ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" серпня 2007 р.
Справа № 8/6052

За позовом  закритого акціонерного товариства  "Інтерлит", м. Хмельницький

до відкритого акціонерного товариства "Дослідно-експериментальний завод", м. Городок

про визнання права власності на майно, що придбане згідно договору купівлі-продажу № 1 від 05.01.07р.

Суддя   Степанюк А.Г.

Представники сторін:

Позивача :   Собецька Г. В.  за довіреністю №24 від 22.08.05р.;

Відповідача :  не з'явився.

Суть спору: позивач просить суд визнати за ним право власності на майно і зобов’язати відповідача не вчиняти перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Відповідач в судове засідання не з’явився,  витребуваних документів не подав.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягає.

Оскільки неявка представника відповідача не  перешкоджає вирішенню спору по суті, суд вважає за необхідне, згідно ст. 75 ГПК України, розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено:

12.12.2006р. господарським судом Хмельницької області за заявою Городоцької ДПІ  було винесено постанову по справі 3/187-Б, якою визнано банкрутом ВАТ “Городоцький дослідно-експериментальний завод”, розпочато ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Матущака В.І.  Оголошення про порушення справи про банкрутство було опубліковано в газеті “Голос України” 01.09.2006р. №161.

На підставі оформленого  протоколом рішення №4 від 27.12.2006р. комітету кредиторів ВАТ “Городоцький ДЕЗ” 05 січня 2007 року щодо надання дозволу на реалізацію належного боржникові майна, між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу №1 обладнання та іншого рухомого майна, згідно якого до ЗАТ “Інтерлит” перейшло право власності на вказане майно. Даний договір не був оспорений і не визнаний недійсним.

Згідно п.3.1 договору продавець зобов’язаний передати майно покупцю на протязі одного дня з моменту перерахування покупцем грошових коштів на рахунок, вказаний у договорі. 10.01.2007р. ЗАТ “Інтерлит” оплатило вартість товару на загальну суму 114615,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3341 від 10.01.2007р.

Згідно п. 3.4 договору право власності на майно переходить до покупця з моменту оплати вартості майна, визначеної п.2.1 договору.

Відповідно до акту приймання-передачі майна від 10.01.2007р. відповідач передав позивачу майно на загальну суму 114615,00 грн. На думку позивача, відповідач не визнає його права власності і тим самим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном, а саме позивач позбавлений можливості вивезти вказане майно з території ВАТ “Городоцький ДЕЗ”, де воно знаходиться, оскільки територія знаходиться під охороною, яку призначив ліквідатор Матущак В.І. ЗАТ “Інтерлит” неодноразово намагалось вивезти майно з території, але охорона перешкоджала цьому.  Крім того відповідач листом №3/187-Б від09.08.2007р. повідомив позивача про визнання недійсним укладеного договору та акту приймання-передачі в зв’язку з тим, що до нього надійшла пропозиція від іншого покупця.

Аналізуючи матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача і оцінюючи їх у сукупності судом враховується наступне: відповідно до ч. 2 п.1 ст. 175 Господарського кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 11 та ст. 509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Відповідно до ст.173 ГК України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстава, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Норма ст. 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно (товар) і зобов’язується сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526, 527 ЦК України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст.204 ЦК України закріплено  презумпцію правомірності правочину, який передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність  прямо не встановлена законом або  якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п. 3.4 договору №1 від 05.01.2007р. право власності на майно переходить до покупця з моменту оплати вартості майна, визначеної п.2.1 договору. Оплата за майно підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням позивача №3341 від 10.01.2007р. Згідно п. 3.1 договору продавець зобов’язаний передати майно покупцю на протязі одного дня з моменту перерахування покупцем грошових коштів на рахунок, вказаний у договорі. 10.01.2007р. сторонами був підписаний акт приймання-передачі майна згідно договору №1 від 05.01.2007р. Отже право власності на майно до позивача перейшло згідно чинного законодавства.

Позивач листом №454/1 від 27.07.2007р. звернувся до відповідача і повідомив про неможливість користування майном в зв’язку з недопуском охороною, призначеною ліквідатором, на територію заводу і  просив не чинити перешкод у користуванні майном. Відповідач листом №3/187-Б від 09.08.2007р. повідомив про наявність іншої пропозиції на придбання даного майна і просив визнати договір №1 від 05.01.2007р. недійсним.

Твердження відповідача про наявність іншої пропозиції на придбання майна і на підставі цього визнання укладеного договору купівлі-продажу №1 від 05.01.2007р. не беруться до уваги як таке, що на законі не грунтується.

Майно, що є предметом договору купівлі-продажу №1 від 05.01.2007р.,  знаходиться на території відповідача за адресою м. Городок, вул. Станційна,1. Позивач неодноразово намагався розпорядитися своїм майном і вивезти його з території відповідача, але останній не допускає його на територію, про що було складено акт від 24.07.2007р.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається  іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на викладені обставини та враховуючи приписи ст. 33 ГПК України, в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що відповідачем не подано доказів на спростування факту, що до позивача перейшло право власності на майно згідно договору купівлі-продажу №1 від 05.01.2007р., суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовну вимоги є законними, обгрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки позивачем при звернені з позовом  було сплачено державне мито у більшому розмірі, ніж передбачено, зайво сплачене державне мито підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст.11, 203, 215, 334, 392, 509, 526, 527 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України, ст.ст. 1, 4-5, 4-7, 33, 44, 47, 49, 82-85 ГПК України, СУД,-

ВИРІШИВ:

Позов закритого акціонерного товариства “Інтерлит” м. Хмельницький до відкритого акціонерного товариства “Городоцький дослідно-експериментальний завод” м. Городок в особі ліквідатора Матущака Віктора Івановича задовольнити.

Визнати за закритим акціонерним товариством “Інтерлит” м. Хмельницький (вул. Проскурівська,  60/1,  код 22777924) право власності на майно, придбане ним за договором купівлі-продажу №1 від 05.01.2007р.

Зобов’язати відкрите акціонерне товариство "Городоцький дослідно - експерементальний завод",  м. Городок не вчиняти перешкод закритому акціонерному товариству "Інтерлит", м. Хмельницький  у користуванні та розпорядженні майном, що було придбане за договором купівлі - продажу №1 від 05.01.2007 р.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Городоцький дослідно-експериментальний завод” м. Городок (вул. Станційна, 1,  код 00901677) на користь закритого акціонерного товариства "Інтерліт", м. Хмельницький(вул. Проскурівська,  60/1,  код 22777924)  державне мито у розмірі 85 грн. (вісімдесят п'ять грн.); витрати по оплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 (сто вісімнадцять) грн.

Видати наказ.

Повернути закритому акціонерному  товариству "Інтерлит", м. Хмельницький  (вул. Проскурівська,  60/1,  код 22777924) довідку на повернення зайво сплаченого державного мита в сумі 1061,15 (одна тисяча шістдесят одна грн. 15 коп.) державного мита.

Суддя                                                                      А.Г. Степанюк

віддрук 3 прим:

1. до справи;

2. позивачу;

3.  відповідачу.