ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.

№ 11/366(20/34)-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:    Ткаченко Н.Г.,

суддів                            Заріцької А.О.,

Мамонтової О.М.,

розглянувши

касаційну  скаргу       Відкритого акціонерного товариства

“Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”

на постанову                Дніпропетровського апеляційного господарського

суду від 12.04.2007  р.

у  справі                        № 11/366 (20/34)-06

господарського суду   Дніпропетровської області

за позовом                     Приватного підприємства “Аллонж”

до                                    Відкритого акціонерного товариства

“Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"                    про                                  стягнення  158 167,13 грн.

за участю представників:

ПП “Аллонж” –Горулька А.О.,

ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” –Нєсмєян Г.В.

В С Т А Н О В И В :

У січні 2006 року приватне підприємство “Аллонж” (далі - ПП “Аллонж”) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом у якому просило стягнути з відповідача –Відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” (далі –ВАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат") 158 167,13 грн., у тому числі 130 515,09 грн. збитків від інфляції та 27 652,04 грн. в рахунок 3% річних, нарахованих за період вересень 2004 р. – грудень 2005 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань з оплати товару, поставленого за договорами № 75-19-01/99 від 09.02.99р, № 678-19-01/99 від 28.05.99р. та  на не оплату пред’явлених простих векселів №№ 2491, 2525, 2524 (т.1 а.с.2-4).

Справа господарськими судами розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від             26.12.2006 року позов задоволено. З відповідача на користь позивача стягнуто                     130 515,09 грн. збитків від інфляції, 27 652,04 грн. в рахунок трьох відсотків річних, 1 581,67 грн. витрат по оплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2006 р. залишено без змін.

Суд  апеляційної інстанції  вважав вірним і обґрунтованим висновок  господарського суду про доведеність факту існування заборгованості відповідача перед позивачем сумою 692 249, 26 коп. і прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договорами купівлі-продажу від 09.02.1999 р. та 28.05.1999 р. в сумі 137 751, 57 грн., та за  неоплаченими векселями  в сумі 555 497,69 грн.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду  ВАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить зазначену постанову скасувати і передати справу для розгляду в Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Доводи касаційної скарги відповідач обґрунтовує неправильним застосуванням судами до спірних правовідносин норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм  матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що, між сторонами у справі - ПП “Аллонж” та ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” було укладено договори №75-19-01/99 від 09.02.1999 р. та № 678-19-01/99 від 28.05.1999 р., предметом яких є поставка зазначеного у специфікаціях товару. На виконання умов вказаних договорів позивачем відповідачу поставлено товар на загальну суму 796 749,26 грн. Також встановлено, що відповідач, виконуючи зобов’язання з оплати товару, перерахував відповідачу 100 000 грн.

Крім того, в рахунок погашення заборгованості позивачем видано три простих векселі на суму 559 997,69 грн. Заборгованість у сумі 137 751, 57 грн. залишилась не погашеною.

21.06.2000 р. ПП “Аллонж” звернулося до відповідача з претензією на суму 696 749,26 грн., що включає в себе заборгованість за вказаними договорами та за виданими в рахунок погашення заборгованості векселями. Вказана претензія визнана позивачем на суму 692 249,26грн.

Як встановлено судами, за визнаною претензією 04.04.2002 р.  було відкрито виконавче провадження, яке 12 квітня 2002 року зупинено, у зв’язку з порушенням провадження у справі про банкрутство відповідача. На час вирішення спору судом першої інстанції заборгованість відповідачем не погашена, виконавчі дії не здійснюються, оскільки виконавче провадження не поновлювалось (т. 2 а.с.66).

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шляхом визнання претензії було підтверджено факт існування перед позивачем прострочених грошових зобов'язань на визнану суму, що є підставою для застосування ст. 625 ЦК України - зобов'язання сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Такий висновок суду підтриманий і апеляцією.

Разом з тим, такого висновку суди дійшли без урахування норм права, що підлягали застосуванню до спірних відносин, та обов'язковості  вказівок, що містяться  у постанові касаційної інстанції від 10 жовтня  2006 року.

Так, суд першої інстанції не обґрунтував своїх висновків щодо застосування норм матеріального права при стягненні відсотків та збитків від інфляції внаслідок порушення відповідачем зобов’язань, які виникають з різних підстав –укладення договорів, що регулюються  нормами цивільного права,  та видачі векселів, що регулюються  нормами вексельного права.

Крім того судами не враховані і належно не оцінені обставини, що стосуються питання банкрутства відповідача і можуть мати правові наслідки для вирішення даного спору.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2006 р. скасовано ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2004 р., якою було порушено провадження  у справі № Б26/70/04 про банкрутство ВАТ “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", і прийнято нове рішення, яким провадження у справі № Б26/70/04 припинено (т.2 а.с.74-76).

26.10.2006 р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі № Б15/211-06 про банкрутство                            ВАТ  “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", розгляд справи у підготовчому засіданні  призначено на  23.11.2006 р. ( т.2 а.с.78).

Матеріали справи містять копію ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2006 р. у справі № Б15/211-06 про банкрутство (т.2 а.с. 77,78), проте, судами не з’ясовано на якій стадії знаходиться провадження у цій справі, чи звертався позивач з основними вимогами у справі про банкрутство.

З’ясування наведених обставин має значення для встановлення обґрунтованості висновків про задоволення вимог позивача.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї норми,  вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів.

Неповне встановлення судами обставин, що мають значення для справи, є порушенням вимог ст. 47 ГПК України, яка визначає, що судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи, та ст.  38 ГПК України, яка зобов’язує суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Наведені порушення норм процесуального права призвели до неповного з’ясування обставин справи, тому відсутні підстави вважати, що судами дана правильна правова оцінка спірним правовідносинам та зроблений висновок щодо прав і обов’язків сторін, який відповідає нормам матеріального права.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неповного з’ясування обставин справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, прийняті судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” задовольнити частково.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2006 року у справі № 11/366 (20/34)-06 скасувати.

3.          Справу направити на новий розгляд до господарського суду  Дніпропетровської області

Головуючий                                                       Н. Ткаченко

Судді                                                                    А. Заріцька

О.Мамонтова