ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№
38/71

22.05.07

За позовом

Колишнього учасника товариства з
обмеженою відповідальністю “Євротрейдінг” ОСОБА_1

До

Учасника товариства з обмеженою
відповідальністю “Євротрейдінг” ОСОБА_2 -Відповідач 1; Товариства з обмеженою
відповідальністю “Євротрейдінг” -Відповідач 2

Про

визнання недійсним правочину та
рішення загальних зборів

Суддя Власов Ю.Л.

Представники:

Від позивача

ОСОБА_3

Від відповідачів

ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача про визнання недійсним
правочину по відчуженню належної Позивачу частки в розмірі 50% статутного
капіталу Відповідача 2 на користь Відповідача 1; визнання недійсним рішення
загальних зборів учасників Відповідача 2 від 11.02.2004р. в частині виключення
Позивача з числа учасників Відповідача 2.

В процесі розгляду справи, Позивач
змінив предмет позову та просить суд визнати неукладеним правочин між Позивачем
і Відповідачем 1 по відчуженню Позивачем належної їй частки 50 відсотків в
статутному капіталі Відповідача 2; визнати неповноважними загальні збори
учасників Відповідача 2 від 11.02.2004р. і недійсними рішення цих зборів.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує
наступним. Відповідно до ст.147 Цивільного кодексу України учасник товариства
має право продати чи іншим чином відступити свою частку у статутному капіталі
товариства. Відчуження учасником товариства своєї частки третім особам
допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Учасники товариства
користуються переважним правом купівлі частки учасника. Купівля здійснюється за
ціною та на інших умовах, на яких частка пропонувалась для продажу третім
особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом
протягом місяця з дня повідомлення по намір учасника продати частку, частка
може бути відчужена третій особі. В даному випадку учасник товариства не
повідомлявся за місяць до укладення угоди про відчуження частки в статутному
капіталі товариства, оскільки між Позивачем та Відповідачем 1 не було досягнуто
домовленості щодо істотних умов договору і іншого учасника товариства не було
про що повідомляти.

Вказана ст.147 Цивільного кодексу
України передбачає також, що частка учасника товариства може бути відчужена до
повної її сплати лише в тій частині, в якій її вже сплачено. Але Відповідач 1
не сплатив Позивачу жодної суми за частку Позивача.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208
Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. В даному випадку між сторонами не
було вчинено у письмовій формі правочину по відчуженню частки у статутному
капіталі товариства.

Відповідно до ст.60 Закону України
“Про господарські товариства” збори учасників вважаються повноважними, якщо на
них присутні учасники, що володіють в сукупності більш як 60 відсотками
голосів. В даному випадку 11.02.04р. Позивач не приймав участі в загальних
зборах, збори проводились Відповідачем 1 за присутності учасника, який володіє
50% голосів і ОСОБА_2, яка на момент проведення зборів не була учасником
товариства, але незважаючи на це, була обрана секретарем зборів.

Відповідачі заперечили проти
задоволення заявленого Позивачем позову з огляду на наступне. Протокол від
11.02.2004р. був підписаний Позивачем, що є однозначним підтвердженням того, що
Позивач був присутній та приймав участь у зборах.

В рішення Святошинського районного
суду м. Києві від 14.03.06р. суд визнав встановленим факт проведення зборів
учасників 11.02.04р, передачі Позивачем оригіналу заяви про вихід зі складу
учасників та наявність усіх документів, необхідних за вимогами чинного
законодавства, для здійснення державної реєстрації змін до установчих
документів, пов'язаних зі зміною складу учасників.

Твердження Позивача, що Позивачем
не було повідомлено Відповідача 1 про наміри відчужити свою частку не
відповідає дійсності, оскільки Відповідач 1 є чоловіком ОСОБА_2 та не міг не
знати про наміри Позивача.

Статті 206, 208 Цивільного кодексу
України не зобов'язують сторони вчиняти правочини між фізичними особами у
письмовій формі, але в будь-якому випадку згідно ст.218 Цивільного кодексу
України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка вставлена
законом, не має наслідком його недійсність.

Твердження Позивача про те, що між
учасниками не було досягнуто істотних умов правочину спростовується тим, що в
заяві Позивача зазначено про відсутність будь-яких претензій Позивача до
Відповідача та його учасників, що свідчить про досягнення згоди відносно
істотних умов та виконання їх сторонами. Твердження Позивача, про те, що дана
заява була видана помилково, а згодом була відкликана є таким, що суперечить
чинному законодавству, оскільки відкликання заяви про вихід зі складу учасників
законодавством не передбачено.

Ухвалою від 14.02.2007 провадження у
справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи був
призначений на 14.03.07р.

Ухвалою від 14.03.07р. розгляд
справи був відкладений на 27.03.07р., у зв'язку з необхідністю витребування
нових доказів по справі.

Ухвалою від 17.03.07р. розгляд
справи був відкладений на 11.04.07р., у зв'язку з неподанням Позивачем всіх
витребуваних документів. У судовому засіданні 11.04.07р. була оголошена перерва
до 24.04.07р.

Ухвалою від 24.04.07р. розгляд
справи був відкладений на 22.05.07р., у зв'язку з необхідністю витребування
нових доказів по справі.

Судом заслухані пояснення сторін,
досліджені надані суду докази та матеріали. В результаті дослідження наданих
суду доказів та матеріалів, слухання сторін суд

ВСТАНОВИВ:

06.06.2003р. Позивачем була подана на
адресу зборів Відповідача 2 заява, у якій Позивач просить вивести його зі
складу учасників Відповідача 2.

На підставі ст.53 Закону України “Про
господарські товариства”, за згоди інших учасників Відповідача 2, Позивач
передав належну йому частку у статутному фонді Відповідача 2, яка складає 50%
Відповідачу 1.

У цій же заяві Позивач стверджував,
що не має матеріальних, фінансових та будь-яких інших претензій до Відповідача
2 та його учасників.

Вказана заява 06.06.2003р. була
посвідчена нотаріально та зареєстрована в реєстрі за номером 2215.

Згідно з протоколом загальних зборів
учасників Відповідача 2 від 11.02.2004р. НОМЕР_1 за участю учасників
Відповідача 2 Єрмакова Ю.В. і Відповідача 1, та присутності запрошеного
Позивача, було вирішено виключити Позивача зі складу учасників Відповідача 2 на
підставі  заяви Позивача від 06.06.2003р.

Відповідно до п.2 вказаного протоколу
було введено до складу учасників Відповідача 2 Відповідача 1 з передачею йому
частки у статутному фонді Відповідача 2, яка належала Позивачу.

Даний протокол містить підписи Голови
зборів Єрмакова Ю.В., секретаря зборів Відповідача 1 та Позивача.

14.03.2006р. Святошинським районним
судом м. Києва було прийнято рішення у справі №2-77/06р. за позовом Позивача до
Єрмакова Ю.В., Відповідача 1 та Відповідача 2, про визнання недійсним протоколу
загальних зборів НОМЕР_1 від 11.02.2004р. з тих підстав, що Позивач не приймав
участь у спірних загальних зборах, був у цей час у відрядженні, а її підпис був
підроблений, при цьому заяву про відступлення своєї частки Позивач нікому не
давав.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва у вказаній справі Позивачу було відмовлено у задоволенні позову
про визнання недійсним протоколу НОМЕР_1 від 11.02.2004р. загальних зборів
учасників Відповідача 2. Вказаним рішенням було встановлено, що 06.06.2003р.
Позивач склав і нотаріально посвідчив заяву про його вихід зі складу учасників
Відповідача 2 з передачею належної їй частки Відповідачу 1 у відповідності до
ст.53 Закону України “Про господарські товариства”. В своїй заяві Позивач
зазначив, що в нього відсутні будь-які майнові претензії до товариства чи
учасників товариства. 11.02.2004р. були проведені збори учасників Відповідача
2. Рішенням цих зборів, оформленим протоколом НОМЕР_1 була задоволена заява
Позивача про його вихід зі складу товариства з передачею належної їй частки у
статутному фонді Відповідачу 1. Суд вважає встановленими факти проведення
зборів учасників Відповідача 2 11.02.2004р., передачі Позивачем оригіналу заяви
про її вихід зі складу учасників Відповідача 2, наявності всіх документів,
необхідних для здійснення державної реєстрації змін до установчих документів,
пов'язаних зі зміною складу учасників. Допитом свідків підтверджується факт
передання Позивачем оригіналу нотаріально посвідченої заяви про вихід зі складу
учасників Відповідача 2, а доводи Позивача суперечать матеріалам справи.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 08.06.06р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.06р.
було залишено без змін. Вказаною ухвалою було встановлено, що 06.06.03р.
Позивач нотаріально посвідчив заяву на ім'я Відповідача 2 про вихід зі складу
учасників Відповідача 2 з передачею належної йому частки у статутному фонді в
розмірі 50% Відповідачу 1, в якій вказано, що Позивач не має матеріальних,
фінансових та будь-яких інших претензій до Відповідача 2. 07.02.2004р.
відбулися загальні збори учасників Відповідача 2, які постановили про
виключення Позивача зі складу учасників товариства з передачею Відповідачу 1
його частки та про затвердження нової редакції статуту. Відмовляючи в позові,
суд першої інстанції виходив з того, що Позивач реалізував своє право на
відступлення частки у статутному фонді товариства, передбачене ст.53 Закону
України “Про господарські товариства”, його виключення з учасників товариства
відбулось у відповідності до вимог ст.58, 59, 60 цього Закону, а внесення змін
до установчих документів у зв'язку зі зміною учасників відповідає п.24
Постанови Кабінету Міністрів України №740 від 25.05.1998р. “Про порядок
державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності”, яка діяла на час
виникнення спірних відносин. Такі висновки суду ґрунтуються на повному,
всебічному та об'єктивному дослідженні усіх обставин справи, які перевірені
сукупністю зібраних доказів.

Ухвалою Верховного Суду України від
06.10.2006р.касаційна скарга Позивача була відхилена, рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 14.03.2006р. та ухвала Апеляційного суду м. Києва
від 08.06.06р. залишені без змін.

Проаналізувавши обставини справи та
встановлені факти, суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.16 Цивільного
кодексу України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язкову в
натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)
відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може
захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором
або законом.

Вказаною нормою передбачений перелік
способів захисту особою своїх прав та інтересів, з якими вона може звертатись
до суду. Даний перелік не є вичерпним, але інші способи захисту права чи
інтересу мають бути встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання неукладеним правочину
по відчуженню Позивачем належної йому частки в статутному капіталі Відповідача
2. Такий спосіб захисту права чи інтересу, як визнання правочину не укладеним
не передбачений ст.16 Цивільного кодексу України, або нормами інших законів
України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовна вимога Позивача про визнання неукладеним правочину по відчуженню
Позивачем належної йому частки в статутному капіталі Відповідача 2 задоволенню
не підлягає, що є підставою для відмови Позивачу у позові в цій частині. Даний
висновок підтверджується також п.15 інформаційного листа Вищого господарського
суду України №01-8/2351 від 20.10.2006р.

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало
законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч.1,3 ст.53 Закону України
“Про господарські товариства” учасник товариства з обмеженою відповідальністю
може за згодою решти учасників відступити свою частку одному чи кільком
учасникам цього ж товариства, а якщо інше не передбачено установчими
документами, то і третім особам. Учасники товариства користуються переважним
правом придбання частки учасника, який її відступив, пропорційно їх часткам у
статутному фонді товариства або в іншому погодженому між ними розмірі. При
передачі частки третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав
та обов'язків, що належали учаснику, який відступив її повністю або частково.

Як встановлено судом, 06.06.2003р.
Позивачем була подана заява з проханням вивести останнього зі складу учасників
Відповідача 2. На підставі ст.53 Закону України “Про господарські товариства”,
за згоди інших учасників товариства, Позивач передавав належну частку у
статутному фонді Відповідача 2, яка складає 50% Відповідачу 1. Позивач
стверджував, що не має матеріальних, фінансових та будь-яких інших претензій до
Відповідача 2 та його учасників. Вказана заява 06.06.2003р. була посвідчена
нотаріально та зареєстрована в реєстрі за номером 2215.

Даний факт також
підтверджується та встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва
від 14.03.2006р. у справі №2-77/06р., який встановив факт передачі Позивачем
оригіналу заяви про його вихід зі складу учасників Відповідача 2, та наявність
всіх документів, необхідних для здійснення державної реєстрації змін до
установчих документів, пов'язаних зі зміною складу учасників Відповідача 2.

Отже, одночасно зі складанням та
поданням Позивачем заяви про передачу Відповідачу 1 належної йому частки у
статутному фонді Відповідача 2, відповідно до ст.53 Закону України “Про
господарські товариства” всі права та обов'язки, що належали Позивачу, як
учаснику Відповідача 2, перейшли до Відповідача 1. Таким чином, на час
проведення зборів учасників Відповідача 2 від 11.02.04р. права та обов'язки
учасника Відповідача 2 перейшли від Позивача та належали Відповідачу 1.

Як встановлено судом, згідно з
протоколом загальних зборів учасників Відповідача 2 від 11.02.2004р. НОМЕР_1 за
участю учасників Відповідача 2 Єрмакова Ю.В. і Відповідача 1, та присутності
запрошеного Позивача, було вирішено виключити Позивача зі складу учасників
Відповідача 2 на підставі заяви Позивача від 06.06.2003р. Відповідно до п.2
вказаного протоколу було введено до складу учасників Відповідача 2 Відповідача
1 з передачею йому частки у статутному фонді Відповідача 2, яка належала
Позивачу. Даний протокол містить підписи Голови зборів Єрмакова Ю.В., секретаря
зборів Відповідача 1 та Позивача.

З наведеного вбачається, що збори
були проведені за участі обох його учасників Єрмакова Ю.В. та Відповідача 1, до
якого на цей час перейшли всі права та обов'язки, що належали Позивачу, як
учаснику Відповідача 2. При цьому, доказів заперечення учасників Відповідача 2
проти відступлення Позивачем своєї частки Відповідачу 1 сторонами суду не
подано.

Даний факт також підтверджується та
встановлений рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2006р. у
справі №2-77/06р., який встановив факт проведення зборів учасників Відповідача
2 від 11.02.2004р. Цей же факт був встановлений ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 08.06.06р., в якій вказано, що 07.02.2004р. відбулися загальні збори
учасників Відповідача 2, які постановили про виключення Позивача зі складу
учасників товариства з передачею Відповідачу 1 його частки та про затвердження
нової редакції статуту. Вказані судові установи встановили, що Позивач
реалізував своє право на відступлення частки у статутному фонді товариства,
передбачене ст.53 Закону України “Про господарські товариства”, його виключення
з учасників товариства відбулось у відповідності до вимог ст.58, 59, 60 цього
Закону.

За вказаних обставин суд вважає, що
збори учасників Відповідача 2, проведення яких було оформлено протоколом
НОМЕР_1 від 11.02.2004р. відбулись у повноважному складі учасників, та не
суперечать чинному законодавству України, а тому у позові Позивачу належить
відмовити.

Судом не можуть бути прийняті до
уваги доводи Позивача з посиланням на ст.147 Цивільного кодексу України, що
частка учасника Відповідача 2 може бути відчужена до повної її сплати лише в
тій частині, в якій її вже сплачено, що Відповідач 1 не сплатив Позивачу жодної
суми за частку Позивача.

Відповідно до ст.147 Цивільного
кодексу України частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може
бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її уже сплачено.

Дана норма встановлює правило, що
учасник товариства з обмеженою відповідальністю може відчужити свою частку лише
після того, як він оплатить цю частку, наприклад при створенні товариства
шляхом внесення майнових чи немайнових прав у статутний фонд товариства тощо.
Дана норма не регулює договірні відносини відчуження учасником своє частки
(продаж, міна, дарування тощо), та умови оплати цієї частки, якщо такі
передбачено (попередня оплата, відстрочка оплати тощо).

Виходячи з вищенаведеного та
керуючись ст.4, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Суддя
Ю.Л. Власов

Рішення підписане 14.06.2007р.