Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2007 р.                                                           Справа № 07/511-05

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пушай В.І., судді Карбань І.С. , Барбашова С.В.

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Добриніна О.А.

відповідача -  Светобатченко Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1532Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 19.12.05 р. по справі № 07/511-05

за позовом ТОВ "777 Компані ЛТД", м. Харків

до ВАТ "Харківський підшипниковий завод", м. Харків

про  стягнення 38474,00 грн.

встановила:

В лютому 2004 р. позивач –ТОВ „777 Компані ЛТД”, м. Харків звернувся до господарського суду з позовною заявою про  стягнення з відповідача –ВАТ „Харківський підшипниковий завод”, м. Харків 38474 грн. заборгованості та судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.12.2005 р. (суддя Інте Т.В.) по справі № 07/511-05 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення мотивоване з тих підстав, що позивач не надав доказів виконання робіт за  спірним актом; що сторонами не були визначені обсяги виконання робіт та всупереч вимогам ст. 334 ЦК УРСР (1963 р.) не підписувався відповідний кошторис, в зв'язку з чим, позивачем також не доведено необхідності виконання робіт, означених в спірному акті та ін.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та прийняти нове яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що роботи відповідно до спірного акту ним виконувались, і після їх закінчення на адресу відповідача було направлено акт виконаних робіт № 125 від 20.05.2002 р., який останнім підписаний не був. Крім того позивач посилається на те, що вказаний акт у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був, в зв'язку з чим даний акт, на думку позивача та з урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 882 ЦК України  може бути підставою для стягнення з відповідача спірної заборгованості.

Відповідач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 25.01.2002 р. між сторонами підписано договір підряду № 25/1, відповідно до умов якого відповідач (замовник) доручає, а позивач (підрядник) приймає на себе зобов'язання по проведенню робіт по реконструкції приміщень гуртожитку АТ “ХАРП” під ізольовані квартири, для підготування їх до передання у комунальну власність міста.

Відповідно до актів виконаних робіт № 1/25 від 15.05.2002 р. та № 1/25 за червень 2002 р. позивачем  в 2002 р. виконані роботи на суму 21972,11 грн. Вказаний факт був встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 14.10.2003 р. по справі № 29/490-03.

Відповідно до цього ж рішення суду, на момент його винесення заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 25/1 від 25.01.2002 р., з урахуванням часткової її оплати в добровільному порядку в сумі 14624,51 грн. складала 7347,60 грн.

Як стверджує позивач, загальна вартість виконаних ним робіт за спірним договором склала інший розмір, а саме - 62662,80 грн., і відповідачем саме вказані роботи були оплачені лише частково. Позивач вказує що решта заборгованості в сумі 38474,00 грн. за актом № 1/25 від 20.05.02 р., що є предметом розгляду по даній справі, відповідачем залишилась неоплаченою. При цьому про виконання робіт, зазначених в акті № 1/25 від 20.05.2002 р., позивачем, при розгляді справи № 29/490-03 не заявлялось.

Позивач також наполягає, що 16.10.03 р. він направив відповідачу акт № 1/25 від 20.05.02 р. в двох примірниках для його розгляду та підписання, однак останній не повернув позивачеві його примірник акту, а також не направив на адресу позивача мотивованої відмови від підписання цього акту.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого  виходив з того, що позивач не надав доказів виконання робіт за  спірним актом; що сторонами не були визначені обсяги виконання робіт, та всупереч вимогам ст. 334 ЦК УРСР (1963 р.) не підписувався відповідний кошторис, в зв'язку з чим, позивачем не доведено необхідності виконання робіт, означених в спірному акті та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів,  повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм  надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення з наступних підстав:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу  господарський суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в  судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як вже зазначалося вище, та встановлено господарським судом, на момент винесення рішення господарського суду від 14.10.2003 р. по справі № 29/490-03 заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 25/1 становила саме 7347,60 грн.  На підтвердження вказаного суд посилається на акт звірки взаєморозрахунків за спірним договором, який підписано сторонами 25.09.2003 р. Тобто, на момент підписання вказаного акту звірки заборгованості по акту № 1/25 від 20.05.02 р. у відповідача перед позивачем не існувало. До того ж про виконання інших робіт, а також тих, що зазначені в цьому ж акті № 1/25 від 20.05.02 р. позивачем при розгляді справи № 29/490-03 не заявлялось.

Відповідно до п. 2.2 спірного договору відповідач зобов'язався забезпечити позивача проектно-кошторисною документацією, матеріалами, надавати технічну допомогу, а також здійснювати технічний контроль за виконанням робіт.

З урахування вказаного, а також того, що надані позивачем в обґрунтування своїх вимог копія локального кошторису (а.с. 11-26 т. 2), та відомість матеріальних ресурсів (а.с. 27-28 т. 2), не підписані з боку відповідача, висновки суду про те, що вказані документи не можуть бути доказами замовлення відповідачем зазначених в них робіт, є також правомірними. Тобто виконання робіт, означених в акті  № 1/25 від 20.05.02 р. позивач з відповідачем всупереч вимогам п. 2.2 спірного договору не узгоджував, в зв'язку з чим, умови щодо обсягу виконання робіт сторонами договору визначені не були. Тим більше позивач виконуючи роботи, означені в спірному акті за відсутності проектно-кошторисної документації, а так само за відсутності домовленості між сторонами про обсяги виконання вказаних робіт, тим самим порушив ст. 334 Цивільного Кодексу УРСР, що діяв у той час, і відповідно до якої, на виконання робіт, передбачених договором підряду, складається кошторис.

Разом з тим, кошторис, на час укладання договору мав бути істотною умовою, за відсутності якого та без погодження відповідних умов при підписанні акту він не може вважатися укладеним.

Крім того, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що не є належними доказами виконання спірних робіт надані позивачем відомості  нарахування заробітної плати та платіжні відомості  за березень, квітень, травень 2002 р., оскільки за вказані місяці працівникам позивача було нарахована та виплачена заробітна плата у сумі 8316,79 грн., тоді як згідно з актом виконаних робіт № 1/25 від 15.05.2002 р. сума заробітної плати складає 2294 грн., а згідно з актом виконаних робіт № 1/25 від 20.05.2002 р. сума заробітної плати складає 14651 грн.. Тобто з наданих позивачем документів вбачається протиріччя один одному, і з яких неможливо встановити які саме суми заробітної плати фактично виплачувались працівникам при виконанні договору. Якщо за травень, за твердженням позивача, його працівникам нараховано та сплачено 2929,54 грн., але в актах виконаних робіт за травень позивачем вказана заробітна плата тільки в сумі 16945 грн. (Акти виконаних робіт № 1/25 від 15.05.2002 р. та  від 20.05.2002 р.).

Враховуючи викладене, господарський суд правомірно дійшов висновку про те, що позивач, в супереч вимогам ст. 33 ГПК України, не довів факту виконання робіт за актом № 1/25 від 20.05.02 р.

Більше того, відповідно до п. 4 ст. 882 ЦК України Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

З урахуванням вказаного, а також по-перше того, що відповідно до п. 3.2 спірного договору кінцевий розрахунок за виконані роботи здійснюється лише на підставі акта прийому виконаних робіт, по-друге того, що позивач в судовому порядку не вимагав прийняття таких робіт та підписання акту № 1/25 від 20.05.02 р., позовні вимоги про стягнення заборгованості за наявності не підписаного акту приймання виконаних робіт та неузгодженого кошторису не підлягають задоволенню.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 19.12.205 р. по справі № 07/511-05 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанову підписано 30.07.2007 р.

Головуючий суддя                                                                    Пушай В.І.

Судді                                                                    Карбань І.С.

Барбашова С.В.