ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.02.07 р.                                                                               Справа № 12/327пд

Господарський суд донецької області у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Склярук О.І.

Суддя – Сковородіна О.М.

Суддя – Плотніцький Б.Д.

при секретарі судового засідання Здоренко В.В.

за участю представників сторін

від позивача – Бережной Р.В.

від відповідача – не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Дочірньої компанії “Газ Україна” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз Україна” м.Київ

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” м.Маріуполь

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ

Дочірня компанія “Газ Україна” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз Україна” звернулася до господарського суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” м.Маріуполь про визнання договору про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2005 році № 06/04-2308 від 30.12.2004 року недійсним з моменту укладання.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України, вважає що окремі пункти договору суперечать законодавству.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши обставини справи, вислухав пояснення представників сторін господарський суд встановив

Між позивачем та відповідачем було підписано договір № 06/04-2308  від 30 грудня 2004 року про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2005 році. Договір було підписано з протоколом узгодження розбіжностей.

Строк дії вказаного договору закінчився  31 грудня 2005 року

Договір сторонами виконувався, але  не належним чином.

Вказана обставина підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 02.10.2006 року по справі № 7/354 за позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Маріупольгаз” до Дочірньої компанії “Газ України” Національної компанії “Нафтогаз України” про стягнення 409 719 грн 27 коп, згідно якого з позивача по цій справі за не належне виконання   вищезазначеного договору було стягнуто заборгованість та штрафні санкції та іншими документами доданими до справи та не оспорюється представниками сторін.

Позивач просить суд визнати договір недійсним в цілому у зв'язку з тим, що п.5.2. договору та п. 3.2. договору , на його думку не відповідають вимогам чинного  законодавства.

Вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав

Відповідно до частини 2 ст.202 Цивільного кодексу України, договір є багатосторннім правочином .

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно  до статті 215 Цивільного кодексу України,  підставою  недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 217 Цивільного кодексу України визначає, правові наслідки недійсності окремих частин правочину, а саме:    недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

В даному випадку,  позивач вважає, що п. 3.2. договору , яким передбачено що кількість газу, яка передається Виконавцем Замовнику після транспортування визначається по контрольно-вимірювальних приладах, атестованих в органах Держстандарту України, що встановлені у Споживачів, які повинні відповідати вимогам Правил виміру споживання газів та рідин стандартними звужуючими пристроями РД-50-21380 Держкомітету СРСР по стандартах, іншими нормативними документами Держстандарту України і мати клас точності не гірше ніж 1.0, вважаючи, що вказаний пункт суперечить  положенням Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” посилаючись, що стаття 1 вказаного закону встановлює, що відсутність приладів однакового класу точності є порушенням принципу єдності вимірювання на підприємстві, а ст.9 Закону передбачає застосування засобів вимірювальної техніки виключно при їх відповідності вимогам щодо точності встановленим для цих засобів у певних умовах їх експлуатації.

Суд зазначає, що редакція статті 1 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” (  як в редакції яка діяла під час підписання спірного договору, так і на цей час,  не містить вказаного принципу.)

Посилання на приписи статті 9 цього закону в зазначеній позивачем редакції не може взято судом до уваги так як вказана редакція набула чинності з 01.01.2005 року  та не діяла на час підписання договору.

Позивач вважає, що п.5.2. договору, яким передбачено, що оплата послуг по транспортуванню газу здійснюється замовником до 30 числа місяця наступного за звітним, суперечить спільній постанові Кабінету Міністрів України  та Національного банку України від 13.11.1998 р. № 1785 “Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ”, Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований  розподільний рахунки, відкриті газозбутовими та газотранспортними підприємствами Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України “ та Дочірній компанії “Торговий дім “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, затверджений наказом Національної акціонерної компанії Нафтогаз України № 80 від 19.11.1998 р., алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК “Нафтогаз Україна”  за поставлений природний газ “, затвердженому Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 759 від 12.07.2000 р.

На думку суду п.5.2. договору не суперечить  вищезазначеним нормативним актами та не змінює проведення розрахунків встановлених сторонами договору та не суперечить йому. Дочірня компанія “Газ України” має право розпоряджатися грошовими коштами які надходять на її консолідовані розподільчі рахунки на підставі виданих  платіжних доручень, у тому числі на оплату отриманих послуг по транспортуванню природного газу згідно умов договору.

Враховуючи вищевикладене , суд вважає, що позивач не довів суду, що вказаний договір або окремі його пункти є такими, що  суперечать  Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства і в задоволені позову відмовляє.

Судові витрати покласти на позивача

На підставі ст.ст.202 ,203, 217 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 33,43,49, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

В задоволені позову відмовити

Колегія суддів

Головуючий суддя                                                                         О.І.Склярук

Суддя                                                                                              О.М.Сковородіна

Суддя                                                                                              Б.Д.Плотніцький

Суддя                                                                         Склярук О.І.