ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.02.07                                                                                       Справа №2/287-05

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:позивача:          Савичев О.В., довіреність № 3106 від 18.09.2006р.;

відповідача:      Федотов В.М., довіреність № 27 від 05.05.2004р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Закритого акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк», м. Дніпропетровськ

на рішення                   господарського суду Херсонської області від 02.10.2006 року

у справі                         № 2/287-05

за позовом                    Закритого акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк», м. Дніпропетровськ

до відповідача             Сільськогосподарського акціонерного товариства відкритого

типу «Ольгівське», с. Ольгівка Бериславського району

Херсонської області

про                                 стягнення 2.626.690,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпропетровськ було подано позов до Сільськогосподарського акціонерного товариства відкритого типу «Ольгівське», с. Ольгівка Бериславського району Херсонської області про стягнення суми 2.626.690,55 грн. шкоди (відповідно до уточнених позовних вимог).

Розглянувши справу по суті, господарський суд Херсонської області своїм рішенням від 02.10.2006р. у справі № 2/287-05 (суддя Скобєлкін С.В.) в позові відмовив. Рішення суду мотивоване тим, що  позивачем не доведено правомірності та обґрунтованості позовних вимог, наявності вини відповідача у заподіянні йому майнової шкоди, причинного зв’язку між діями САТВТ «Ольгівське» та наслідками цих дій.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ЗАТ КБ «Приватбанк», позивач у справі, вказує на те, що при прийнятті рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення  спору. Зазначає зокрема, що норма ч.1 ст.1172 ЦК України була порушена, коли Яваєв В.І. видавав доручення на Щербак І.В., щоб остання діяла від імені САТВТ «Ольгівське» в якості майнового поручителя перед позивачем за договором застави майнового комплексу від 28.05.2006р. № КЮ3/54-1. Без дозволу загальних зборів САТВТ «Ольгівське» , Яваєв В.І. мав право передавати майно товариства у заставу на суму не більше 1.240.800,00 грн. Відповідач, зобов’язуючись відносно того, що його майно не знаходиться в податковій заставі, порушив вимоги закону. Рішення Спостережної ради САТВТ «Ольгівське» не може носити рекомендований характер. До позовної заяви був доданий розрахунок, яким позивач обґрунтував заявлену до стягнення суму. Наслідки неправомірних дій відповідача призвели до того, що позивачу завдано матеріальної шкоди на суму 1.300.000,00 грн. та збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 1.326.690,55 грн. Відповідачем порушені вимоги п.п. 8.2.3, 8.3.4, 8.4.2 Статуту САТВТ «Ольгівське» та п.8.5 і п.п.8.6.3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Шкода настала саме внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвело до скасування забезпечувальних заходів кредитного договору.

Просить рішення господарського суду Херсонської області від 02.10.2006р. у справі № 2/287-05 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

САТВТ «Ольгівське», відповідач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу вказує зокрема на те, що позивачем не надано до суду доказів щодо наявності позадоговірної шкоди. Відсутній причинний зв'язок між неотриманням задоволення за кредитним договором від позичальника - ТОВ ТПФ «КФЧ» та визнанням договору іпотеки недійсним.

Просить рішення господарського суду Херсонської області від 02.10.2006р. у справі № 2/287-05 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Розпорядженням заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 259 від 01.02.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Мойсеєнко Т.В., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 02.02.2007р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 28.05.2003р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Торгово-промислова фірма «КФЧ» (позичальник) був укладений кредитний договір № КЮ3/54, згідно з п.1.1 якого банк зобов’язується надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом 1.300.000,00 грн.

28.05.2003р. між САТВТ «Ольгівське» (заставодавець), ТОВ «ТПФ «КФЧ» (позичальник) і ЗАТ КБ «Приватбанк» (заставодержатель) був укладений договір застави «іпотеки» майнового комплексу підприємства № КЮ3/54-1, згідно до якого вказаним договором забезпечені зобов’язання ТОВ «ТПФ «КФЧ» за договором № КЮ3/54 на надання кредитної лінії від 28.05.2003р., а саме: по поверненню кредиту в сумі 1.300.000,00 грн. в строк до 28.04.2005р.; сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 26 % річних щомісячно не пізніше 28-го числа; сплаті штрафних санкцій, тощо.

Згідно  до умов договору застави, в забезпечення своєчасного виконання зобов’язань за договором застави, заставодавець передає в заставу заставодержателю майновий комплекс підприємства, згідно опису, що є невід’ємною частиною даного договору. Заставлене майно належить САТВТ «Ольгівське» на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Ольгівською сільською радою 17.04.2003р. та 18.04.2003р. серії САА № 707966, САА № 707967, САА № 707968.

В п.4.1 договору застави зазначено, що майно не є заставним забезпеченням іншого зобов’язання (боргу), в т.ч. не знаходиться в податковій заставі.

З боку САТВТ «Ольгівське» договір застави № КЮ3/54-1 підписаний Щербак Іриною Віталієвною, що діє на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом 19.05.2003р. за р.№ 1766. Доручення видано в.о. голови правління Яваєвим В.І. За вказаним дорученням Щербак І.В. уповноважена представляти інтереси товариства, а саме - виступити від імені товариства в якості майнового поручителя перед Кіровським відділенням ЗАТ КБ «Приватбанк» за виконання кредитних зобов’язань ТОВ «ТПФ «КФЧ» на суму не більше 3.000.000,00 грн. та передати в заставу нерухоме майно, належне товариству на суму не більше 7.800.000,00 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18.12.2003р. у справі № 4/453-ПД (за позовом САТВТ «Ольгівське» до ЗАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «ТПФ «КФЧ» про визнання недійсним договору застави «іпотеки» майнового комплексу підприємства № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р.)  визнано недійсним вказаний договір застави. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.04.2004р. вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В ході розгляду справи № 4/453-ПД судами було встановлено, що на момент укладення договору застави № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р. майно САТВТ «Ольгівське» знаходилось в податковій застави, у зв’язку з наявністю податкової заборгованості, що підтверджується довідками ДПІ в Бериславському районі Херсонської області № 332 та 333 від 31.10.2003р., листом від 06.04.2004р. № 1011/9/25. Про отримання дозволу на укладення договору застави, САТВТ «Ольгівське» до ДПІ не зверталось. Суди на підставі пунктів 8.2.2, 8.3, 8.6.3 ст.8 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181 та ст.48 ЦК УРСР дійшли до висновку про необхідність визнання вищевказаного договору застави недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що посадовим особам САТВТ «Ольгівське» було достовірно відомо про існування податкової застави на момент укладення договору застави № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р., у зв’язку з чим Яваєв В.І. і Щербак І.В., як посадові особи відповідача, повинні були повідомити ЗАТ КБ «Приватбанк» про наявність права податкової застави відносно активів САТВТ «Ольгівське». На думку позивача, посадові особи відповідача, зловживаючи своїм службовим становищем та знаючи про наявність податкової застави, надали до банку завідомо неправдиву інформацію про відсутність будь-яких обмежень відносно майна, що передавалось в заставу, у т.ч. про відсутність податкової застави, про що зазначено в п.4.1 договору застави. Як вважає позивач, внаслідок незаконних дій посадових осіб відповідача, договір застави № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р. був визнаний судом недійсним, у зв’язку з перебуванням майна, що передано в заставу банку, в податковій заставі. В уточненнях до позову зазначається, що рішення про виступ відповідача в якості майнового поручителя перед банком було прийнято Спостережною радою САТВТ «Ольгівське» на підставі Статуту цього товариства, і незважаючи на те, що майно відповідача знаходилося в податковій заставі, САТВТ «Ольгівське», виступаючи в якості майнового поручителя перед банком, дало гарантію, що майно не є заставним і не знаходиться в податковій заставі, чим ввело банк в оману, що в подальшому призвело до визнання договору застави недійсним і спричинення банку майнової шкоди. Позивач робить висновок про те, що оскільки інші джерела погашення заборгованості за кредитним договором відсутні, ЗАТ КБ «Приватбанк» спричинена матеріальна шкода за станом на 08.08.2005р. у вигляді: непогашеного кредиту в сумі 1.300.000,00 грн.; нарахованих, але не сплачених відсотків в сумі 988.382,44 грн.; неотриманих штрафних санкцій за невиконання зобов’язань за договором в сумі 338.308,11 грн., а всього на загальну суму 2.626.690,55 грн. У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про стягнення з відповідача суми 2.626.690,55 грн. шкоди. Позовні вимоги, з урахуванням зроблених уточнень, ґрунтуються на приписах ст.ст. 1166, 1172 ЦК України.

Слід зазначити, що відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За загальним правилом, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вина.

Наявність шкоди у спірних правовідносинах позивач обґрунтовує, зокрема, завданням її посадовими особами САТВТ «Ольгівське». Такими особами позивач визначив Яваєва В.І. і Щербак І.В.

Щодо вказаних доводів по відношенню до Щербак І.В., яка була уповноважена на представлення інтересів САТВТ «Ольгівське» в якості майнового поручителя перед банком, то слід зазначити наступне.

Згідно до наданих суду документів, як-то: штатного розпису САТВТ «Ольгівське», затвердженого наказом голови № 1 від 09.01.2003р., довідки від 11.09.2006р. № 40, платіжної відомості за травень 2003р., гр. Щербак І.В. за станом на 28.05.2003р. та в будь-який інший час не перебувала в трудових відносинах з САТВТ «Ольгівське». Тому, Щербак І.В. не може вважатися працівником або посадовою особою названого товариства.

В п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Позивачем не надано до суду доказів перебування Щербак І.В. в трудових відносинах з відповідачем. Посилання позивача з цього приводу на положення ст.364 КК України є безпідставним, оскільки вказана норма вказує на ознаки службової особи - як суб’єкту злочину, а не на наявність трудових відносин.

Щодо Яваєва В.І., який видав доручення від 19.05.2003р. на ім’я Щербак І.В. на представлення інтересів САТВТ «Ольгівське» в якості майнового поручителя перед банком, то слід зазначити, що в постанові Запорізького апеляційного господарського суду від 16.04.2004р. у справі № 4/453-ПД встановлено, що на час укладення договору застави № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р., у зв’язку з травмою знаходився на тривалому лікуванні голова правління САТВТ «Ольгівське» і, як голова правління підприємства, видав довіреність Щербак І.В. на підписання договору застави. Однак голова правління САТВТ «Ольгівське» не мав уявлення про наявність податкової заборгованості товариства перед бюджетом, при цьому гарантував ЗАТ КБ «Приватбанк» про відсутність податкової застави.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, встановленні рішенням (постановою) господарського суду під час розгляду справи № 4/453-ПД, звільнені від доказування у справі № 2/287-05.

В діях голови правління відповідача Яваєва В.І. щодо видачі доручення на ім’я Щербак І.В. не вбачається ознак цивільного правопорушення, оскільки останній діяв в межах наданих йому Статутом повноважень.

Позивачем не було доведено обставину обізнаності Щербак І.В. і Яваєва В.І. про наявність податкової застави активів САТВТ «Ольгівське» на час укладення договору застави № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р.

Посилання позивача на неправомірність рішення засідання Наглядової ради САТВТ «Ольгівське» від 16.05.2003р., що на думку банку є підставою для відшкодування шкоди в порядку ст.1166 ЦК України, є також необґрунтованим виходячи з наступного.

Вказаним рішенням Спостережної ради САТВТ «Ольгівське» було вирішено виступити в якості майнового поручителя перед Кіровським відділенням ЗАТ КБ «Приватбанк» за виконання кредитних зобов’язань позичальником ТОВ «ТПФ «КФЧ» в сумі 3.000.000,00 грн. і передати в заставу нерухоме майно, що належить САТВТ «Ольгівське», на суму не більше 7.800.000,00 грн.

Відповідні твердження позивача щодо спричинення йому шкоди також є необґрунтованими внаслідок наступного.

За змістом ст.46 Закону України «Про господарські товариства», в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися рада акціонерного товариства (спостережна рада), яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність правління.

Аналогічне положення міститься в ст.160 ЦК України, згідно з якою в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства.

Пунктом 8.3.4 Статуту САТВТ «Ольгівське» визначено, що Спостережна рада, серед іншого, погоджує проведення операцій розпорядження нерухомим майном товариства, балансова вартість якого перевищує суму, еквівалентну 2000 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на місяць, діючої на момент продажу.

Законом України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» встановлений з 01.12.2003р. розмір мінімальної заробітної плати 237 гривень на місяць.

Тобто, до повноважень Спостережної ради відповідача за станом на 28.05.2003р. входило погодження проведення операцій розпорядження нерухомим майном товариства, балансова вартість якого перевищує суму 474.000,00 грн.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про господарські товариства» і ст.159 ЦК України, вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства. У загальних зборах мають право брати участь усі акціонери, незалежно від кількості та класу акцій, власниками яких вони є.

Підпунктом «і» ч.5 ст.41 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що до компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Пунктом 8.2.3 Статуту САТВТ «Ольгівське» передбачено, що до компетенції загальних зборів товариства належить зокрема затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 30% статутного фонду товариства, що в свою чергу, з урахуванням п.5.1 Статуту, складає суму 1.240.988,40 грн.

З викладеного вбачається, що укладення договору застави № КЮ3/54-1 від 28.05.2003р., сума якого складає більше 30% статутного фонду товариства, необхідно було затвердити загальними зборами САТВТ «Ольгівське». Доказів такого затвердження до суду не надано.

Саме рішення Наглядової ради відповідача від 16.05.2003р., на яке посилається позивач, не носить обов’язкового характеру. Як обґрунтовано вказано судом першої інстанції, питання про поручительство майном товариства (в спірному випадку – це майно загальною вартістю 2.600.000,00 грн.) відповідно до Закону України «Про господарські товариства» є виключною компетенцією вищого органу акціонерного товариства – загальних зборів, якими відповідне рішення не приймалось.

Слід зазначити, що умовами п.3 кредитного договору № КЮ3/54 від 28.05.2003р., кредит був забезпечений, крім поручительства САТВТ «Ольгівське», також договором застави автотранспорту № КЮ3/54-2 від 28.05.2003р., договором застави майна № КЮ3/54-4, поручительством ТОВ АФ «Співдружність», ПП «Унімекс», Шевченко Л.А., директора і засновників.

Суду не надано доказів щодо здійснення позивачем заходів по зверненню стягнення на майно за договором застави автотранспорту № КЮ3/54-2 від 28.05.2003р., договором застави майна № КЮ3/54-4, як і не надано доказів звернення позивача з вимогами до ТОВ АФ «Співдружність», ПП «Унімекс», Шевченко Л.А., директора і засновників.

Вищевикладені фактичні обставини справи свідчать про те, що позивачем, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, не було доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме, обставин, з якими закон пов’язує можливість відшкодування винною особою завданої шкоди в певному розмірі.

Так, позивачем не доведено, що шкода у заявленому до стягнення розмірі завдана саме відповідачем. Не доведено позивачем наявності причинного зв’язку між діями відповідача і шкодою. Не доведений позивачем і розмір шкоди в сумі 2.626.690,55 грн., оскільки наданий суду розрахунок носить суб’єктивний характер і не підтверджений відповідними документами.

В той же час, відповідачем доведена відсутність його вини у спричиненні позивачу будь-якої шкоди.

Крім того, посилання позивача у якості підстави позову на ст. ст. 1166, 1172 ЦК України є безпідставним, оскільки в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, внаслідок чого заявлена в позові вимога про стягнення суми 2626690,55грн. шкоди, задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпропетровськ, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 02.10.2006р. у справі № 2/287-05 – без змін.