ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.04.07р.

Справа № 20/39-07

за  позовом   Державного  підприємства  "Ровенькиантрацит",  м.  Ровеньки,  Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства "Міттал Стіл Кривий Ріг", м.Кривий Ріг про стягнення 17 304 грн. 40 коп.

Суддя   Пархоменко Н.В. Представники:

Від позивача :    Трекова Г.В., провідний юрисконсульт відокремленого підрозділу за довіреністю №1-3/Зд-110 від 29.12.2006р.; Від відповідача: Забзанова А.О., юрисконсульт 1-ї категорії за довіреністю №85-24 юр

від 02.01.2007р. Суть спору :

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 17304 грн. 40 коп. боргу витрат на сплату залізничного тарифу , а також просить стягнути судові витрати.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та посилається на пропуск відповідачем строку позовної давності . Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня,. коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно з п. 3.3. договору № 2/6гп/3287 від 19.06.2003 укладеного між Позивачем та Відповідачем, витрати пов'язані з доставкою товару до станції призначення сплачує Покупець окремими цільовими платежами на умовах 100% передплати. Тобто право вимагати сплачення грошової суми виникло у позивача ще до поставок товару, які відбулися 22.06.2003 р., 26.06.2003 р, 27.06.2003р. Таким чином, вважають що на момент подання позову позивачем сплив строк позовної давності для пред'явлення позовних вимог.

По справі оголошувалась перерва до 25.04.2007 року.

За згодою представників сторін у судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності, господарський суд, -

Встановив :

30.05.2003 р. між Державним підприємством "Ровенькиантрацит" та Відкритим акціонерним товариством "Міттал Стіл Кривий Ріг" було укладено договір поставки вугільної продукції № 2/6 гп/3287.

Державний гірничо-металургійний комбінат „Криворіжсталь" було реорганізовано у ВАТ„Міттал Стіл Кривий Ріг", що є правонаступником прав і обов'язків попереднього.

Згідно з укладеним договором, Державним підприємством „Ровенькиантрацит" протягом 2003 року відвантажувалась вугільна продукція у залізничних вагонах.

Факт відвантаження вугільної продукції підтверджується товарно-транспортними накладними - залізничними квитанціями. Факт отриманої вугільної продукції Відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 3.2. Договору витрати, пов'язані з доставкою продукції до станції призначення   сплачує   Покупець   окремим   цільовим   платежом   на   умовах    100% передоплати. Всього в межах відвантаження продукції за спірним правовідносинами Відповідачу пред'явлено до сплати 407 304,00 грн. витрат на сплату залізничного тарифу,

Відповідач на виконання своїх зобов'язань за Договором, частково погасив заборгованість перед Позивачем за отриману продукцію у сумі 389 999,60 грн. ( в т.ч. грошовими коштами - 355 252,29 грн. заліками зустрічних вимог 34 747,31 грн.) - не сплаченою залишилась сума - 17 304 грн. 40 коп.

Відповідно до умов Договору, строк оплати вартості провізної плати не визначено , то згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України - якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимог, якщо обов'язок негайного виконання не впливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направив Відповідачу претензію № 874-юр від 10.03.2005, та № 1050-юр від

06.12.2005          р., яку відповідач залишив без відповіді.

Відносини між сторонами мали початок в 2003 році під час дії Цивільного Кодексу Української РСР , згідно статті 4,6 прикінцевих та перехідних положень до ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України , положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, - строк пред'явлення яких встановлений законодавством , що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Станом на 01.01.2004 року позивач не звертався до відповідача з вимогою про оплату коштів , а звернувся з такою вимогою лише в 2005 році в порядку статті 530 ЦК України.

Тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати пункт 5 статті 261 та ч.2 статті 530 ЦК України

Відповідно до ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно з п. 3.3. договору № 2/6гп/3287 від 19.06.2003 укладеного між Позивачем та Відповідачем, витрати пов'язані з доставкою товару до станції призначення сплачує Покупець окремими цільовими платежами на умовах 100% передплати. Тобто право вимагати сплачення грошової суми виникло у позивача ще до поставок товару, які відбулися 22.06.2003 р., 26.06.2003 р, 27.06.2003р. Позивач звернувся з позовом 15.03.2007 року про що свідчить поштовий конверт. Тобто після закінчення строку загальної позовної давності в три роки ( стаття 257 ЦК України).

Суд вважає необгрунтованими посилання позивача на статтю 264 ЦК України яка передбачає що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії що свідчить про визнання нею свого боргу, оскільки на думку позивача відповідач протягом 2004-2005 року чинив дії що ні бито свідчать про визнання ним боргу, а також проводив розрахунки. Розглянувши заяви про залік зустрічних позовних вимог від 28.09.2004 року, 09.04.2004 року , 26.09.2003р., 30.10.2003 року на які посилається позивач як на визнання боргу відповідачем, слід зазначити що в наданих заліках йдеться про погашення заборгованості за вугілля марки „Аш", АО", а не погашення заборгованості за залізничним тарифом.    Акти звірки на які посилається позивач , а саме      станом на

01.07.2006          року не може служити доказом визнання боргу, оскільки звірки не є первинним

документом   , а відображає бухгалтерський облік. У Акті звірки   станом на 01.10.2006

року відповідач зазначив, що 17304 грн.40 коп. списані    у зв'язку з спливом строку

позовної давності.

От же суд вважає що позивач не надав доказів які б свідчили про визнання відповідачем боргу за залізничним тарифом , а отже не вбачає підстав для застосування статті 264 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 267 позовна давність застосовується судом  лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач надав таку заяву і суд застосовує строки позовної давності.

Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови в позову.

Приймаючи до уваги  викладене суд вважає       що  на момент подання позову позивачем сплив строк позовної давності для пред'явлення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати відносяться на позивача

Керуючись статтями 49, 82-84 , Господарського процесуального кодексу України , господарський суд ,-

ВИРІШИВ   :

В позові відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя          Н.В. Пархоменко

Дата підписання рішення 26.04.2007 року