ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.06.07                                                                                           Справа  № 4/225

Львівський апеляційний господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання           Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги  Приватного підприємця Целенко Анатолія Степановича, м. Ужгород, без номера та без дати

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року

у справі № 4/225, суддя Журавчак Л.С.,

за позовною заявою  -    Приватного підприємця Целенко Анатолія Степановича, м. Ужгород

до відповідача   -  ТОВ «Кінокомплекс «Ужгород», м. Ужгород

про визнання договору таким, що поновлений на новий строк,

за участю представників сторін

від Позивача: не з’явились;

від Відповідача: Машкаринець О.А. –адвокат.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року у справі №  4/225 здійснено заміну Відповідача у справі –Ужгородське комунальне підприємство «Кінотеатр «Ужгород»його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Кінокомплекс «Ужгород». У задоволенні позовних вимог Приватного підприємця Целенко Анатолія Степановича, м. Ужгород про визнання договору таким, що поновлений на новий строк –відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване безпідставністю вимог  Позивача, їх невідповідністю вимогам чинного законодавства. Так, при прийнятті рішення у даній справі, місцевим господарським судом констатовано, що вибраний Позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає визначеним способам захисту, які наведені у ст. 16 Цивільного кодексу України. Крім того, суд зіслався на рішення Господарського суду Закарпатської області у справі № 1/69, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду, яким Приватного підприємця Целенко Анатолія Степановича зобов’язано звільнити в строк до 01.09.2006 року орендовані ним приміщення згідно договору оренди, який є предметом розгляду у даній справі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,  Приватний підприємець Целенко Анатолій Степанович звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року у справі №  4/225 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач - ТОВ «Кінокомплекс «Ужгород»у запереченні та у доповненні до заперечення на апеляційну скаргу просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у них.

В судовому засіданні, відкладеному ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2007 року на 30.05.2007 року, оголошувалась перерва до 06.06.2007 року.

В попередньому судовому засіданні представник Скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, в дане судове засідання Скаржник участі уповноваженого представника не забезпечив.

Представник Відповідача підтримала доводи, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області у даній справі –скасуванню виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а  також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Як встановлено місцевим господарським судом, 16.07.2001 року між Ужгородським державним комунальним підприємством «Кіновідеоцентр «Ужгород»(правонаступником якого стало Ужгородське комунальне підприємство «Кінотеатр «Ужгород», яке оскаржуваним рішенням суду замінено Товариством з обмеженою відповідальністю «Кінокомплекс «Ужгород») та приватним підприємцем Целенко А.С. укладено Договір № 2 оренди нежилого приміщення, яке знаходиться  по вул. Волошина, 20 в м. Ужгороді площею 33, 8 м2 для використання під магазин-офіс терміном на 5 років, строком дії до 16.07.2006 року.

Додатковою угодою до Договору №2 від 16.07.2001 року, укладеною 16.07.2003 року, сторони збільшили розмір орендної плати та узгодили зменшення загальної суми орендних платежів на суму вартості здійсненого орендарем ремонту.

У відповідності до вимог ст. 759 Цивільного кодексу України за договором  найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно за плату на певний строк.

Підпунктом  9.3 укладеного Договору сторони обумовили, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом 1 місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Так, статтею 193 ГК України, яка кореспондує зі статтею  526 ЦК України, передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських  відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

В апеляційній скарзі Скаржник покликається на ту обставину, що після 16 липня 2006 року жодної заяви зі сторони Орендодавця на адресу Орендаря щодо припинення дії укладеного Договору не надходило, а тому вважає, що укладений 16.07.2001 року Договір оренди вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах до 16.07.2011 року. Відповідач, в свою чергу стверджує, що ним на адресу Позивача неодноразово надсилались заяви, телеграми та претензії щодо небажання зі сторони Орендодавця продовжувати строк дії раніше укладеного Договору оренди. В підтвердження своїх доводів, представником Відповідача подано заяву без номера від 07.06.2006 року, телеграму без номера від 14.08.2006 року, заяву без номера від 14.08.2006 року та претензію без номера від 14.08.2006 року. Як докази надіслання даних документів подано копії квитанцій про відправлення простої кореспонденції, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з того, що згідно рішення Господарського суду Закарпатської області у справі № 1/69, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду, Приватного підприємця Целенко Анатолія Степановича зобов’язано звільнити в строк до 01.09.2006 року орендовані ним приміщення згідно Договору оренди, який є предметом розгляду у даній справі.

Однак, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції неповно з’ясовано  обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, з огляду на наступне.

Строк дії Договору оренди нежилого приміщення, яке знаходиться  по вул. Волошина, 20 в м. Ужгороді площею 33, 8 м2 № 2 від 16.07.2001 року з додатковою угодою за вказаною вище адресою був зазначений до 16.07.2006 року.

Відповідач наполягає на тому, що 7 червня, 16 червня та 14 серпня  2006 року  він, як Орендодавець, попереджав Орендаря про сплив строку дії Договору оренди від 16.07.2006 року і неможливістю його продовження. Тобто,  попередив Орендаря (Позивача) про небажання продовжувати договірні відносини в майбутньому та просив звільнити орендовані приміщення.

Позивач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що попередження про припинення дії договору не отримував.

Як зазначалось вище, в силу ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Питання отримання  Орендарем попередження не було предметом дослідження в суді першої інстанції. Судом апеляційної інстанції встановлено, що подані Відповідачем поштові квитанції містять в собі відомості лише про відправлення на ім’я  Позивача простої кореспонденції (без опису вкладення). Порядок вручення такого відправлення зазначений в п. 121 Правил надання послуг поштового зв’язку згідно якого під-час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) з повідомленням про вручення працівник об’єкта поштового зв’язку на підставі пред’явленого документа зазначає на бланку повідомлення про вручення прізвище, ім’я, по батькові особи, якій вручено реєстроване поштове відправлення (поштовий переказ). На бланку повідомлення про вручення внутрішнього та міжнародного поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто» адресат (одержувач) також ставить свій підпис.  Згідно з п. 3 даних Правил повідомлення про вручення поштового відправлення (поштового переказу) –це повідомлення, яким оператор поштового зв’язку доводить до відома відправника інформацію про дату та прізвище особи, якій вручено поштове відправлення (поштовий переказ);

У відповідності до вимог ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічна норма міститься і у ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно якої термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором ( ч. 2 ст. 17).

Крім того, висновки місцевого господарського суду про те, що обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає визначеним способам захисту, які наведені у ст. 16 Цивільного кодексу України є неправомірними, оскільки в силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого порушеного права чи інтересу як майнового так і не майнового характеру. Законодавець в ч. 2 даної статті закріпив положення згідно якого суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище, нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна»передбачено можливість продовження дії договору оренди на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, що також закріплено сторонами і у п. 9.3 спірного Договору, а тому висновки місцевого господарського суду про те, що обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України є помилковими.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідачем у справі не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України факт звернення до Позивача протягом місяця з дня закінчення дії Договору із заявою про припинення договірних відносин, а тому судова колегія вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про невідповідність рішення Господарського суду Закарпатської області  законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому таке слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та розподілу судових витрат.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст.  99, 101, 103-105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу задоволити частково.

2.          Рішення Господарського суду Закарпатської області від 22.01.2007 року у справі №  4/225 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Судові витрати віднести на рахунок Відповідача.

3.          Пункт перший резолютивної частини рішення залишити без змін.

4.          Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя                                                                                   Мурська Х.В.

Суддя                                                                                                          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                          Кордюк Г.Т.