ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2007 р.                                                                   Справа № 6/174

Господарський суд Чернівецької області в складі головуючого судді Паскаря А.Д. при секретарі судового засідання Байталюку В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Тарасівці”, с. Тарасівці Новоселицького району

до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про результати розгляду скарги

представники сторін:

від позивача: Пустовіт Ю.О., довіреність від 03.04.2007 № 40

від відповідача: Робуляк І.Я., довіреність від 20.02.2006 № 709/9/10-007

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Тарасівці”, с. Тарасівці Новоселицького району, звернулось з адміністративним позовом до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № 1197/24-3801924 від 27.07.2007 р., № 1300/23/-0/1, а  рішення Новоселицької МДПІ  № 5841/10/10-007 від 21.07.2006 р. та рішення ДПА в Чернівецькій області № 3618/10/25-009 від 10.08.2006 р., якими податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, скасувати.

В ході розгляду справи позивач, уточнивши свої вимоги, просить скасувати податкове повідомлення-рішення Новоселицької МДПІ від 21.07.2006 р. № 1300/23/-0000124/1 на суму 64146,77 грн. та рішення ДПА у Чернівецькій області від 10.08.2006 р. № 3618/10/25-009 та зобов’язати Новоселицьку  МДПІ внести зміни в облікову картку позивача.

Позов мотивується тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким відносно Товариства за самостійне відчуження активів, що перебували у податковій заставі, без попередньої згоди податкового органу, було застосовано штраф на суму 64146,77 грн., та зазначене рішення ДПА в Чернівецькій області про результати розгляду його скарги суперечать чинному законодавству та рішенню Конституційного Суду України від 24.03.2005 року № 2-рп/2005, оскільки відчужене майно не перебувало у податковій заставі.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення ним були прийняті у відповідності до підпункту 17.1.7 підпункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (далі –Закон № 2181-ІІІ).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим.

Судом встановлено, що 21.06.2006 року Новоселицькою МДПІ  була проведена перевірка стану збереження активів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Тарасівні”, які перебували у податковій заставі, про що був складений  акт № 336/24/0381924 від того ж числа.

На підставі вказаного акту Відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 27.06.2006 р. про застосування відносно Позивача штрафних санкцій на суму 64146,77 грн. відповідно до

ст. 17.1.8 Закону № 2181-ІІІ.

Скарга Позивача Відповідачем була залишена без задоволення, а Позивачу було направлено нове податкове повідомлення-рішення від 21.07.06 р. № 1300/23-000012400/1 на ту ж суму.

Повторна скарга Позивача ДПА в Чернівецькій області також була відхилена, однак Відповідач нове податкове рішення-повідомлення не прийняв.

Викладені в акті перевірки твердження Відповідача про те, що в лютому-березні 2006 року Позивачем реалізовано сільськогосподарську техніку, яка перебувала у податковій заставі, без письмового узгодження з  податковим органом на загальну суму 6414677 грн. згідно відповідних біржових договорів (а. с. 74) дійсності не відповідають.

Зокрема, із скерованого Чернівецькій обласній  дирекції АППБ “Аваль” листа Новоселицької МДПІ від 27.01.2003 р. № 203/10/24-007 (а. с. 115) вбачається, що в числі іншого майна вказана в довідці Товариства від 23.01.2003 р. № 6 (а. с. 116) сільськогосподарська техніка Позивача не була описана. Саме на підставі вказаного листа Відповідача вказана техніка 05.03.2003 р. була передана у заставу банку «Аваль»за договором № 011/06-37 ( а.с. 117-122), а у 2006 році реалізована, як майно, яке перебувало у заставі банку.

Трактори Т-40 та МТЗ-80 були описані та на них накладено арешт відділом ДВС Новоселицького РУЮ згідно акту АА № 344253 від 07.10.2005 р. (а. с. 131-132, пункти 5 і 6 ). Згодом вказане майно реалізовувалося зазначеним органом ДВС за біржовими угодами у примусовому порядку з метою погашення заборгованості Позивача з заробітній платі в сумі 20500,00 грн. (а. с. 140, 134).

Із довідки банку від 06.04.2007 року № 11/2224 та доданих  до неї копії меморіальних ордерів вбачається, що із виручених внаслідок реалізації с/г техніки коштів, в тому числі і органом ДВС, 14301,26 грн. були спрямовані на виплату заробітної плати працівникам Товариства, 361 грн.  на погашення внесків до Управління Пенсійного фонду у Новоселицькому районі, а 13041 грн. Відповідачем були залучені на погашення податкової заборгованості Позивача (а. с.124-130).

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України   № 2-рп/2005 від 24.03.2205 р. положення ст. 8 Закону №  2181-ІІІ втратило чинність у частині поширення податкової застави на все майно підприємства боржника. Тому  Відповідач був зобов’язаний внести зміни у реєстр застав, визначивши конкретне майно у розмірі, який не перевищує двократного розміру податкового боргу Позивача та повідомити його про це, що, втім, Відповідач своєчасно не зробив. Розмір податкової застави у відповідність до чинного законодавства України Відповідач привів лише 23.02.2007 року (а. с. 167), однак відповідних змін до реєстру застав не зробив.

Таким чином, після зазначеного рішення КСУ Відповідачем не було визначено перелік майна на суму 67021,32 грн., яке перебуває у податковій заставі, у зв’язку з чим його твердження про те, що Позивачем реалізовано майно, яке перебувало у податковій заставі, є безпідставним.

Сукупність встановлених судом зазначених обставин достеменно свідчить про незаконність оскаржуваних Позивачем податкового повідомлення-рішення та рішення ДПА у Чернівецькій області про результати повторного розгляду скарги Товариства та необхідність зобов’язання Новоселицької МДПІ внести зміни в облікову картку цього платника податків.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, тобто захист фізичних та юридичних осіб від чиновницького свавілля. Отже, порушені права позивача підлягають безперечному захисту.

Задовольняючи обґрунтований позов, судові витрати підлягають поверненню Позивачеві з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 94, 118, 160-163, 167, 185, 186, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Позов задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції від 21.07.2006 р. № 1300/23-/1 про накладення на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю “Тарасівці”, с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, штрафу в сумі 64146,77 грн., рішення державної податкової адміністрації  в Чернівецькій області від 10.08.2006 р. № 3618/10/25-009  про результати повторного розгляду скарги та зобов’язати  Новоселицьку МДПІ Чернівецької області внести відповідні зміни в облікову картку Сільськогосподарського товариство з обмеженою відповідальністю “Тарасівці”.

3.Стягнути з Державного бюджету України на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Тарасівці”, с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, ідентифікаційний код 03801924, державне мито в сумі 85 грн.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня її складання. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для її подання. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, згідно з цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо заява про апеляційне оскарження була подана, але апеляційна скарга у  строк, встановлений цим Кодексом, не була подана, постанова набирає сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                           А. Паскарь