ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"07" серпня 2007 р.
Справа № 31-11/209-06-7061

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:  Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю представників сторін

від позивача: Бабін В.В. –за дорученням, Янішевський О.М. –директор

від відповідача: Федорчук Р.В. –за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „АВІ”, м. Одеса

на рішення господарського суду  Одеської області

від  18 червня 2007 року

у справі № 31-11/209-06-7061

за позовом  Малого приватного підприємства „АВІ”, м. Одеса

до Закритого акціонерного товариства „ПІК”, смт. Н. Беляри, Комінтернівського району, Одеської області

про стягнення 27 996 грн. 04 коп.

В С Т А Н О В И Л А:

12.06.2006 р. Мале приватне підприємство „АВІ” (далі Підприємство) звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства „ПІК” (далі ЗАТ) про стягнення 22396 грн. 83 коп. –боргу, 11196 грн. 17 коп. збитків у вигляді не отриманого прибутку та 5478 грн. 48 коп. –25 % річних станом на 10.07.2006 р., а всього 39 071 грн. 48 коп. (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ЗАТ не виконав свої зобов’язання за укладеним договором № 1 від 10.01.2005 р. щодо своєчасної та повної оплати отриманих нафтопродуктів та має заборгованість по їх оплаті в сумі 22396 грн. 83 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 25 % річних відповідно до п. 5.2 договору та ст. 625 ЦК України в сумі 5478 грн. 48 коп. станом на 10.07.2006 р., а також 11196 грн. 17 коп. збитків у вигляді не отриманого прибутку, що пов’язаний зі збільшенням цін на аналогічний товар з моменту поставки товару до подачі Підприємством позову до суду. Крім того, ЗАТ повинний відшкодувати Підприємству понесені судові витрати по справі: 391 грн. на сплату держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Одеської області суду від 10.11.2006 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.01.2007 р. позов задоволено частково та з ЗАТ на користь Підприємства стягнуто 22396 грн. 83 коп. –боргу, 3098 грн. 74 коп. –пені, 254 грн. 96 коп. –понесених витрат на сплату держмита та 77 грн. –понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Решта частина заявлених позовних вимог залишена без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2007 р. касаційна скарга ЗАТ задоволена частково. Вищеназвані рішення місцевого та апеляційного суду скасовані, а справа скерована на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому в постанові від 27.03.2007 р. Вищий господарський суд України зазначив, що: „з огляду на наведене попередні судові інстанції на підставі оцінки поданих сторонами доказів, встановивши настання строку виконання Товариством грошових зобов’язань та наявність у нього заборгованості за Договором у сумі 22 396,83 грн., дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності стягнення цієї суми.

Рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу в сумі 11 196,17 грн. також є вірним та сторонами не оскаржується.

Посилання скаржника на невірну оцінку попередніми судовими інстанціями наявних доказів не спростовують викладеного та стосуються дослідження й оцінки фактичних обставин справи, тоді як відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти  докази.

Водночас щодо рішення попередніх судових інстанцій про стягнення з Товариства пені в сумі 3 098,74 грн. за період з 22.04.2006 по 10.11.2006 необхідно зазначити, що:

- Підприємство вимагало стягнення з відповідача не пені, а процентів відповідно до статті 625 ЦК України та пункту 5.2 Договору (т. 1, а. с. 97-98), які за своїм правовим змістом не є неустойкою (таку правову позицію зокрема викладено в інформаційному листі Верховного Суду України від 15.07.2005 № 3.2-2005 та постанові Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 11/690);

- стягнувши зазначені кошти за період з 22.04.2006 по 10.11.2006, місцевий та апеляційний господарські суди залишили без дослідження та оцінки визначені Підприємством межі позову, згідно з якими стягнення процентів вимагалося за станом на 10.07.2006 (т. 1, а.с. 3, 75; т. 2, а.с. 131), та не дали оцінки фактичному змісту претензії Підприємства від 14.04.2006 (т. 1, а.с. 21), яка містить вимогу сплатити борг до 01.05.2006.

Отже, не з’ясувавши фактичні обставини, пов’язані з нарахуванням процентів відповідно до пункту 5.2 Договору та статті 625 ЦК України, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи”.

Заявою від 15.05.2007 р. Підприємство остаточно визначило свої позовні вимоги та просило суд стягнути з ЗАТ на свою користь 22396 грн. 83 коп. –боргу та 25 % річних в сумі 5599 грн. 21 коп. за період з 01.05.2006 р. по 30.04.2007 р., а всього 27996 грн. 04 коп., а також понесені судові витрати по справі: 279 грн. 96 коп. на сплату держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У відзиві на позов ЗАТ вважає, що договір № 1 від 10.01.2005 р. сторонами фактично не був укладений відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому не утворює ніяких зобов’язань, у зв’язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.06.2007 р. (суддя Лєсогоров В. М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторони в договорі не дійшли згоди щодо таких істотних умов договору як предмет (найменування, асортимент, кількість товару) та ціна товару, оскільки в договорі сторони не узгодили предмет договору (найменування, асортимент, кількість товару) і не узгодили ціну товару. Письмових заявок відповідача підписаних позивачем на поставку товару за накладними № 131 від 13.07.2005 року, № 135 від 15.07.2005 року, № 139 від 21.07.2005 року немає. Рахунки № 70 від 13.07.2005 року, № 74 від 15.07.2005 року, № 77 від 21.07.2005 року відповідачем не підписані. Будь-яких додаткових угод до договору з приводу визначення предмету і ціни на товар за накладними № 131 від 13.07.2005 року, № 135 від 15.07.2005 року, № 139 від 21.07.2005 року немає. Сторони в договорі не домовлялися про встановлення предмету і ціни поставок через накладні.

Виходячи з приписів ст. 181 ГК України, договір від 10.01.2005 року № 1 є неукладеним стосовно поставок за накладними № 131 від 13.07.2005 року, № 135 від 15.07.2005 року, № 139 від 21.07.2005 року, тобто таким, що не відбувся та не породив між сторонами господарських (цивільних) правовідносин, у зв’язку з чим у задоволенні позову слід відмовити, оскільки обставини на які послався позивач, як на підставу для задоволення позову, в судовому засіданні підтвердження не знайшли.

В апеляційній скарзі Підприємство просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з  порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити його остаточні позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Підприємства доводи апеляційної скарги підтримали.

У відзиві на апеляційну ЗАТ просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В судовому засіданні представник ЗАТ доводи відзиву на апеляційну скаргу підтримав.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір № 1 від 10.01.2005 р. є неукладеним, тобто таким, що не відбувся та не породив між сторонами господарських (цивільних) правовідносин, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2005 р. між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу нафтопродуктів за № 1 відповідно до умов якого Підприємство зобов’язалось передати нафтопродукти (товар) у власність ЗАТ, а останнє зобов’язалось прийняти товар та оплатити його вартість на умовах, передбачених дійсним договором.

Відповідно до п. 1.2 договору кількість, асортимент товару, а також строк передачі кожної партії товару визначається у письмовому замовленні покупця, направленому на адресу продавця;

Згідно з п. 1.3 договору ценз, вартість товару встановлюється в рахунку-фактурі, замовлення вважається прийнятим та узгодженим шляхом виставлення рахунку-фактури продавцем покупцю на підставі прийнятого замовлення;

На підставі п. 1.8 договору замовлення могуть бути подані як у письмовій, так і в усній формі;

П. п. 2.1 та 2.2 договору передбачено, що: продавець зобов’язаний передати у власність покупця товар у кількості та в асортименті, визначених в узгодженому сторонами замовленні до договору; продавець вважається таким, що виконав свої зобов’язання за договором, з моменту передачі товару покупцю або його представнику;

Відповідно до п. 2.3 договору покупець зобов’язаний прийняти товар, оплатити його вартість у розмірі, строки та на умовах, передбачених договором, нести усі видатки, пов’язані з товаром, після його прийняття;

Згідно з п. 3.1 договору на підставі узгоджених замовлень покупця продавець виставляє рахунок-фактуру. Виставлення продавцем рахунку-фактури і прийняття покупцем рахунку-фактури до оплати свідчить про досягнення сторонами згоди про кількість, номенклатуру та вартість товару;

На підставі п. 4.1 договору вартість кожної партії товару визначається в рахунку-фактурі;

Пунктом 4.2 договору передбачено, що покупець зобов’язаний проводити 100 % передплату за товар у встановлені в рахунку-фактурі строки;

Відповідно до п. 5.2 договору за прострочення виконання грошового зобов’язання з оплати поставленого товару, покупець сплачує продавцю 25 % річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов названого договору Підприємство в період з січня по липень поставило ЗАТ мазут М-40 загальною вартістю 231886 грн. 20 коп., а останній здійснив його часткову оплату в сумі 209489 грн. 37 коп., а від оплати отриманого 13.07.2005 р. за рахунком № 70 та накладною № 131 мазуту М-40 у кількості 7.5 тон вартістю 6750 грн., 15.07.2005 р. за рахунком № 74 та накладною № 135 мазуту М-40 у кількості 9.36 тон вартістю 8424 грн. та 21.07.2005 р. за рахунком № 77 та накладною № 139 мазуту М-40 у кількості 8.9 тон вартістю 8811 грн. –ухиляється.

Факт отримання ЗАТ за вищеназваними рахунками та накладними мазуту підтверджується відповідним підписом Лобчук О.В. на зазначених документах, що діяв на підставі довіреності ЗАТ серія ЯКГ № 442492 від 01.07.2005 р.

Доказів того, що ЗАТ повністю розрахувався з Підприємством за отриманий мазут в матеріалах справи не міститься та їх, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, ЗАТ суду не надав.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що ЗАТ не виконав свої зобов’язання за укладеним договором № 1 від 10.01.2005 р. щодо своєчасної та повної оплати отриманих нафтопродуктів та має заборгованість перед Підприємством по їх оплаті в сумі 22396 грн. 83 коп.

Ці висновки колегії суддів ґрунтуються на вищеназваних матеріалах справи, а також підтверджуються постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2007 р., що набрала законної сили і є обов’язковою та в якій прямо зазначено, що: „на підставі оцінки поданих сторонами доказів, встановивши настання строку виконання Товариством грошових зобов’язань та наявність у нього заборгованості за Договором у сумі 22 396,83 грн., суду дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності стягнення цієї суми з відповідача”.

Враховуючи те, що будь-яких інших доказів по справі, після розгляду справи Вищим господарським судом України, сторонами суду не надавалось, то колегія суддів висновок суду першої інстанції про те, що договір № 1 від 10.01.2005 р. є неукладеним вважає помилковим, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить висновкам Вищого господарського суду України.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки, ЗАТ не розрахувався з Підприємством за отриманий за договором мазут та має перед останнім заборгованість, то на користь останнього з ЗАТ підлягає стягненню 22396 грн. 83 коп. боргу.

Пунктом 5.2. договору сторонами передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов’язання по оплаті поставленого товару покупець сплачує продавцю 25% річних від простроченої суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України –боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, умовами укладеного договору сторонами встановлений розмір процентів річних в 25 % та цей розмір не суперечить вимогам ст. 625 ЦК України.

На підставі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2. договору № 1 від 10.01.2005 р. сторонами встановлено, що покупець зобов’язується виконувати 100% передплату за товар в строки встановлені в рахунку-фактурі.

Проте, в наданих Підприємством рахунках № 70 від 13.07.2005 р., № 74 від 15.07.2005 р. та № 77 від 21.07.2005 р., які частково несплачені ЗАТ, не зазначені строки оплати нафтопродуктів.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов’язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, –у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що в разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так як, строк оплати поставленого товару не був встановлений Підприємством в рахунках, направлених ЗАТ, як того вимагає п. 4.2. договору № 1 від 10.01.2005 р., моментом пред’явлення вимоги щодо оплати поставленого покупцю товару за вказаними накладними та рахунками слід вважати дату отримання ЗАТ претензії Підприємства № 1/133 від 14.04.2006 р.

В названій претензії Підприємство вимагає від ЗАТ сплатити борг в строк до 01.05.2006 року.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України та отриманої претензії № 1/133 від 14.04.2006 р. ЗАТ повинний був оплатити отриманий мазут в строк не пізніше 01.05.2006 р., але не провів цю оплату до сьогоднішнього часу.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що ЗАТ, відповідно до п. 5.2 договору № 1 від 10.01.2005 р. та ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання повинний сплатити Підприємству 25 % річних в сумі 5599 грн. 21 коп. за період з 01.05.2006 р. по 30.04.2007 р. виходячи із суми боргу 22396 грн. 83 коп., а всього з ЗАТ на користь Підприємства підлягає стягненню 27996 грн. 04 коп., тобто остаточні позовні вимоги останнього підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України з ЗАТ на користь Підприємства підлягають стягненню понесені судові витрати по справі, а саме: 279 грн. 96 коп. –на сплату держмита за подання позову, 139 грн. 98 коп. –на сплату держмита за подання апеляційної скарги та 118 грн. –на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Оскільки, при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги Підприємства.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „АВІ”, м. Одеса –задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 18 червня 2007 року у справі № 31-11/209-06-7061 –скасувати.

Позовні вимоги Малого приватного підприємства „АВІ”, м. Одеса –задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „ПІК”, смт. Н. Беляри, Комінтернівського району, Одеської області на користь Малого приватного підприємства „АВІ”, м. Одеса: 22396 грн. 83 коп. –боргу, 5599 грн. 21 коп. –25 % річних за період з 01.05.2006 р. по 30.04.2007 р., а також понесені судові витрати по справі: 279 грн. 96 коп. –на сплату держмита за подання позову, 139 грн. 98 коп. –на сплату держмита за подання апеляційної скарги та 118 грн. –на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                         В. В. Шевченко

Судді:                                                                               В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 08.08.2007 р.