ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.07                                                                                        Справа №  20/107/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ

до Відкритого акціонерного товариства “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”, м. Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне територіально-галузеве об’єднання “Львівська залізниця”, м.Львів

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансмет”, Тернопільська область, м.Тернопіль

про стягнення суми 473,64 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   –   Шамрай С.В.(довіреність №20 від 01.01.2007р.);

Від відповідача  –Селезень Г.Ю (довіреність  б/н від 14.12.2006р.);

Карачаров В.О. (довіреність №20-384 від 04.12.2006р.);

Від ДТГО “Львівська залізниця” –не з’явився;

Від ТОВ “Трансмет” –не з’явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь ДП “Придніпровська залізниця” плати за користування вагонами в сумі 355,08 грн., збору за зберігання вантажу в сумі 118,56 грн.

Ухвалою господарського суду від 22.02.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/107/07, судове засідання  призначено на 21.03.2007р. У судовому засіданні 21.03.2007р. на підставі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 02.04.2007р. Ухвалою суду від 02.04.2007р. строк вирішення спору у справі №20/107/07 в порядку ст.69 ГПК  продовжений за згодою сторін, цією ж ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Державне територіально-галузеве об’єднання “Львівська залізниця”, м.Львів та Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансмет”, Тернопільська область, м.Тернопіль, розгляд справи відкладено на 16.05.2007р., потім –на 24.05.2007р.

За згодою представників сторін у судовому засіданні 24.05.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує  позовні вимоги, викладені у позовній заяві, та на підставі  ст.ст.46,119 Статуту залізниць України, п.2 розділу 2 Тарифного керівництва №1, Правил користування вагонами і контейнерами, п.9 Правил зберігання вантажів, п. 32 Правил видачі вантажів, ст.ст.258,925 ЦК України, ст.310 ГК України просить позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, мотивуючи наступним. Затримка в прийманні металобрухту, що надійшов у вагоні №60697117 по залізничній накладній №35670420 зі станції Товсте Львівської залізниці, сталась через відсутність посвідчення про вибухобезпечність, про що свідчить акт загальної форми №19153 від 25.08.2006р., складений на станції Запоріжжя-Ліве. Частиною 4 ст.308 ГК України встановлена імперативна норма, що передбачає  зобов’язання вантажовідправника передати перевізникові разом з вантажем документи, які підтверджують якість чи інші властивості вантажу. Главою 3  пар.96 “Технічних умов навантаження та кріплення вантажів” та п. 5.1 ДСТУ 4121-2002  передбачено, що при перевезенні металобрухту  кожен транспортний засіб потрібно супроводжувати документом, що свідчить про приведення металобрухту у стан, безпечний для перевезення, переробки, переплавки та про знешкодження металобрухту від вибухонебезпечних матеріалів. Пунктом 2.4 “Правил оформлення перевізних документів” передбачено, що у графі 4 зворотного боку накладної “Заяви і відмітки відправника” у відповідних випадках проставляються відмітки про найменування і номери документів, які додано до перевізного документа, а також документів, необхідних для виконання митних та інших адміністративних правил. Ці документи повинні бути прикріплені до перевізного документа. Станція відправлення прийняла зазначений вагон від відправника ТОВ “Трнансмет”, не перевіривши наявність посвідчення про вибухобезпечність. Тож посилання позивача на п.2 ст.310 ГК вважає помилковим. Згідно з п.5.6 “Правил оформлення перевізних документів” накладна видається одержувачу після вчинення ним підпису в дорожній відомості про одержання вантажу, при цьому, в разі затримки вагонів, в графі “відмітки залізниці” вноситься відповідний запис, якщо причина затримки залежить від одержувача. В даному випадку така відмітка в перевізних документах відсутня, що свідчить і про відсутність вини одержувача. Також п.8 “Правил зберігання вантажів” передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах нараховується у разі затримки з  вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання. За відсутності вини одержувача, нарахування збору за зберігання вантажу є необгрунтованим.  Позивач повинен був надати додане до залізничної накладної належним чином оформлене свідоцтво про безпеку вантажу. До виконання цього обов’язку ВАТ “Запоріжсталь” не може вважатися таким, що прострочило виконання свого обов’язку прийняти і вивезти вантаж. Просить у позові відмовити.

Треті особи у судове засідання не з’явились, про місце  та час судового засідання повідомлені належним  чином. Суд визнав можливим розглянути справу в порядку ст.75 ГПК України у відсутність третіх осіб за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

25.08.2006р. в 04 год. 50 хв. на станцію призначення Запоріжжя-Ліве прибув з металобрухтом вагон №60697117 зі станції Товсте Львівської залізниці, який простояв на місцях загального користування станції до 26 серпня 2006р. до 16 год. 00 хв.           Вантажоотримувач –ВАТ ЗМК “Запоріжсталь” відмовився від отримання вантажу, через недодання до накладної №35670420 посвідчення про вибухобезпечність вантажу, про що було складено акт загальної форми №19153 від 25.08.2006р.

26.08.2006р. зазначений вагон був виданий вантажоотримувачу –ВАТ ЗМК “Запоріжсталь”.

Державне підприємство “Придніпровська залізниця” (позивач) нарахувало плату за користування вагонами у сумі 355,08 грн., у т.ч. ПДВ, про що свідчить відомість плати за користування вагонами №28080255 та акт загальної форми №19152 від 25.08.06р. Розрахунок плати виконаний із застосуванням ставок доповнення №1 плати за користування вагонами і контейнерами залізниць згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України №706 від 08.10.2004р. Крім того, нарахувало суму 118,56 грн., у т.ч. ПДВ, за зберігання вантажу у вагоні, що відображено у накопичувальних картках №280812 від 27.08.2006р. і актом загальної форми №19156 від 27.08.2006р.

Проаналізувавши чинне законодавство, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на наступних підставах.

Статтями 306, 307 ГК України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо), умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються цим Кодексом, транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Аналогічні положення передбачені ст.908 ЦК України.

Згідно зі статтями 3, 8 Закону України “Про залізничний транспорт” законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України “Про транспорт”, цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов’язковими для  всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст.46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний  прийняти  і  вивезти  зі  станції вантаж,  що  надійшов на його адресу.  Терміни вивезення і порядок  зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що  прибули,  зберігаються  на  станції  безкоштовно протягом доби.  Цей  термін  обчислюється  з  24-ої  години   дати вивантаження  вантажу  (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання  вантажу  на  станції  понад  зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Обов’язок одержувача прийняти вантаж, який прибув на його адресу, також встановлений статтею 310 Господарського кодексу України. Він має право відмовитись від прийняття пошкодженого або зіпсованого вантажу, якщо буде встановлено, що внаслідок зміни якості виключається можливість повного або часткового використання його за первісним призначенням. Аналогічні підстави відмови передбачені ст.47 Статуту. Таким чином, право вантажоотримувача металобрухту, у даному випадку відповідача, відмовитися від прийняття вантажу (металобрухту) в зв’язку з відсутністю документів, підтверджуючих радіаційну безпеку чи вибухобезпечність (вантажосупроводжуючих документів) законодавчо  не закріплена.

Відповідно до ст.119 Статуту за  користування  вагонами  і   контейнерами   залізниці вантажовідправниками,  вантажоодержувачами,  власниками  під'їзних колій,   портами,   організаціями,   установами,   громадянами   - суб'єктами  підприємницької  діяльності  вноситься плата.  Порядок визначення  плати  за  користування  вагонами  (контейнерами)   та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів),  що  виникла  з  вини  залізниці, встановлюється Правилами.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458,  облік   часу   користування  вагонами  і  контейнерами  та нарахування плати за  користування  ними  провадиться  на  станції відправлення  та  призначення  за “Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)” форми ГУ-46,  яка складається на  підставі  “Пам'яток  про користування вагонами (контейнерами)” форми ГУ-45, “Актів про затримку вагонів” форми ГУ-23а , “Актів загальної форми ГУ-23”. Позивач перелічені документи надав.

На підставі зазначених норм, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Розрахунок плати за користуваннями вагонами у сумі 355 грн. 08 коп., у т.ч. ПДВ, виконаний позивачем правильно, із застосуванням ставок доповнення №1 плати за користування вагонами і контейнерами залізниць, згідно з Розпорядженням Кабінету  Міністрів України № 706 від 08.10.2004р.

Крім того, відповідно до пп.2.8 п.2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1, п.8.9 Правил зберігання вантажів,  затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. за № 644, зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.200р. за №866/5087,  незалежно від сплати суми за користування вагоном  позивач правомірно нарахував збір у сумі  118 грн. 56 коп., у т.ч. ПДВ, за зберігання вантажу в вагоні № 60697117 на ст. Запоріжжя Ліве.

Відповідач не надав суду доказів  перерахування позивачу заявленої суми боргу.

Таким чином, вимоги про стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь” на користь Державного підприємства “Придніпровська залізниця” суми 355 грн. 08 коп. плати за користування вагонами та суми 118 грн. 56  коп. збору за зберігання вантажу  є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,  спростовуються заперечення відповідача та його посилання на ч.4 ст.612, ч.2 ст.613 ЦК України, ст.ст.6,120 Статуту залізниць України, п.1.6,п.2.4,п.5.6 “Правил оформлення перевізних документів”, п.8 “Правил зберігання вантажів”. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в обов’язки залізниці входить своєчасне  перевезення вантажу до станції призначення та його схоронність (збереження). Посилання відповідача на відсутність вини, оскільки залізниця втратила документи щодо безпечності вантажу, не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки така підстава відмови від отримання вантажу не віднесена законодавством до переліку підстав, за яких вантажоодержувач має право відмовитись від прийняття вантажу.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його  неправильних дій.

Керуючись ст.ст.  49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з  Відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”  (69008, м.Запоріжжя, вул.Південне шосе, 72,  р/р 1 в АБ “Металург”, МФО 313582, ) на користь Державного підприємства “Придніпровська залізниця” (42602, м.Дніпропетровськ, 38, пр. Карла Маркса, 108, р/р 2003 у Дніпропетровській філії АБ “Експрес-банк” м.Дніпропетровськ, МФО 306964, )   суму 355 грн. 08 коп. плати за користування вагонами, суму 118 грн. 56 коп. збору за зберігання вантажу,  суму 102 грн. витрат на сплату державного мита, суму 118 грн. витрат на сплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                      Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі   20.08.2007 р.