підприємства Камиш-Бурунського залізорудного комбінату з липня 1996 року, в залишку залишалось приблизно 100000 тон сировини, яка поступово реалізувалась та на момент подання позову залишилось приблизно 31000 тон концентрату.

Однак первісних документів бухгалтерського обліку на підтвердження  вищенаведеного відкритим акціонерним товариством "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" не надано.

Згідно зі статтею 10 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” для забезпечення достовірності даних   бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Також відсутні докази, які б підтверджували кількість концентрату, включеного у склад ліквідаційної маси, її вартість на момент відкриття ліквідаційної процедури.

Крім того, акт про оприбуткування концентрату на території аглоцеху від 01.11.2005 та наказ відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" № 26 від 01.11.2005, які суд визнав достатніми доказами на підтвердження права власності позивача на концентрат залізної руди, яку витребував у відповідача, є локальними актами, складеними  в односторонньому порядку. З огляду на вищенаведене зазначені докази підлягають критичній оцінці.

Також судом не прийнято до уваги, що 27.12.2001 Керченська міська рада прийняла рішення „Про перехід права користування частиною земельних ділянок від відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" до закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" під існуючими виробничими об’єктами та об’єктами на території міста Керчі” (а.с. 100, том 1).

Згідно зазначеного рішення відповідачу були надані в оренду земельні ділянки у районі станції Аршинцево м. Керчі загальною площею 79,5670 га (у тому числі і землі під аглоцех площею 33,6790 га) за рахунок земель відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" строком на 1 рік. Відповідно до пункту 5  цього рішення втратили чинність пункт 3.1, 3.8, 3.13 рішення виконавчого комітету Керченської міської ради від 11.10.1996 № 1086.

Після проведення інвентаризації земель, на яких було розташоване майно відповідача, уточнення та приведення меж земельних ділянок відповідно з фактичному використанню на місцевості,  Керченська міська рада 22.12.2004 прийняла рішення „Про передачу земельних ділянок в оренду закритому акціонерному товариству "Камиш-Бурун" під виробничі території та об’єкти оперативно-диспетчерської служби на території м. Керчі” (а.с. 103, том 1). Цим рішенням земельні ділянки, у тому числі і ділянка під аглоцех площею 33, 6789 га, були передані закритому акціонерному товариству "Камиш-Бурун"  в оренду строком на 5 років.

Отже, спірне майно знаходиться на території, яка перебуває у користуванні відповідача.

Частина 2  статті 328 Цивільного кодексу України встановлює загальну презумпцію правомірності набуття права власності.

За таких обставин судова колегія вважає недоведеним право позивача на витребування майна –концентрату залізної руди низької якості у кількості 31000 тон з  чужого незаконного володіння відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни   рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків,  викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 101, 103, пунктом 3 частини 1 статті 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.03.2007 у справі № 2-5/9682-2006 скасувати.

3. У позові відкритого акціонерного товариства "Камиш-Бурунський залізорудний комбінат" до закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Головуючий суддя

Судді