ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.
№ 5/45

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Лисичанськнафтооргсинтез", м. Лисичанськ Луганської області,

на рішення господарського суду Луганської області від 29.03.2007

зі справи № 5/45

за позовом колективного підприємства № 52 "Термоізоляція" (далі –Підприємство), м. Сєвєродонецьк Луганської області,

до відкритого акціонерного товариства "Лисичанськнафтооргсинтез" (далі –Товариство)

про стягнення 30 038,40 грн.,

за участю представників:

позивача – Кириченка Є.В.,

відповідача –Близнюка О.С.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Товариства боргу в сумі 30 038,40 грн.

Рішенням названого суду від 29.03.2007 (суддя Закропивний О.В.) позов задоволено. Прийняте судове рішення мотивовано неналежним виконанням Товариством договірних зобов'язань.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить судове рішення зі справи скасувати внаслідок його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що:

- 08.02.2000 Товариством і Підприємством укладено договір № 6-кр-Д-5-121 (далі –Договір), згідно з умовами якого відповідач доручив позивачеві виконання робіт з капітального ремонту теплоізоляції і теплозахисту трубопроводів та технологічного обладнання;

- Підприємством роботи виконано в установлений строк, а їх загальна вартість становить 30 038,40 грн., що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт № 461/23 (а.с. 9);

- відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Договору Товариство мало оплатити виконані роботи після підписання актів виконаних робіт та пред'явлення Підприємством платіжних вимог-доручень;

- 31.11.2006 позивач направив відповідачеві платіжну вимогу-доручення від 18.11.2006 № 1 на 30 038,40 грн., яку відповідачем не оплачено (а.с. 11);

- Товариство повідомило про порушення відносно нього 08.12.2006 провадження у справі про банкрутство;

- 24.02.2007 в офіційному друкованому органі опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства (а.с. 36);

-   провадження з даної справи порушено 05.02.2007.

Причиною подання касаційної скарги є питання щодо можливості задоволення позовних вимог Підприємства поза межами провадження зі справи про банкрутство Товариства.

Висновки місцевого суду щодо наявної заборгованості Товариства та її розміру є правомірними та сторонами не оспорюються.

Водночас відповідно до частини першої статті 14 Закону України від 14.05.1992 № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон № 2434) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Згідно з частиною другою цієї статті Закону № 2434 вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

У пункті 8.13 рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 04.05.2004 № 04-5/1193 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що Закон № 2434 і ГПК України не містять приписів про заборону на прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також на вирішення спору за цим позовом по суті.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18.03.2002 у справі      № 01-10/16 зазначив, що порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК України до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви.

Тому суди мають у встановленому ГПК України порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство, і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі пункту 1 статті 79 ГПК України зупиняє позовне провадження та роз'яснює позивачу зміст частини другої статті 14 Закону, зазначивши про це в ухвалі або протоколі судового засідання.

Якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову на підставі частини 2 статті 14 Закону.

У разі звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, після винесення ухвали суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 статті 80 ГПК України.

У свою чергу, місцевий суд неправильно застосував наведені норми матеріального права, відхиливши без дослідження та оцінки доводи відповідача щодо здійснення процедури банкрутства, лише з посиланням на те, що звернення Підприємства з вимогами до Товариства в межах провадження зі справи про банкрутство є правом, а не обов’язком відповідача.

При цьому суду першої інстанції належало взяти до уваги те, що законодавець, не виключаючи наявності у позивача права як на звернення до суду, так і на самостійне обрання способу судового захисту, прямо встановив наслідки невикористання конкурсним кредитором свого права на звернення з вимогами до боржника (стаття 14 Закону № 2343).

Отже, суд першої інстанції, встановивши факт опублікування 24.02.2007 відповідного оголошення та приймаючи рішення з даної справи після спливу тридцятиденного строку від цієї події, шляхом дослідження фактичних обставин мав з’ясувати:

- чи виникли вимоги позивача до дня порушення провадження у справі про банкрутство Товариства;

- чи зверталося Підприємство у встановленому порядку з вимогами до Товариства в межах провадження зі справи про банкрутство останнього.

Проте відповідні фактичні обставини місцевим судом не встановлено.

Отже, суд першої інстанції припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Лисичанськнафтооргсинтез" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 29.03.2007 зі справи № 5/45 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов