ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 1/1082

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу закритого акціонерного товариства “К-Транс”,                              м. Київ (далі – ЗАТ “К-Транс”)

на рішення господарського суду Житомирської області від 21.11.2006 та

постанову Житомирського  апеляційного господарського суду від 05.04.2007

зі справи  № 1/1082

за позовом   ЗАТ “К-Транс”

до державного підприємства “Андрушівський спиртовий завод”, м. Андрушівка Житомирської області (далі –ДП “Андрушівський спиртовий завод”)

про стягнення 14 530, 60 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ЗАТ “К-Транс” –Яременка В.Д.,

ДП “Андрушівський спиртовий завод” –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ЗАТ “К-Транс” звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ДП “Андрушівський спиртовий завод” 12 660 грн. основного боргу, 632, 64 грн. інфляційних нарахувань, 3 % річних у сумі               231, 00 грн. та 1 006, 96 грн. пені, а всього 14 530, 60 грн. боргу за договором                          оренди  від 12.07.2005 № 15-05/АР.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 21.11.2006 (суддя Сичова О.П.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 05.04.2007 (колегія суддів у складі: суддя Вечірка І.О. –головуючий, судді Ляхевич А.А., Пасічник С.С.), у задоволенні позову відмовлено з мотивів пропуску позивачем строку звернення, встановленого статтею 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон).

ЗАТ “К-Транс” звернулося до Вищого  господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи, посилаючись на порушення названими судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 91, 104, 214, 598 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та статті 41, 79 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). При цьому скаржник зазначає, що грошові вимоги до боржника, які не було заявлено протягом встановленого статтею 14 Закону строку, після затвердження мирової угоди у справі про банкрутство можуть бути розглянуті та задоволені  судом у позовному провадженні.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 12.07.2005 ЗАТ “К-Транс” (орендодавець)  та ДП “Андрушівський спиртовий завод” (орендар) уклали договір оренди № 15-05/АР (далі –Договір), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування  рухомий склад (вагони-цистерни) у кількості, визначеній  додатковою угодою № 1 до цього Договору;

- згідно з обумовленим Договором порядком розрахунків:

орендна плата у формі попередньої оплати за перший місяць перераховується орендарем не пізніше трьох банківських діб до припинення дії Договору;

наступна плата оренди проводиться щомісяця, на основі  виставлених рахунків орендодавця, не пізніше п’яти банківських днів з початку наступного місяця оренди рухомого складу;

орендна плата нараховується за весь час оренди;

- відповідно до акта приймання-передачі від 01.08.2005 орендар повернув, а орендодавець прийняв предмет оренди;

- згідно  з рахунком-фактурою ЗАТ “К-Транс” від 14.07.2005 № СФ-0000158  орендар повинен сплатити  за весь час перебування рухомого складу в оренді 12 660 грн.;

-  ДП “Андрушівський спиртовий завод” в установлений строк зобов’язання  за Договором у сумі 12 660 грн. не виконало;

- 24.11.2005 господарським судом Житомирської області порушено провадження у справі № 135“Б”  про визнання банкрутом ДП “Андрушівський спиртовий завод”;

- оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство         № 135“Б” опубліковано в газеті “Голос України” 16.02.2006;

-  ЗАТ “К-Транс” у визначений статтею 14 Закону строк з заявою до господарського суду про визнання вимог до боржника у справі № 135“Б”  не зверталося;

- 22.03.2006 ЗАТ “К-Транс” подало позов про стягнення з ДП “Андрушівський спиртовий завод” заборгованості за Договором в сумі                      14 530, 60 грн.;

- ухвалою господарського суду Житомирської області від 25.06.2006 у справі № 135“Б”  затверджено мирову угоду.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про  доведеність   ЗАТ “К-Транс” обставин, які дають право вимагати стягнення заборгованості у зв’язку з невиконанням ДП “Андрушівський спиртовий завод” умов  Договору.

Відповідно до статті 1 Закону конкурсні кредитори –це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника (абзац шостий).

Попередніми судовими інстанціями  встановлено, що  право вимоги  ЗАТ “К-Транс”  за Договором виникло до початку порушення господарським судом Житомирської області провадження у справі № 135“Б” про визнання банкрутом ДП “Андрушівський спиртовий завод”, отже, ЗАТ “К-Транс” є конкурсним кредитором в розумінні статті 1 Закону.

За приписом частини 1 статті 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Як встановлено місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, позивач  з заявою про визнання вимог до боржника у справі № 1/ 135“Б” у визначений Законом строк не звертався.

У  частині 2  статті 14 Закону  визначено: вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Тому погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов’язань, що відбувається внаслідок застосування частини 2 статті 14 Закону, є припиненням цих зобов'язань відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України.

Відповідна правова позиція наведена й у пункті 8.12 рекомендацій  президії  Вищого  господарського  суду  України  від  04.06.2004  № 04-5/1193 “Про деякі питання практики застосування Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”:

"Погашення вимог кредиторів щодо цивільно-правових зобов’язань, що відбувається внаслідок застосування частини 2 статті 14 Закону, слід вважати припиненням цих зобов'язань відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, а стосовно зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) –погашенням податкового зобов’язання у розумінні Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Стаття 14 Закону (в редакції Закону України від 07.03.2002 № 3088-III) містить чіткі приписи стосовно конкурсних кредиторів, що не брали участь у справі про банкрутство.

Публікація в офіційному друкованому виданні оголошення про порушення справи про банкрутство означає початок основного конкурсу, коли до участі у справі викликаються всі кредитори боржника під страхом втрати свого майнового права. Жодний конкурсний кредитор не має переваг перед іншим кредитором інакше як з підстав, передбачених Законом.

З урахуванням наведених законодавчих приписів та встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи названі судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що вимоги ЗАТ “К-Транс” є погашеними відповідно до частини другої статті 14 Закону, а, отже, й відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначеного висновку та не можуть бути взяті до уваги Вищим господарським судом України.

З огляду на викладене визначених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 21.11.2006 та постанову Житомирського  апеляційного господарського суду від 05.04.2007 зі справи  № 1/1082 залишити без змін, а касаційну скаргу закритого акціонерного товариства “К-Транс” – без задоволення.

Суддя                                                                                                  В. Селіваненко

Суддя                                                                                                  І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                  Б. Львов