ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2007 р.
№ 18/402пд

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Краматорської міської ради

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2005

у справі
№18/402пд господарського суду Донецької області

за позовом
Краматорської міської ради

до

треті особи
1)          ДПІ у м.Краматорську
2)          ТОВ “Альфамет”
1)          Універсальна біржа “Примус”
2)          ДКВРП “Крамремжилсервіс”

про
визнання недійсною угоди,

та за зустрічним позовом
ДПІ у м.Краматорську

до
Краматорської міської ради

про
визнання недійсним рішення в частині,

за участю представників сторін від:

позивача за первісним позовом:  не з’явились

відповідачів за первісним

позовом: 1)Конограєва І.В. –за довіреністю від 31.07.2007

2) Стародубцева Л.В. –за довіреністю від 31.07.2007р.

третіх осіб: не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.11.2004 року (суддя Овсяннікова О.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2005р. (судді Старовойтова Г.Я. – головуючий, Волков Р.В., Кондратьєва С.І.), в позові про визнання недійсною угоди по продажу Будинку печаті та визнання права власності на це майно відмовлено; зустрічний позов задоволено:  визнано недійсним п.2, п.п.2.1, 2.2 рішення Краматорської міської ради від 26.02.2004р. №17/ІУ-12; стягнуто з  Краматорської міської ради в доход державного бюджету 85грн. державного мита.

В касаційній скарзі Краматорська міська рада просить рішення та постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

ДПІ у м.Краматорську у відзиві на касаційну скаргу просить постанову залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників відповідачів, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державне комунальне виробничо-ремонтне підприємство „Крамремжилсервіс”, створено на базі комунальної власності та належить підприємству на правах повного господарського відання.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України “Про власність”, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, створена  власником  юридична  особа відповідає за своїми зобов'язаннями всім закріпленим за нею майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення на вимогу кредиторів.

У відповідності до ст.37 цього ж Закону здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

Станом на 06.04.2001р. податковий борг Державного комунального виробничо-ремонтного підприємства „Крамремжилсервіс” складав 208439,73грн. В зв'язку з цим підприємству було направлено податкове повідомлення від 09.04.2001р. № 54/24-014-4, згідно якого все майно та майнові права підприємства знаходяться у податковій заставі до повного погашення податкової заборгованості.

Податкова інспекція 04.10.2001р. направила підприємству першу податкову вимогу №1/25/23945/24-013, 22.11.2001р. - другу податкову вимогу №2/941/29547/10/24-013 про факт знаходження всього майна у податковій заставі, починаючи з 01.06.2001р.

Рішенням господарського суду Донецької області  від  24.06.2003р. у     справі №34/103а визнані недійсними податкове повідомлення від 09.04.2001р. №54/24-014-4, перша податкова вимога №1/25/23945/24-013  від 04.10.2001р., друга податкова вимога №2/941/29547/10/24-013 від 22.11.2001р.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2003р. у справі №34/103а, яка набрала законної сили, рішення   господарського суду Донецької області від 24.06.2003р. у справі №34/103а скасовано в частині визнання недійсною першої податкової вимоги      №23945/10/24-013 від 04.10.2001р. та другої податкової вимоги №2/941/29547/10/24-013 від 22.11.2001р.

Тобто, суди дійшли висновку, що перша податкова вимога №1/25/23945/24-013 від 04.10.2001р. та друга податкова вимога №2/941/29547/10/24-013 від 22.11.2001р. є дійсними та такими, що прийняті на підставі діючого законодавства.

В постанові Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2003р. у справі №34/103а зазначено: що позивач (Державне комунальне виробничо-ремонтне підприємство “Крамремжилсервіс”) станом на 03.10.2001р. не сплачував у встановлені строки податковий борг по узгодженим податковим зобов’язанням у сумі 143472,72грн., а також станом на 22.11.2001р. не сплачував суми податкового боргу по узгодженим податковим зобов’язанням у сумі 271263,89грн.

Згідно ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом ст.8 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (із змінами та доповненнями ) право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення (п.8.1). Право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим законом, суми податкового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації (пп.8.2.1 п.8.2). З  урахуванням  положень  цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу (пп.8.2.2 п.8.2).

У відповідності до п.11.1 ст.1 вказаного Закону у  разі  коли  платник  податків,  який   перебуває   у державній або комунальній власності, не погашає суму податкового боргу у строки, встановлені цим Законом, податковий орган здійснює заходи щодо продажу активів такого платника податків, які не входять до складу цілісного майнового комплексу, що забезпечує здійснення основної діяльності платника податків.

Податковий орган, в зв'язку з неприйняттям керівником підприємства-боржника діючих заходів щодо погашення податкової заборгованості підприємства та відповідно до вищевикладених вимог Закону провів опис нежитлового фонду, який не входить до складу цілісного майнового комплексу, про що складено акт опису №20-24-014-5 від 12.02.2004р. та передано до уповноваженої біржі для здійснення реалізації у рахунок погашення податкового боргу.

Універсальна біржа “Примус” 28.05.2004р. провела публічні торги з реалізації активів Державного комунального виробничо-ремонтного підприємства „Крамремжилсервіс”. За результатами торгів ТОВ “Альфамет” придбало Будинок печаті, який увійшов до акту опису, що розташований за адресою: м. Краматорськ, вул. Шкадинова, 32. Факт придбання Будинку печаті оформлений договором купівлі-продажу №33 від 01.06.2004р.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, позовні вимоги Краматорської міської ради про визнання недійсною угоди щодо продажу з публічних торгів Будинку печаті та визнання права власності на це майно правомірно визнав безпідставними і відмовив в задоволенні первісного позову, оскільки зазначене нерухоме майно було передано Державною податковою інспекцією у м.Краматорську для примусової реалізації через біржу на підставі акту опису активів №20-24-014-5 від 12.02.2004р.; відчуження майна платника податків в рахунок погашення його податкового боргу було здійснено податковим органом у відповідності до пп.10.1.1 п.10.1 ст.1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними   цільовими   фондами” та  п.3 Постанови   Кабінету  Міністрів   України “Про затвердження Порядку стягнення грошових коштів і продажу інших активів платника податків, що знаходяться у податковій заставі” №538 від 15.04.2002р.

Згідно приписів частини  2  статті  111-7 Господарського  процесуального  кодексу  України  до  юрисдикції  касаційної  інстанції  не  відноситься  повторна  оцінка доказів та  встановлення  обставин  відхилених  господарським  судом  при  розгляді  спору.

Що стосується зустрічного позову ДПІ у м.Краматорську Донецької області про визнання недійсним рішення Краматорської міської ради від 26.02.2004р. №17/ІУ-12 в частині передачі з балансу Державного комунального виробничо-ремонтного підприємства „Крамремжилсервіс” на баланс Управління житлового і комунального господарства житловий фонд та нежитлові виробничі і невиробничі будівлі та споруди, слід зазначити наступне.

В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій і підтверджується матеріалами справи, рішення Краматорської міської ради від 26.02.2004р. №17/ІУ-12 було прийняте Радою з метою виведення активів підприємства з податкової застави, що є порушенням чинного законодавства, оскільки було винесено після виникнення податкової застави та складення акту опису активів платника податків. Відтак, судові рішення в частині задоволення зустрічного позову є законними та обґрунтованими.

Доводи позивача за первісним позовом, викладені у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки їм була надана вичерпна оцінка судами попередніх інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України.

Твердження оскаржувача про порушення судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.01.2005р. у справі №18/402пд залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький