ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2007 р.                                     м.Чернівці                             Справа № 10/70

За позовом Комунального підприємства “Новодністровське бюро технічної інвентаризації”

до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області

про визнання нечинним рішення

Головуючий суддя Скрипничук І.В.

при секретарі Добровольській А.Я.

Представники:

Від позивача –не з’явився

Від відповідача –Кальній Т.І. –представник за дорученням № 03/7-70 від 05.02.2007р.

СУТЬ СПОРУ:          Комунальне підприємство “Новодністровське бюро технічної інвентаризації” м.Новодністровськ звернулось з позовом у порядку адміністративного судочинства до Державної інспекції з контролю за цінами в Чернівецькій області про визнання нечинним рішення за № 46 від 21.09.2005р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач безпідставно посилається на рішення Новодністровської міськради № 195-8 від 11.08.2004р., як на підставу для застосування до позивача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Дійсно, підставою для застосування економічних санкцій є застосування вільних цін на продукцію (послуги, роботи) за умови запровадження для них режиму державного регулювання.

Комунальне підприємство “Новодністровське бюро технічної інвентаризації” вважає, що  встановлення Новодністровською міською радою вартості однієї норми часу в розмірі 6,70грн. не свідчить про запровадження режиму державного регулювання цін.

Позивач є комунальним підприємством, заснованим на спільній власності територіальної громади м.Новодністровськ Чернівецької області. Це знайшло своє відображення в Статуті підприємства. Цей факт визнає відповідач.

Відповідно до частини 1 ст. 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Тобто, повсякденне управління комунальними підприємствами взагалі, та КП “Новодністровське БТІ” зокрема, здійснює виконавчий орган ради –виконком.

Порушення позивачем рішення свого засновника щодо порядку здійснення ним підприємницької діяльності жодним чином не є підставою для застосування до підприємства економічних санкцій державної інспекцією з контролю за цінами.

Той факт, що встановлення виконкомом Новоднстровської міської ради вартості однієї норми часу виконуваних робіт для КП “Новодністровське БТІ” не являється державним регулюванням цін та тарифів, що підтверджується наступним.

Відповідно до п. 12 “Повноважень  центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг”, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1548 від 25.12.1996р., встановлення (регулювання) тарифів на інвентаризацію нерухомого майна, на оформлення прав власності та реєстрацію таких прав є повноваженням виключно обласних державних адміністрацій, а не виконкомів міських рад.

При цьому відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України     № 1548 повноваження, зазначені в Додатку до даної постанови, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Відповідно до ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” серед інших власних повноважень до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі повноваження: “встановлення  в порядку і в межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади...”

Дійсно, законодавством визначено порядок і межі встановлення тарифів органами місцевого самоврядування щодо оплати побутових, комунальних та транспортних послуг. Це визначено Законами України “Про житлово-комунальні послуги”, Законом України “Про місцевий електричний транспорт” тощо.

При цьому законодавством не визначено порядок і межі встановлення тарифів органами місцевого самоврядування на інвентаризацію нерухомого майна, на оформлення прав власності на об’єкти нерухомого майна та реєстрацію таких прав.

Тобто, послуги БТІ по інвентаризації нерухомого майна, оформленню прав власності на об’єкти нерухомого майна та реєстрацію таких прав не належать до “інших послуг”, тарифи на які можуть встановлювати  виконавчі органи міських рад відповідно до ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Таким чином, державне регулювання цін  (тарифів) на інвентаризацію нерухомого майна, оформлення прав власності на об’єкти  нерухомого майна та реєстрацію таких прав належать до компетенції виключно обласних державних адміністрацій.

Вказане знайшло своє підтвердження і в “Механізмі регулювання та встановлення цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг”, який затверджений Розпорядженням 261-р “Про виконання повноважень обласною державною адміністрацією в галузі ціноутворення”.

Чернівецька облдержадміністрація в період з 11.08.2000р. по 31.07.2005р. не скористалася наданим їй правом встановлення тарифів на інвентаризацію нерухомого майна, на оформлення прав власності на об’єкти нерухомого майна та реєстрацію таких прав.

Проте, розпорядженням голови облдержадміністрації № 50-р від 23.02.2005р. був встановлений граничний норматив рентабельності – 15 % до економічно обґрунтованої собівартості.

Даний норматив позивачем жодного разу не був порушений.

Таким чином, виконком Новодністровської міської ради мав право винести таке рішення лише щодо власного (комунального) підприємства, використовуючи своє право засновника щодо управління заснованим підприємством, при цьому таке рішення не може розглядатися як державне регулювання цін.

Відповідач вимоги позивача заперечує, посилаючись на те, що останнє є комунальним підприємством, заснованим на власності територіальної громади м.Новодністровськ. Відповідно до ч.1 ст. 78 Господарського кодексу України, комунальне унітарне підприємство створюється компетентним органом місцевого самоврядування у розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності  і входить до сфери його управління. А тому, виконавчий комітет Новодністровської міської ради мав право встановлювати для свого власного комунального підприємства вартість послуг для здійснення ним підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 15.06.2006р. провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 9/114.

Ухвалою суду від 20.04.2007р. провадження у даній справі поновлено у зв’язку з набранням законної сили судового рішення у справі № 9/114, яким відмовлено у позові Комунального підприємства “Новодністровське бюро технічної інвентаризації” до виконавчого комітету Новодністровської міської ради про визнання нечинним рішення, яким встановлено вартість однієї норми часу виконаних робіт (послуг) бюро технічної інвентаризації 6,70грн. та встановлено граничний норматив рентабельності 15 відсотків.

Розпорядженням голови господарського суду Чернівецької області справу передано до провадження судді Скрипничуку І.В.

Ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 05.07.2007р., про що представник позивача був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що справа підлягає розгляду за наявними в ній матеріалами.

Так, з 29 серпня по 16 вересня 2005 року державної інспекцією з контролю за цінами у Чернівецькій області було проведено перевірку дотримання комунальним підприємством “Новодністровське БТІ” порядку дотримання та застосування тарифів на платні послуги за період з 11.08.2004р. по 31.07.2005р.

За результатами перевірки згідно акту від 16.09.2005р. відповідачем винесено рішення № 46 від 21.09.2005р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, відповідно до якого вилучено у позивача в дохід  державного бюджету 3714,25грн. та стягнуто штраф у сумі 7428,50грн.

Суд вважає, що оспорюване рішення прийнято правомірно у відповідності до чинного законодавства, а тому правових підстав для визнання його нечинним немає з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що встановлення виконавчим комітетом Новодністровської міської ради вартості однієї норми часу виконуваних робіт є нічим іншим, як визначенням засновником порядку здійснення підприємницької діяльності і здійснюється в порядку повсякденного управління, тому зазначені тарифи не можуть вважатись державним регулюванням цін (тарифів).

Проте, вказане твердження суперечить статтям 27,29 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, якими визначені повноваження виконавчих органів рад у сфері управління майном територіальної громади, повноважень щодо повсякденного управління комунальними підприємствами зазначені статті не містять. Отже процедура встановлення тарифів для комунальних підприємств не може вважатись повсякденним управлінням.

Згідно із статтею 191 Господарського кодексу України, державне регулювання цін здійснюється шляхом встановлення фіксованих державних та комунальних цін. Вказаною статтею також визначено, що комунальними цінами вважаються ціни на продукцію та послуги, виробництво яких здійснюється комунальними підприємствами.

Таким чином, твердження позивача, що ціни та тарифи на послуги по інвентаризації нерухомого майна оформленні прав власності та об’єкти нерухомого майна, реєстрації таких прав не відносяться до державних фіксованих чи регульованих цін і тарифів, в зв’язку з тим, що їх затверджують органи місцевого самоврядування, є безпідставним, оскільки нормами господарського кодексу чітко визначено, що державне регулювання цін здійснюється шляхом встановлення фіксованих та комунальних цін.

Безпідставні є також твердження позивача, що оскільки законодавством не визначено порядок і межі встановлення тарифів органами місцевого самоврядування, то виконавчі комітети місцевих рад мають право встановлювати ціни (тарифи) виключно на побутові, комунальні та транспортні послуги, тобто ті, які чітко визначені у статті 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. Послуги БТІ по інвентаризації нерухомого майна, оформленні права власності на об’єкти нерухомого майна, реєстрації таких прав не зазначені у вказаній статті і тому не належать до “інших послуг”, тарифи на які можуть встановлюватися виконавчими органами міських рад відповідно до статті 28 Закону України “Про  місцеве самоврядування в Україні”.

Зазначене не може бути прийняте до уваги.

Так, відповідно до пункт 2 статті 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: встановлення  в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної форми власності.

Відповідно до положень зазначеної статті, критерієм віднесення тієї чи іншої послуги та плати за неї до повноважень виконавчих органів місцевих рад виступає суб’єкт надання послуги (комунальне підприємство), а ніяк не вид послуги, як стверджує позивач. таким чином, встановлення плати за будь-які послуги, що надаються комунальними підприємствами відноситься до компетенції виконавчих органів місцевих рад.

Позивач є комунальним підприємством, заснованим на власності територіальної громади м.Новодністровськ. Відповідно до частини 1 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство створюється компетентним органом місцевого самоврядування у розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Отже, виконавчий комітет Новодністровської міської ради мав право встановлювати для свого власного комунального підприємства вартість послуг для здійснення ним підприємницької діяльності.

Вказане підтверджується постановою Господарського суду Чернівецької області від 10 липня 2006 року по справі № 9/114, що набрала законної сили, згідно якої виконавчий комітет Новодністровської міської ради, приймаючи рішення № 195-8, діяв в межах своїх повноважень і виніс вказане рішення в межах норм чинного законодавства, а саме статті 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.

Таким чином державна інспекція з контролю за цінами в Чернівецькій області, при винесенні рішення від 21.09.2005р. № 46 про застосування економічних санкцій до Новодністровського БТІ, діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 86, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, п.2 Прикінцевих ат перехідних положень КАС України, с у д –

П О С Т А Н О В И В:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи у апеляційній інстанції та залишенні даної постанови у силі.

Відповідно до ст. 185, ч.1-3, 5 ст. 186 Кодексу адміністративного судо-чинства України сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної заяви або апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану постанову.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                          І.В. Скрипничук