ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.

№ 2-10/07 (22-1743/2006)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. -головуючого,  Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних
представників:

позивача

ОСОБА_1, ОСОБА_2.,

відповідача

Стародубець Н.М., Краснової Л.П.,

розглянувши у відкритому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу

Апеляційного суду Херсонської
області від 8 серпня 2006 року

у справі

№22-1743/2006

за позовом

Прокурора Нововоронцовського
району в інтересах ОСОБА_1

до

Сільськогосподарського ТзОВ
ім.Шевченка

про

виплату вартості частини майна
товариства,

встановив:

У серпні 2006 року прокурор
Нововоронцовського району звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_1 до
Нововоронцовського районного суду Херсонської області до відповідача про
стягнення неповернутої частки статутного фонду в розмірі 7989 грн.

Рішенням Нововоронцовського
районного суду Херсонської області від 9 березня 2006 року (суддя Павлюченко
В.С.) позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 7989 грн.
вартості частини статутного фонду.

Ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 8 серпня 2006 року (доповідач суддя Кутурланова О.В.)
рішення місцевого суду скасоване, справу направлено на новий судовий розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
вказану ухвалу суду скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до п.4 ст.12 ГПК України
зі змінами, внесеними Законом України №483-V (483-16) від 15 грудня 2006 року,
господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім
трудових спорів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній
фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування апеляційним судом
при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального і процесуального права,
суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню враховуючи
наступне.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 1 постанови "Про судове рішення" від 29 грудня 1976 року № 11
роз'яснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню
до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства
України.

Обгрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 148 ч.2 ЦК
України та ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" при
виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується
вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді.
Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з
товариства, і в строк до            12
місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув; виплачується належна йому частка
прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.

Розглядаючи даний спір та приймаючи
рішення у справі, суди попередніх інстанцій не звернули уваги та не дали
належної правової оцінки тій обставині, що всупереч зазначених вимог закону
позов в інтересах ОСОБА_1 заявлений прокурором про стягнення з СТОВ ім.Шевченка
на користь ОСОБА_1 неповернуту частку статутного фонду на суму          7989 грн., що визнати законним і
обгрунтованим не можна.

Враховуючи, що позовні вимоги не
змінювались прокурором і ОСОБА_1 до прийняття рішення у справі, суд вважає, що
при розгляді справи по суті спору суди попередніх інстанцій з достовірністю не
з'ясували правову природу правовідносин, що виникли між сторонами згідно
предмету спору.

Судами також не з'ясовано чи
встановлено статутом СТОВ ім.Шевченка порядок і спосіб визначення вартості
частки майна товариства, що пропорційна частці учасника у статутному фонді,
порядок і строки її виплати при виході учасника з товариства, не встановлено
розміру активів товариства та його боргових зобов'язань, одержаного товариством
прибутку на момент виходу позивачки з товариства.

Окрім того, як вбачається з
матеріалів справи (а.с. 110-126), зокрема копії договору про спільне володіння,
користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій
власності від 4 квітня 2001р., договору передачі майна колективом співвласників
юридичній особі від 4.04.2001 та договору оренди майнового паю від 28.03.2000
ОСОБА_1 як і інші співвласники майнових паїв передала свій майновий  пай СТОВ ім.Шевченка на 5 років для
використання  у складі єдиного майнового
комплексу, а товариство зобов'язалося виплачувати власникам майнових паїв
орендну плату.

Зазначені докази не були предметом
розгляду у суді першої інстанції, оскільки були надані суду апеляційної
інстанції, яка належної правової оцінки їм відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України  не дала.

Враховуючи, що відповідно до вимог
ст.311 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і передачі справи на новий розгляд, суд вважає, що ухвала
апеляційної інстанції цим вимогам не відповідає.

За вказаних обставин, суд вважає,
що постанова  апеляційної інстанції та
рішення місцевого суду як прийняті з порушенням норм матеріального і
процесуального права не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи
господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно
з'ясувати обставини справи, суть позовних вимог і заперечень, їх
обгрунтованість, зібраним доказам дати правову оцінку та відповідно до вимог
закону вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111           Господарського процесуального
кодексу України,  Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду
Херсонської області від 8 серпня 2006 року та рішення Нововоронцовського
районного суду Херсонської області від 9 березня 2006 року скасувати.

Справу передати на розгляд до
господарського суду Херсонської області.

Головуючий, суддя
В.Дерепа

Б.Грек

Л.Стратієнко