ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 05-5-7/15605

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В.

розглянувши  матеріали касаційного подання
Заступника прокурора міста Києва

на ухвалу
та
постанову
Господарського суду міста Києва від 26.12.06

Київського апеляційного господарського суду від 26.02.07

у справі
№ 05-5-7/15605

за позовом
Київського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України і Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця”

до

Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс”

про
стягнення 168428,16 грн.

В судовому засіданні взяв участь прокурор Генеральної прокуратури України: Баклан Н.Ю.- посвідчення №7.

Представники позивача і відповідача в судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду справи.

Київською транспортною прокуратурою у грудні 2006 року в інтересах держави в особі  Міністерства транспорту та зв’язку України і Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” заявлений позов про стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” 168428,16 грн.  заборгованості  за електропостачання.

доповідач: Добролюбова Т.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2006, прийнятою суддею Якименко М.М., позовну заяву повернуто позивачеві без розгляду на підставі пункту 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів Капацин Н.В.- головуючий, Зеленіна В.О., Синиці О.Ф. постановою  від 26.02.2007, перевірену  ухвалу суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційне подання Київського транспортного прокурора залишив без задоволення.

Ухвалені у справі судові акти вмотивовані тим, що позов фактично подано в інтересах Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця”, яке не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Разом з цим, суди визнали, що  позов подано на підставі укладеного між Державним територіально-галузевим об’єднанням “Південно-Західна залізниця” та Відкритим акціонерним товариством “Київспецтранс” договору №ПЗ/ЕЕ-065529/НЮ/1475 від 02.11.06 на поставку електроенергії. Таким чином, суди дійшли висновку, що позов пред’явлено в інтересах самостійного суб’єкта господарювання на підставі укладеної цивільно –правової угоди.

Заступник прокурора міста Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить ухвалу та постанову у справі скасувати, як прийняті з порушенням норм процесуального права. У додатку до касаційного подання, прокурор просить матеріали справи  скерувати до суду першої інстанції для розгляду по суті.  В обґрунтування касаційного подання прокурор зазначає, що судами порушено приписи статті 2 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких прокурора та його заступників наділено правом подавати позови до господарського суду в інтересах держави в особі органу, визначеного прокурором. Скаржник вказує на те, що позов поданий від імені Міністерства транспорту та зв’язку України правомірно і обґрунтовано, оскільки останній є центральним органом виконавчої влади. Відповідно до статуту ДТГО “Південно-Західна залізниця” є органом управління майном залізниці, яка заснована на державній власності і належить до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України.  Водночас, прокурор посилається на неврахування судами приписів статті 121 Конституції України,  пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 1-1/99, статті 36-1 Закону України “Про прокуратуру”, статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Від Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” надійшло заперечення на касаційне подання, в якому товариство просить ухвалу та постанову у справі залишити без змін, а касаційне подання без задоволення.

Від Київського транспортного прокурора, Міністерства транспорту і зв’язку України та Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” відзиви на касаційне подання судом не отримані.

Вищий господарський суд України заслухавши доповідь судді     Добролюбової Т.В. і пояснення присутнього у судовому засіданні представника прокуратури,  переглянувши матеріали справи та доводи касаційного подання, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства,  відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій з’ясовано,  підтверджено матеріалами справи, що Київським транспортним прокурором в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України і Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” заявлений позов про стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Київспецтранс” 168428,16 грн. заборгованості за використання електроенергії на підставі договору №ПЗ/ЕЕ-065529/НЮ/1475 від 02.11.06. Господарський суд міста Києва ухвалою  від 26.12.2006  на підставі  пункту 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву повернув без розгляду. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд  дійшов висновку про відсутність підстав для звернення Київського транспортного прокурора з позовом фактично в інтересах Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця”. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією,  законами України. Як  зазначається в пункті 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України, як на єдину систему, покладається представництво інтересів громадянина   або   держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до статті 20 Закону України “Про прокуратуру” при виявлені порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Статтею 36-1 названого Закону визначено підстави представництва прокурором інтересів держави, а саме: наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Разом з цим,  у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Даючи офіційне тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України, Конституційний Суд України у рішенні від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 зазначив, що підставою для порушення справи у суді є заява, у якій прокурор обґрунтовує порушення чи загрозу порушення інтересів держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, під яким відповідно до статей 6, 7 та 143 Конституції України потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. При цьому, інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб’єктів права власності та господарювання тощо.  Суд апеляційної інстанції положення вказаних статей врахував та установив, що позов подано на підставі укладеного 02.11.06 між Державним територіальним-галузевим об’єднанням “Південно-Західна залізниця” і Відкритим акціонерним товариством “Київспецтранс” господарського договору  на поставку електроенергії для забезпечення потреб електроустановок споживачів. Разом з цим, суд встановив, що Державне територіально –галузеве об’єднання “Південно-Західна залізниця” є самостійним госпрозрахунковим господарюючим суб’єктом  державної форми власності, і не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування. Господарські суди установили, що прокурор  звертаючись з позовом не обґрунтував  права на заявлення  позову в інтересах Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця”. Відтак, суд  правильно визнав, що прокурором пред’явлено позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарської діяльності Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” на підставі   цивільно –правової угоди.  Окрім цього, колегія суддів враховує, що Державне територіально-галузеве об’єднання “Південно-Західна залізниця” не позбавлено можливості самостійно звернутися з позовом до господарського суду про стягнення заборгованості за спірним договором.

За таких встановлених обставин справи, колегія суддів визнає, що постанова апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного законодавства України, а доводи касаційного подання визнаються непереконливими.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1118,  1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.07 у справі №05-5-7/15605 залишити без змін.

Касаційне подання Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Головуючий                                                                     Т.Добролюбова

Судді                                                                           Т.Гоголь

Л.Продаєвич