ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"26" липня 2007 р.
Справа № 4/491-06-12768

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:                                Мацюри П.Ф.

Суддів:                                        Андрєєвої Е.І.,

Ліпчанської Н.В.

При секретарі                              Юзьковій І.В.

за участю представників :

від позивача   Мицько Р.М. за довіреністю № 346/10 від 29.12.2006р.

від відповідача    Ельчібекян І.М. за довіреністю № 21/17-1 від 02.01.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”  та ВАТ „ОДЕСАЗ”

на рішення господарського суду Одеської   області  від 06.04.2007 р.

зі справи №4/491-06-12768

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

до ВАТ „ОДЕСАГАЗ”

про стягнення боргу та штрафних санкцій за поставлений природний газ 1 378 161,73 грн..

За зустрічним позовом ВАТ „ОДЕСАГАЗ”

до Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”

про визнання недійсним договору та зобов’язання виконати певні дії

Встановив:

Дочірня компанія “Газ України”Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Одесагаз” з позовом про стягнення боргу за поставлений природний газ у розмірі 368 018,06 гривень, пені у розмірі 57 925,49 гривень, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 765 908,66 гривень, трьох відсотків річних з простроченої суми у розмірі 186 309,52 гривень.

Відповідач з позовом не погодився та звернувся до ДК “Газ України”НАК “Нафтогаз України”з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору №06/03-3085 від 24.12.2004 р. на постачання природного газу зазначаючи, що НАК “Нафтогаз України” здійснює реалізацію природного газу населенню через ДК “Газ України” та суб’єктів господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності  з постачання природного газу за регульованим тарифом.

Кабінет Міністрів України може, у визначених законом випадках,  видавати правила, обов’язкові для сторін публічного зобов’язання, в тому числі щодо встановлення або врегулювання цін. Умови зобов’язання, що не відповідають  цим правилам або встановленим цінам, є недійсними (ст. 178 ГК України). Позивач за зустрічним позовом вважає, що спірний договір не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. №1729 “Про забезпечення споживачів природним газом”.

12.03.2007 року ВАТ “Одесагаз” уточнило зустрічні  позовні вимоги та зазначило, що ДК “Газ України” не має достатньої правоздатності щодо постачання газу, тому що не отримав ліцензію, необхідну для здійснення таких дій. Неправомірність дій сторони, на думку зустрічного позивача, полягає в тому, що відповідно до вимог, які висунуті ПКМУ від 27.12.2001 р. №1729 п. 2 п.п. г) реалізацію газу населенню здійснює НАК “Нафтогаз України”, через свою дочірню компанію  “Газ України”, підприємства газопостачання та газифікації і державне комунальне підприємство  “Київгаз”. ВАТ “Одесагаз” вважає, що ДК “Газ України”є неналежною стороною за договором та доповнив свої позовні вимоги вимогою про зобов’язання ДК “Газ України”повернути усе отримане за недійсним правочином належному набувачу –НАК “Нафтогаз України”.

ДК “Газ України”ДАК “Нафтогаз України” з вимогами, що викладені у зустрічному позові не погодилось, оскільки  умови договору на постачання природного газу, укладеного між сторонами повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Посилання ВАТ “Одесагаз” на те, що реалізація газу населенню повинна здійснювати безпосередньо ДК “Газ України” не відповідає дійсності та суперечить положенням Постанови Кабінету міністрів України №1729 “Про забезпечення споживачів природним газом”. Відповідач зазначає, що він є дочірньою компанією НАК “Нафтогаз України”, має відповідну ліцензію на постачання природного газу для населення.

Також відповідно до п. 2.5 Умов та правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійні умови) з постачання природного газу за регульованим тарифом (затверджені постановою НКРЕ України від 12.08.1999 р. №1043) ліцензіат повинен виконувати в повному обсязі фінансові зобов’язання –своєчасну оплату природного газу, оплату послуг з транспортування  та зберігання природного газу, відповідно о умов укладених договорів.

21 березня 2007 року ДК “Газ України”ДАК “Нафтогаз України” надали до суду заяву про збільшення позовних вимог та просили суд стягнути з ВАТ “Одесагаз” 368 018,06 гривень основного боргу, 60 280,01 гривень –пені, 809 555,31 –сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 189 779,93 гривень –три відсотка річних з простроченої суми. Зазначене збільшення було здійснено позивачем по первісному позову з урахуванням часу прострочення, що сплинув за період розгляду справи.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.04.2007р. (суддя Літвінов С.В. ) позов Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”до Відкритого акціонерного товариства “Одесагаз” задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Одесагаз” код 03351208  на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 368 018,06 гривень - борг за поставлений природний газ за договором №06/03-3085 на постачання природного газу  від 24 грудня 2003 року, державне мито 3569,25 грн. та витрати  на ІТЗ судового процесу в розмірі  29,50  грн.

У задоволенні  зустрічної позовної заяви відмовлено.

Задовольняючи первісний позов частково та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову господарський суд своє рішення мотивував тим, що спір виник у зв'язку з невиконанням ВАТ "Одесагаз" зобов'язань за договором від 24.12.2003р. № 06/03-3085, за яким відповідач отримавши природний газ та забезпечивши ним споживачів не розрахувався з постачальником відповідно до умов договору. Кількість передачі газу підтверджується відповідними актами і не заперечується ним.

Відмовляючи в стягненні пені, витрат, пов'язаних з інфляційними процесами, та 3-х відсотків річних суд виходив із того, що вимоги ДК “Газ України” ДАК “Нафтогаз України” не відповідають умовам договору та недоведені позивачем, оскільки відповідно до п.6.3 Договору штрафні санкції нараховуються лише на кошти, фактично отримані газопостачальною організацією від населення та не перераховані постачальнику, які підтверджуються вчасно наданою довідкою ВАТ "Одесагаз" про це.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ВАТ "Одесагаз" до позивача за первісним позовом про визнання недійсним договору № 06/03-3085 від 24.12.2003р. суд обґрунтував своє рішення пропуском позивачем строку позовної давності та відсутністю підстав визнання договору недійсним.

Не погоджуючись з  вказаним рішенням суду першої інстанції,  позивач звернувся  з апеляційною скаргою  від 16.04.2007р. до Одеського апеляційного господарського суду в якій  просить частково скасувати рішення господарського суду  Одеської області від 06.04.2007 р. по справі №4/491-06-12768 в частині стягнення пені та 3-х відсотків річних та інфляційних, зазначаючи що дане рішення не можна визнати законним, оскільки прийнято судом за неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3-х відсотків річних.

Відповідач - ВАТ "Одесагаз" не має права визначати порядок та розміри розрахунків з позивачем, а борг за поставлений природний газ підлягав реструктуризації є необґрунтованим так як не відповідає нормам діючого законодавства, а розроблений і затверджений алгоритм визначає послідовність надходження коштів і дії підприємств і банків, що їх обслуговують.

Також не погоджуючись з вищезазначеним рішенням господарського суду ВАТ „ОДЕСАГАЗ” звернулось з апеляційною скаргою від 23.04.2007р. В якій просить рішення від 06.04.2007 р. по справі №4/491-06-12768 скасувати частково і постановити нове рішення яким задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на те, що у позивача відсутня ліцензія на здійснення діяльності з постачання природного газу для населення, а тому правочин вчинено не дієздатною особою. Нарахування пені, інфляційних та відсотків у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань суперечить загальним засадам цивільного законодавства, порушує принципи підприємницької діяльності і таке інше.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційних скарг,  дослідивши матеріали справи та обставини на які посилаються скаржники, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального  права, апеляційний господарський суд встановив.

24 грудня 2003 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №06/03-3085 на постачання природного газу. Відповідно до умов зазначеного договору ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” як постачальник зобов’язалась передати ВАТ “Одесагаз” в 2004 році природний газ для потреб населення, а ВАТ “Одесагаз” зобов’язалось  прийняти та оплатити газ на умовах даного Договору та в обсязі розрахованому відповідно до вимог ПКМУ від 08.06.96 р. №619.

Відповідно до актів передачі-приймання природного газу, наявних у матеріалах справи, ВАТ “Одесагаз” отримало газ в загальному обсязі –568 282,276 тис.куб.м на загальну суму 65 016 715,20 гривень. Сплачено ВАТ “Одесагаз” за поставлений газ 64 648 697,14 гривень. Тобто за виконанням договору №06/03-3085 від 24.12.2003 р. утворилась заборгованість у сумі 368 018,06 гривень, яка не оспорюється відповідачем.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що постачальник передає газозбутовій організації в 2004 році газ в обсязі до 590 464,000 куб.м. За п. 3.3 Договору приймання-передача газу, поданого постачальником у відповідному місяці оформляється щомісячними актами приймання-передачі газу, в яких визначається обсяг фактично переданого газу. Зазначені акти приймання-передачі газу, відповідно до п.п. 3.4.1 Договору, є підставою для розрахунків.

Договором передбачено, що загальна сума даного Договору складається з сум вартості місячних поставок газу (п. 4.2). Пунктом 5.1 Договору передбачено, що розрахунки за природний газ, спожитий населенням та їх розподіл (крім централізованих розрахунків), згідно Наказу НАК “Нафтогаз України” від 22.12.2003 р. №590, здійснюється відповідно до порядку, який встановлено постановою НКРЕ від 12.07.2000 р. №759.

Відповідно до п. 6.2 Договору сторони домовились, що в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки та на умовах, що зазначені у п.п. 5.1 даного договору з вини газозбутової організації вона сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. В разі наявності заборгованості  газозбутової організації з її вини за даним договором більше двох місяців, постачальник має право в односторонньому порядку розірвати даний договір. Зазначений пункт було змінено сторонами договору Протоколом врегулювання розбіжностей від 15.01.2004 р. який передбачив, що  в разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ, газозбутова організація сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції  трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Пунктом 6.4. Договору передбачено, що за умови своєчасного надання довідки, зазначеної в п. 5.6 Договору (довідка про кошти, отримані від населення), штрафні санкції нараховуються лише на кошти, фактично отримані газозбутовою організацією від населення та не перераховані постачальнику.

Вищезазначеним протоколом розбіжностей, що є невід’ємною частиною договору також передбачено, що за умови своєчасного надання довідки про кошти, отримані від населення, штрафні санкції нараховуються лише на кошти, фактично отримані газозбутовою організацією від населення та не перераховані постачальнику (п. 6.3 за редакцією протоколу розбіжностей).

Правовідносини, з виконання зазначеного договору регулюються, окрім умов договору, цивільного та господарського законодавства також спеціальними нормативними актами, серед яких постанова Кабінету міністрів України від 27.12.2001 р. №1729 “Про забезпечення споживачів природним газом” в редакції, що діяла на момент укладання спірної угоди, тобто на 2003 р.  Відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснює реалізацію природного газу населенню, установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, через свою дочірню компанію "Газ України", підприємства з газопостачання та газифікації і державне комунальне підприємство "Київгаз".

Виходячи з вищенаведеного вбачається що ДК “Газ України” ДАК “Нафтогаз України” є належною стороною в договорі на постачання природного газу та уклала зазначений договір, виходячи з повноважень, якими її наділило законодавство та статуту, затвердженого спостережною радою ДАК "Нафтогаз України" 26.12.2000р. (арк. справи 41-43).

Відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17 березня 2000 року №273 ВАТ “Одесагаз” отримало ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом на території Одеської області. Укладання відповідних договорів передбачено Порядком, затвердженим постановою КМУ від 27.12.2001 р. №1729.

Відтак суд  першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимог про визнання недійсним договору та про застосування наслідків такої недійсності у вигляді реституції.

Також суд першої інстанції  встановив, що виконуючи умови договору, ДК “Газ України” ДАК “Нафтогаз України” поставило ВАТ “Одесагаз” природний газ на загальну суму 65 016 715,20 гривень, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі. ВАТ “Одесагаз” перерахувало за виконані контрагентом зобов’язання 64 648 697,14 гривень. Різниця між сумою, належною до сплати та сплаченою є заборгованістю оплати за поставлений газ відповідно до умов договору на постачання природного газу від 24.12.2003 р.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6.3 Договору, з урахуванням погоджених між сторонами договору розбіжностей, штрафні санкції нараховуються лише на кошти, фактично отримані газозбутовою організацією від населення та не перераховані постачальнику. Тобто за умови своєчасного надання довідки, зазначеної в п. 5.6 Договору (довідка про кошти, отримані від населення), штрафні санкції не можуть бути нараховані на кошти, що несплачені споживачами, що має підтверджуватись відповідними довідками. Дані умови договору ВАТ "Одесагаз" на протязі цього періоду договору не виконувало про що свідчать матеріали переглянутої справи.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи положення, передбачене сторонами в договорі, в межах якого позивач за первісним позовом просить стягнути штрафні санкції, ДК “Газ України” ДАК “Нафтогаз України” необхідно було довести, що відповідач (ВАТ “Одесагаз”) зазначені кошти за спожитий газ отримані від населення, але не перераховані на користь ДК “Газ України”.

Позивач  довів порушення відповідачем зобов’язання, що передбачено статтею 610 ЦК України, відповідно до положень якої, порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання. П.п. 5.6, 6.4 договору ВАТ "Одесагаз" не виконувала, довідку про отримання коштів від населення не направляла позивачу.

На думку судової колегії суд першої інстанції правомірно визнав  безпідставним посилання ВАТ “Одесагаз” на статтю 9 Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”, так як остання передбачає не імперативний порядок застосування її положень, а дозвільний, що не визначає обов’язковості застосування її положень та проведення списання заборгованості.

Також  посилання ВАТ “Одесагаз” на Постанову НКРЕ від 12.07.2000 р. №759 “Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК “Нафтогаз України” за поставлений природний газ” на виконання постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 27.05.2000 р. №840 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998 р. №1785”, так як ним було встановлено алгоритм, який однак, визначає лише послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ і не звільняє відповідача від відповідальності.

Апеляційний господарський суд приходить до висновку про помилковість суду першої інстанції  при звільнені відповідача від відповідальності за невиконання договірних зобов'язань, стягнення інфляційних і трьох відсотків річних.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР (з положеннями якої кореспондуються положення ч.1 ст. 526 ЦК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Посилання суду на те, що відповідач - ВАТ "Одесагаз"  не має права визначати порядок, розміри та строки розрахунків з позивачем, а борг за поставлений природний газ підлягав реструктуризації є необґрунтованим, оскільки це не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13 листопада 1998 року № 1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ" та суперечить закону.

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12 липня 2000 року № 759 "Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за поставлений природний газ", на виконання постанови Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13 листопада 1998 року № 1785, було розроблено алгоритм, який визначає послідовність дій підприємств та банків, що їх обслуговують, при надходженні коштів на розподільчі рахунки підприємств за поставлений природний газ.

Цей алгоритм не впливає на домовленість сторін за договором щодо строків оплати вартості поставленого природного газу, не припиняє зобов'язання боржника по оплаті боргу кредитору, в тому числі шляхом реалізації свого права на стягнення боргу із споживачів природного газу. Вимоги позивача не стосуються коштів, що надходили на розподільчий рахунок від споживачів природного газу і не є власністю ВАТ "Одесагаз", якими відповідач не має права розпоряджатися.

Наявність Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" та протоколу № 49 засідання правління НАК "Нафтогаз України" від 8 червня 2004 року не звільняє відповідача від виконання зобов'язання оплатити поставлений за угодою з позивачем природний газ.

Наведені обставини свідчать, що судом при розгляді даної справи не було достатньо враховано вимоги законодавства.

У зв'язку з цим, апеляційна скарга ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розміру нарахованої пені апеляційний господарський суд вважає за можливе зменшити її до мінімального розміру враховуючи обставини по переглядаємій справі. Як пересвідчився суд, з ВАТ "Одесагаз" споживачі вчасно за спожитий газ не розраховуються, підприємство на виконання Закону України від 23.06.2005р. №2711-IV "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" за програмою Міністерства палива та енергетики приймає участь у процедурі реструктуризації заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України (ст. 214 ЦК Української СР)  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового  зобов'язання, а у випадку прострочення грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням  встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 06.04.2007р. у справі №4/491-06-12768 частково скасувати в частині відмові у стягненні пені, індексу інфляції і трьох процентів річних.

Позов ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в частині стягнення індексу інфляції і трьох процентів річних задовольнити.

Стягнути з ВАТ "Одесагаз", 65003, м.Одеса, вул.Одарія, 1,  р/р № в АБ "Укргазбанк", м.Одеса, МФО 328759 , ІНП: 15 на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1, р/р № 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, суму  на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів  у розмірі 809555 грн. 31 коп., три відсотка річних з простроченої суми у розмірі 189779 грн. 93 коп., пеню у зменшеному розмірі 5000 грн. і витрати по сплаті держмита у розмірі 5299 грн.

Видачу наказів доручити господарському суду Одеської області.

Апеляційну скаргу ВАТ "Одесагаз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області по зустрічному позову без змін.

Головуючий                                                                      П.Ф.Мацюра

Судді:                                                                              Е.І. Андрєєва

Н.В.Ліпчанська