СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" квітня 2007 р.

Справа № 11/2074

За позовом   приватного підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1

до приватного
підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2

про стягнення
2 244, 19 грн.

Суддя            Д.І.Радченя

за участю представників сторін:

від позивача      ОСОБА_1 -приватний підприємець

від відповідача
не з'явився

Позивач -ПП ОСОБА_1 АДРЕСА_1
звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ПП ОСОБА_2 АДРЕСА_2 на свою
користь заборгованості в розмірі 2 244, 19 грн., що утворилася через неналежне
виконання умов укладеного між сторонами 30.04.2006р. договору, з яких 536, 53
грн. сума основного боргу та 1 707, 66 грн. пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду
від  29.03.2007 року порушено провадження
у справі № 11/2074.  Про час і місце
проведення судового засідання сторони повідомленні належним чином. Копії ухвал
про порушення провадження по справі сторонам направленні рекомендованими
листами. Підтвердженням факту отримання відповідачем ухвали суду є поштове
повідомлення НОМЕР_1, з датою  вручення
05.04.2007р.

В судовому засіданні 19 квітня 2007
року позивачем в порядку ст. 22 ГПК України подано заяву про зміну та уточнення
позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість в
розмірі 682, 64 грн., з яких 536,00 грн. сума основного боргу, 48, 51 грн. пеня
за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, 15, 40 грн. -3% річних та 55,
73 грн. -індексація грошових коштів.

Дана заява судом розглянута та
приймається.

Предметом спору необхідно визначити
стягнення 682, 64 грн.

В судове засідання 19.04.2007р.
повноважний представник відповідача не з'явився, витребуваних судом документів
не подав та позовні вимоги не оспорив.

Неявка в судове засідання
господарського суду представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по
суті та не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки. Тому, для
уникнення зловживання правом з боку відповідача суд вважає за необхідне
розглянути дану справу по суті, на підставі до ст. 75 ГПК України за наявними у
ній документами.

Суд оцінивши подані сторонами по
справі документи рахує їх достатніми для прийняття рішення по суті.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне:

30 квітня 2006 року між сторонами
по справі укладено договір, у відповідності до умов якого позивач
(постачальник) зобов'язався забезпечувати відповідача (реалізатора) товаром, а
останній за плату реалізовувати його за цінами, встановленими постачальником.

Згідно розділу 2 договору, для
здійснення торгівельної діяльності реалізатора постачальник надає останньому в
безоплатне користування торгівельний кіоск ІНФОРМАЦІЯ_1, КП «Ринок РАЙСТ пров.
Робітничий, 1. Реалі затор зобов'язався здійснювати продаж наданого йому товару
в приміщенні кіоску ІНФОРМАЦІЯ_1та за цінами, встановленими постачальником
згідно документів, що супроводжують кожну наступну поставку товару. Реалі затор
зобов'язався вчасно розраховуватися за наданий йому товар (повертати
постачальнику виручку, отриману в процесі його наступної  реалізації), підтримувати товар у належному
стані і відповідної якості.

Відповідно до п. 3.1 договору,
розрахунок за наданий згідно накладних товар (його наступну реалізацію) реалі
затор проводить з постачальником шляхом щоденної передачі виручки
постачальнику.

На виконання умов даного договору
позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 6 884, 92
грн., підтвердженням чого є накладні ІНФОРМАЦІЯ_2

Постачальник залишає за собою право
без попередження реалізатора проводити ревізію щодо відповідності отриманих
коштів і вартості проданого товару. (п. 3.2 договору).

10.05.2006р. позивачем, в
результаті перевірки (ревізії) щодо відповідності отриманих коштів і вартості
проданого товару, складено акт, яким виявлено факт недостачі в сумі 536, 53
грн.

Як вбачається з наданої
10.05.2006р. відповідачем начальнику Славутського РВ ВС розписки, відповідач
недостачу в сумі 536 грн. визнає та зобов'язався її повернути позивачу до
12.05.2006р.

Однак свої зобов'язання перед
позивачем відповідач на момент розгляду справи не виконав.

Відповідно до розділу 4 договору,
при виявленні недостачі, псуванні майна та товару, переданого постачальником,
реалі затор зобов'язався у триденний термін відшкодувати цю недостачу, компенсувати
завдану майну постачальника шкоду у сумі нанесених збитків. В разі прострочення
терміну сплати збитків, вказаного в п. 4.1 договору, реалі затор сплачує
постачальнику пеню в розмірі 1% від суми нанесених збитків чи виявленної
недостачі за кожний прострочений день.

На
підставі цього та у відповідності до Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань»позивачем нараховано відповідачу до сплати  пеню в сумі 48, 51 грн.

Окрім суми основного боргу та пені
позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 15, 40 грн. та
суму інфляційних в розмірі 55, 73 грн.

Дослідивши зібрані у справі
докази  та давши їм правову  оцінку в сукупності   суд прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню  з огляду на таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають  із  дій
осіб,  що передбачені актами
цивільного законодавства,  а також із дій
осіб, що  не  передбачені
цими  актами,  але
за  аналогією  породжують цивільні права та обов'язки.  Підставами
виникнення   цивільних  прав
та  обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст.. 6
Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень
актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Вони також не можуть відступити від положень цивільного законодавства, якщо в
цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Правовідносини, які виникли між
сторонами на підставі договору від 30.04.2006р., за своїм характером являються
господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що
виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу
України є предметом його регулювання.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського
кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його
у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності  до ст.. 538
Цивільного кодексу України, при зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання
або звичаїв ділового обороту

Якщо зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією з сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України та ст. ст.. 525, 526 ЦК України  зобов'язання повинні виконуватись належним
чином  відповідно до умов договору.  Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається за винятком випадків. передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 625 ЦК
України  боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний  сплати
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором,  або законом.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за
увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не
передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань», платники
грошових  коштів  сплачують
на  користь одержувачів цих коштів
за прострочку платежу пеню  в   розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.
Розмір  пені,  передбачений
даним законом, обчислюється
від  суми  простроченого платежу та не може
перевищувати  подвійної  облікової
ставки   Національного   банку України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Однак згідно п. 6 ст. 232 ГК
України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З врахуванням п. 6 ст. 232 ГК
України, задоволенню підлягає пеня нарахована за період з 12.05.2006р. по
09.11.2006р. в сумі 47, 73 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги ПП ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з віднесенням витрат по
оплаті державного мита та  витрат на
інформаційно технічне забезпечення судового процесу, згідно ст. 49 ГПК України,
на рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 83,
84, 116  Господарського процесуального
кодексу  України, суд -

вирішив:

Позов приватного
підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 АДРЕСА_2
про стягнення 682, 64 грн.  задоволити
частково.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2 АДРЕСА_2 (код НОМЕР_2) на користь приватного підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1 (код НОМЕР_3) 681, 86 грн. заборгованості,  витрати по оплаті державного мита в розмірі
102, 00 грн. та  118, 00 грн. витрат на
інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Суддя
Д.І. Радченя