ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2007 р.
13:30
Справа №  15/189/05

м. Миколаїв

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Дамен Шіпярдс Океан”
/54050, м. Миколаїв, вул. Заводська площа, 1/
До відповідача: 1. Державна податкова інспекція в Корабельному районі  м. Миколаєва.
/54052, м. Миколаїв, вул. Артема, 1-а/
2.Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві
/54017,  м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/
3.Головне управління державного казначейства
України у Миколаївській області.
/54055, м. Миколаїв, пр. Леніна, 141-В/
Прокурор: Прокурор Миколаївської області в інтересах держави в особі
Головного управління державного казначейства України у Миколаївській області
/54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28/
про: стягнення з Державного бюджету України в особі Головне управління Державного казначейства в Миколаївській області 7 844,68 грн. суми відсотків, нарахованих на суму бюджетної заборгованості, яка виникла з 01.05.2004 року по 15.06.2004 року, з 01.07.2004 року по 30.07.2004 року.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання  Дяченко Т.В.

Представники:

Від позивача: Віштал Л.В., довіреність від 02.03.2007р.

Від І відповідача: Кравчук О.І., довіреність від 21.11.2006р.

Від ІІ відповідача: Глушко Д.В., довіреність від 29.11.2006р.

Від ІІІ відповідача: Тицька Т.Г., довіреність від 10.01.2007р.

В засіданні бере участь прокурор: Порошина Н.І.

Позивач звернувся до господарського  суду з позовом про стягнення  з Державного бюджету України  7 844, 68 грн.  відсотків, нарахованих на суму 1 134 524 грн. бюджетної заборгованості, яка виникла з 01.05.2004 року по 15.06.2004 року, з 01.07.2004 року по 30.07.2004 року, мотивуючи свої вимоги тим, що перший відповідач порушив приписи  пункту 7.7.3. статті 7 , ст.8 Закону України «Про податок на додану вартість», Порядок відшкодування податку на додану вартість, а саме не надав  своєчасно висновки до органу державного казначейства щодо відшкодування з Державного бюджету України надмірно сплаченого податку на додану вартість за липень 2003 року і відповідно повинен сплатити відсотки на суму бюджетної заборгованості.

1-й і 2-й відповідачі  та  прокурор  позовні вимоги не визнають,  посилаючись на дію статті 12 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, відповідно якої погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, яка виникла станом на 1 листопада 2003 року  і  не відшкодована на 1 січня 2004  року здійснювалось шляхом її оформлення облігаціями внутрішньої державної позики  у відповідності з Порядком випуску, обліку, погашення облігацій внутрішньої державної позики   із строком обігу 5 років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2004 року № 2014 “Про випуск облігацій внутрішньої позики для погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість”, погашення простроченої заборгованості здійснено за заявою позивача облігаціями внутрішньої державної позики, отже він втратив право на нарахування і стягнення процентів з простроченої бюджетної заборгованості (т.2 а.с.6-8, 39-40).

З-й відповідач  у своїх поясненнях (т.2 а.с.20 ) зазначив про відшкодування суми бюджетної заборгованості, стосовно відшкодування відсотків зазначив про  те, що це питання  належить до компетенції податкових органів.

Розглянувши надані докази, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні ,-

суд

в с т а н о в и в:

за результатами господарської діяльності  за січень 2004 року позивач  20.02.2004 року надав 1-му відповідачу податкову декларацію з податку на додану вартість і розрахунок експортного відшкодування, згідно яких  різниця між сумою податкового зобов’язання і податкового кредиту, визначена у  відповідності з п. 7.7.1. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, мала від’ємне значення і складала 1 334 524 грн., в тому числі 1 131 524 грн. бюджетного відшкодування і 3 165 грн. –експортного.

Припис пункту 7.7.3. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” визначає, що  у разі коли за  результатами  звітного  періоду  сума, визначена  згідно  з  підпунктом  7.7.1 цієї статті,  має від'ємне значення,  така сума підлягає  відшкодуванню  платнику  податку  з Державного  бюджету  України  протягом  місяця,  наступного  після подачі декларації.

Підставою для   отримання   відшкодування   є   дані   тільки податкової декларації за  звітний  період.  За  бажанням  платника податку  сума  бюджетного  відшкодування  може  бути  повністю або частково зарахована в  рахунок  платежів  з  цього  податку.  Таке рішення платника податку відображається в  податковій  декларації.

Відшкодування здійснюється  шляхом  перерахування відповідних грошових сум з бюджетного рахунку на рахунок  платника  податку  в установі   банку,   що   його   обслуговує,   або   шляхом  видачі казначейського  чека,  який   приймається   до   негайної   оплати (погашення)  будь-якими банківськими установами.  Правила випуску, обігу   та   погашення    казначейських    чеків    встановлюються законодавством.

Відповідно пункту 8.1. статті 8 Закону України “Про податок на додану вартість”  платник податку,  який  здійснює  операції  з  вивезення (пересилання)  товарів  (робіт,  послуг)  за межі митної території України (експорт) і подає розрахунок експортного відшкодування  за наслідками  податкового  місяця,  має  право  на  отримання такого відшкодування протягом 30 календарних днів з  дня  подання  такого розрахунку.

З врахуванням строків подання податкової декларації, розрахунку експортного відшкодування за січень 2004 року, з огляду на  вказані вище норми Закону України “Про податок на додану вартість”( редакції, що діяла на час набуття права позивачем на відшкодування з бюджету), пункт 4 Указу Президента України “Про деякі зміни в оподаткуванні”  на підставі поданих висновків податкового органу до органу державного казначейства  з державного бюджету на розрахунковий рахунок позивача в установі банку в строк до 20.05.2004 року повинні були  бути перераховані кошти у сумі 1 131 524 грн.  по бюджетному відшкодуванню і до 20.03.2004 року –3 165 грн. по експортному відшкодуванню.

У відповідності з пунктом 7.7.3. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”( в редакції, що діяла на час виникнення  спірних правовідносин) суми,    не    відшкодовані    платнику    податку   протягом визначеного   у   цьому   пункті   строку,   вважаються  бюджетною заборгованістю.  На суму  бюджетної  заборгованості  нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України,  встановленої на  момент  її  виникнення,  протягом строку її дії, включаючи день погашення. Платник податку має право у  будь-який  момент  після  виникнення  бюджетної  заборгованості звернутися  до  суду  з  позовом  про  стягнення коштів бюджету та притягнення  до  відповідальності   посадових   осіб,   винних   у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

У вказані строки  1-й відповідач не надав до органу державного казначейства висновки щодо відшкодування з бюджету позивачу 1 134 524 грн. і вказана сума не була перерахована на розрахунковий рахунок позивача в установі банку.

Отже, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення бюджетної заборгованості і відсотків, нарахованих на цю заборгованість.

Бюджетна заборгованість була погашена:  30.07.2004 року  у сумі 1 131 359 грн. шляхом  погашення податкового векселя і у серпні  2004 року  у сумі 3 165 грн. шляхом оформлення бюджетної заборгованості видачею облігації внутрішньої  державної позики.

5 квітня 2007 року позивач звернувся з клопотанням про відкликання позовних вимог в частині стягнення бюджетної заборгованості у сумі  1 134 524 грн.

Ухвалою господарського суду від  19.04.2007 року відповідно до статті  155 Кодексу адміністративного судочинства України  позовні вимоги в частині стягнення 1 134 524 грн.  залишено без розгляду.

На час розгляду спору сума процентів на бюджетну заборгованість  позивачу не перерахована.

Її  розрахунок  позивачем правомірно здійснений в розмірі  7 844, 68 грн. (т.1 а.с.112) і не оспорюється відповідачами:  з суми  3 165 грн. за період з 01.05.2004 року по 15.06.2004 року (33,58 грн.); з суми 1 131 359 грн. за період затримки  з 01.07.2004 року по 30.07.2004 року (7 811,10 грн.).

Заперечення відповідачів щодо відсутності права позивача на відсотки в зв’язку з наявністю бюджетної заборгованості на підставі статті 12 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, відповідно якої погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, яка виникла станом на 1 листопада 2003 року  і  не відшкодована на 1 січня 2004  року здійснювалось шляхом її оформлення облігаціями внутрішньої державної позики  у відповідності з Порядком випуску, обліку, погашення облігацій внутрішньої державної позики   із строком обігу 5 років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2004 року № 2014 “Про випуск облігацій внутрішньої позики для погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість”,  судом відхиляється з тих підстав, що сума 1 134 524 грн.  погашена оформленням за рахунок податкового векселя 30.07.2004 року, а не оформлена  облігаціями внутрішньої державної позики.

Сума 3 165 грн. бюджетної заборгованості  оформлена у серпні 2004 року   облігаціями внутрішньої  державної позики. Розрахунок відсотків по бюджетній заборгованості позивачем здійснено за період до оформлення бюджетної заборгованості в серпні 2004 року  облігаціями внутрішньої державної позики.

Припис пункту 11.4. статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”   визначає, що зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть  здійснюватися  лише  шляхом  внесення змін до цього Закону окремим  законом  з питань оподаткування цим податком.

Частина 2 статті 7 Закону України “Про систему оподаткування” передбачає, що  зміна податкових  ставок  і  механізм  справляння  податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися  Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Передбачений статтею 12 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” спосіб відшкодування податку на додану вартість, а також відсотків по бюджетній заборгованості є альтернативним і  не позбавляє платника податку на додану вартість вимагати отримання бюджетного відшкодування і відсотків по ньому відповідно до положень Закону України “Про податок на додану вартість” , тобто право на стягнення процентів відповідно пункту 7.7.3. статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”  виникає незалежно від способу погашення заборгованості, єдиною підставою для їх нарахування і стягнення є порушення строків відшкодування.

За таких обставин позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що  в частині стягнення бюджетної заборгованості у сумі 1 134 524 грн. позов залишено без розгляду, судовий збір підлягає відшкодуванню з бюджету у сумі 11, 73 грн. державного мита.

Керуючись ст.ст. 89, 94, 98, 121, 160, 167, 254  Кодексу  адміністративного судочинства України,  - суд

П О С Т А Н О В И В   :

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Відкритого акціонерного товариства “Дамен Шіпярдс Океан” /54050, м. Миколаїв, Заводська площа, 1, розрахунковий рахунок 260009927 у МОД ВАТ “Райффайзен банк Аваль”, МФО 326182  код 14307653/ 7 844, 68 грн. відсотків бюджетної заборгованості.

Відшкодувати з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / на користь Відкритого акціонерного товариства “Дамен Шіпярдс Океан” /54050, м. Миколаїв, Заводська площа, 1, розрахунковий рахунок 260009927 у МОД ВАТ “Райффайзен банк Аваль”, МФО 326182 код 14307653/ судові витрати по сплаті державного мита  в сумі 11,73 грн.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя