СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.06.07
Справа №  8/142/07

Суддя

Позивач

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, м. Запоріжжя

Відповідач-1   Відповідач-2

Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2, м.Запоріжжя
Відкрите акціонерне товариство “Страхова компанія "Оранта-Січ”,
м. Запоріжжя

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:

ОСОБА_3, дов. НОМЕР_1.

Відповідача-1:
Відповідача-2:

ОСОБА_4., дов.НОМЕР_2.  Черненко Р.В., дов. № 45 від 20.05.2007 р.

Розглядаються позовні вимоги про
стягнення матеріальної шкоди в сумі 28312 грн. 06 коп. та компенсації за
завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн., 360 грн. відшкодування витрат по
оплаті експертизи.

Розгляд справи відкладався до
12.06.2007 р., в засіданні оголошувалися перерви.

Рішення оголошено в засіданні
25.06.2007 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав,
викладених в позові. В обґрунтування вимог вказує, що 06.11.2003 р. сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля “MERCEDES-BENS 321 D Sprinter Bus 2.9 ПЕ”, який належить
позивачу  на праві власності  та автомобіля ЗІЛ, під керуванням працівника
відповідача Лут Володимира Олександровича. Відповідно до постанови
Оорджонікідзевського районного суду м.Запоріжя від 12.12.2003 р. винуватцем у
скоєнні ДТП визнаний ОСОБА_5., який не витримав безпечної дистанції та здійснив
зіткнення з автомобілем “MERCEDES-BENS 321 D Sprinter Bus 2.9 ПЕ”. Власником
автомобіля ЗІЛ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та
довідки ДАІ ЗМУ УМВС в Запорізькій області
є гр. ОСОБА_2. Згідно висновку експерта матеріальний збиток від
ушкодження автомобіля складає 28312 грн. 06 коп., оплата послуг експерта 360
грн. Винуватець у скоєнні ДТП ОСОБА_5. знаходився на той час у трудових
відносинах з відповідачем по справі. У відповідності до ст.. 1166, 1167, 1172
ЦК України просить стягнути з відповідача 28312 грн. 06 коп. матеріальної
шкоди, 360 грн. послуг експерта, 5000 грн. компенсації моральної шкоди.

Відповідач-1  - СПД ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги вважає
необґрунтованими, у відзиві на позов вказує, що за договором від 24.10.2003 р.
обов'язкового страхування цивільної відповідальності  власників транспортних засобів на території
України автомобіль ЗІЛ, держ. номер №НОМЕР_3, за участю якого сталося ДПТ, було
застраховано. За умовами вказаного договору страховик -Ленінська філія ВАТ “СК
“Оранта-СіЧ” зобов'язався забезпечувати відшкодування шкоди, спричиненої
потерпілим -третім особам внаслідок ДПТ, яке сталося за час дії договору, та
винуватцем якого був власник транспортного засобу, вказаного в договорі. Також
вказує, що позовні вимоги заявлено після спливу позовної давності.

Відповідач-2 -ВАТ “СК “Оранта-Січ”,
залучений до участі у справі ухвалою господарського суду від 23.04.2007 р.,
позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень вказує, що по-перше,
взаємовідносини, які склалася між відповідачами внаслідок укладення договору
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних
транспортних засобів, посвідченого полісом № НОМЕР_4, який містить всі суттєві
умови такого договору, регулювалися Положенням про порядок і умови проведення
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних  засобів, затвердженого постановою від
28.09.1996 Кабінету Міністрів України № 1175. Зокрема, розділ 4 полісу містить
дані щодо особи страхувальника без зазначення того, що цей договір укладений
ним саме як суб'єктом підприємницької діяльності. Особливістю суб'єктного
складу договорів даного виду є те, що у випадку, якщо договір укладається
юридичною особою (а рівно фізичною особою -підприємцем), страхове покриття
поширюється  на водія, який керує цим
транспортним засобом на законних підставах (п. 15 Положення). Тобто, при
укладанні таких договорів, з метою визначення обсягу страхового покриття,
обов'язковим є зазначення в тексті договору статусу особи страхувальника.
Ідентифікація фізичної особи -суб'єкта підприємницької діяльності здійснюється
згідно з усталеною практикою або позначкою “ЧП” перед його ініціалами, або
посиланням на дані свідоцтва про його державну реєстрацію, як суб'єкта
господарських відносин. Відсутність ідентифікаційних ознак суб'єкта
господарських правовідносин для відповідача-1 в договорі страхування свідчить,
що цей договір є угодою цивільно-правового характеру і не має ознак
господарського договору. Тобто страхове покриття не розповсюджується на осіб,
яким відповідач-1 передавав на законних підставах керування належним йому на
праві власності транспортним засобом. По-друге, відповідач-2 вважає, що факт
знаходження водія ОСОБА_5. у трудових відносинах із СПД ОСОБА_2 може
підтверджуватися лише текстом трудового договору в письмовій формі,
зареєстрованим у державній службі зайнятості. Відсутність такого доказу
виключає факт доведеності знаходження безпосередньо винуватця події ДТП у
трудових відносинах із відповідачем-1, а рівно і настання страхового випадку.
Також, відповідач-2 вважає недоведеним розмір матеріальних збитків, що заявлений
позивачем до стягнення, оскільки визначена експертним шляхом вартість
відновлювального ремонту за своєю суттю є орієнтовною розрахунковою величиною,
а не реально необхідні витрати з відновлення автомобіля.

Заслухавши представників,
дослідивши матеріали, суд встановив, що 06.11.2003 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів “MERCEDES-BENS 321 D
Sprinter Bus 2.9 ПЕ”, держномер НОМЕР_5, який належить на праві власності
позивачу та автомобілем ЗІЛ, держномер НОМЕР_3 (на час пригоди мав транзитний
номер НОМЕР_6), який на праві власності належить ОСОБА_2, та перебував під
керуванням ОСОБА_5. Постановою судді місцевого Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 12.12.2003 р. винуватцем у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди внаслідок порушення п. 13.1. ПДР визнано ОСОБА_5.

Власнику транспортного засобу -
автомобіля “MERCEDES-BENS 321 D Sprinter Bus 2.9 ПЕ” ОСОБА_1. згідно до
висновку автотоварознавчого дослідження
№НОМЕР_7 завдано матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля у
розмірі 28312 грн. 06 коп.

Оскільки спірні правовідносини
сторін продовжували існувати після набрання чинності Цивільним кодексом  України (2003 р.), суд вважає за необхідне
відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України застосовувати
положення діючого Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України,
положеннями якої позивач обґрунтовує свої вимоги, юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків. Покладання обов'язку відшкодувати шкоду на
фізичну особу (роботодавця) пояснюється тим, що працівник у даному випадку
юридично втілює його волю, а особа реалізує свою цивільну праводієзнатність,
зокрема, деліктоздатність через дії працівників.

Суд знаходить достатніми та
обґрунтованими доводи відповідача-1 на підтвердження знаходження гр. ОСОБА_5.
під час дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з СПД ОСОБА_2, чим
спростовуються заперечення страхової компанії “Оранта-Січ” у даній частині.
Відповідно до приписів ст.. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку. Не визнається володільцем джерела
підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду потерпілим особа, яка
управляла джерелом в силу виконання своїх трудових обов'язків перед володільцем
джерела підвищеної небезпеки. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для
виникнення відповідальності: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка
заподіювача шкоди, в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та
шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. З огляду на викладене, суд
зазначає, що у спірних деліктних правовідносинах встановлена наявність 1)
матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП
у сумі 28312 грн. 06 коп. (яку визначено згідно акту товарознавчого дослідження
НОМЕР_9 та наданих у судовому засіданні доказів на підтвердження фактичних
витрат з відновлювального ремонту; 2) протиправна дія заподіювача шкоди (згідно
постанови від 12.12.2003 р. місцевого Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя); 3) причинний зв'язок між протиправною дією та шкодою.

Сутність даного спору є
відповідальність за завдану матеріальну шкоду
відповідача-1 - СПД ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки,
винного у скоєнні ДТП чи страхової
компанії “Оранта-Січ”, відповідача-2, як особи, що застрахувала цивільну
відповідальність володільця автомобіля ЗІЛ д/н НОМЕР_6 (на даний час НОМЕР_3)
ОСОБА_2

Суд виходить з наступного:

Як свідчать вивчені матеріали, на
час ДТП, що є предметом судового розгляду, цивільна відповідальність власника
транспортного засобу автомобіля ЗІЛ д/н НОМЕР_6 була застрахована товариством
“СК “Оранта-Січ” за страховим полісом № НОМЕР_4. Відповідно до ст. 979 ЦК
України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні  (страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму (страхову
виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору. Статтею 999 ЦК України встановлено, що до
відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не  встановлено
актами цивільного законодавства.

В період часу, що вивчається,
нормативним актом, що регулював відповідні відносини, було Положення про
порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної відповідальності
власників транспортних засобів (затв. постановою Кабінету Міністерства України
від 28.09.1996 р. № 1175).

Пунктом 1 Положення встановлено, що
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Суб'єктами обов'язкового страхування цивільної
відповідальності є страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро і треті
особи -юридичні та фізичні особи, яким заподіяна шкода транспортним засобом
внаслідок дорожньо-транспортної  пригоди.
Об'єктом обов'язкового страхування цивільної відповідальності є цивільна    відповідальність власників транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім особам
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме життю або здоров'ю
фізичних осіб, їхньому майну і майну юридичних осіб. Відшкодуванню страховиком
(страховою організацією) підлягає пряма шкода, заподіяна третій особі під час
руху транспортного засобу, якщо має місце причинний зв'язок між рухом
транспортного засобу і заподіяною ним шкодою.

Тобто, третьою особою, на користь
якої укладається  договір страхування
цивільної відповідальності на час його укладення, є невизначена до моменту
настання страхового випадку особа. За договором страхування на користь третьої
особи (ст.. 985 ЦК України) застраховані особи можуть набувати прав і
обов'язків страхувальника. Згідно з п. 9 Положення виплата страхового
відшкодування здійснюється страховиком третій особі за заявою страхувальника
або третьої особи. Заяву ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування за
підписом страхувальника та третьої особи (Лавренюк) у встановленому Законом
порядку подано страхувальнику СК “Оранта-Січ” 07.11.2003 р. Вдруге, після
отримання усіх необхідних документів, таку заяву було подано страховику
13.02.2004 р. Листом №НОМЕР_8. на адресу ОСОБА_2 СК “Оранта-Січ” відмовила у
виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідно до п. 2 ст. 999 ЦК України (про що зазначалося вище) та
Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів (яке є актом цивільного
законодавства) третя особа (потерпілий) у відносинах обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власників транспортних засобів, набуває прав та
обов'язків страхувальника.

Відповідно до ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи)
до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).
Внаслідок цього доводи відповідача-2 про сплив строку позовної давності за
вимогами потерпілої у ДТП особи -ОСОБА_1 (позивача по справі) є хибними.

Також суд вважає безпідставними
доводи відповідача-2 СК “Оранта-Січ,” щодо того, що за полісом страхування
цивільної відповідальності № НОМЕР_4 застраховано цивільну відповідальність
громадянина ОСОБА_2, а не суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 Пунктом
15 Положення встановлено, що договір обов'язкового страхування цивільної
відповідальності укладається на основі заяви страхувальника, в якій
зазначається тип, марка і державний номерний знак та місце реєстрації
транспортного засобу, термін страхування і розмір страхової суми. У разі
укладення договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників
транспортних засобів страхувальником - юридичною особою дія договору
поширюється на водія, який керує цим транспортним засобом на законних
підставах. Тобто, зазначений акт цивільного законодавства поділяє
страхувальників лише за двома ознаками - юридична особа, власник транспортного
засобу, яка страхує цивільну відповідальність своїх працівників та фізична
особа -власник транспортного засобу. Жоден із нормативних документів
(відповідач-2 також не робить відповідного посилання) не поділяє
відповідальність власника транспортного засобу в залежності від того, яким
видом господарської чи іншої діяльності він займається (страхове покриття), а
розміри страхових платежів залежали
згідно положення лише від виду транспортного засобу.

Внаслідок викладеного, суд вважає,
що цивільна відповідальність за матеріальну шкоду, завдану позивачу по справі
застрахованим транспортним засобом, належним ОСОБА_2, має бути покладена на
відповідача-2 “СК “Оранта-Січ”.

Що стосується розміру матеріальної
шкоди, що підлягає відшкодуванню:

Відповідно до п. 2 договору
страхування (поліс № НОМЕР_4) страхова сума складає 25500 грн. за шкоду
заподіяну майну третіх осіб. При відшкодуванні шкоди із суми відшкодування
вираховується франшиза в розмірі 510 грн. Тобто, відповідальність  страховика є обмеженою. Згідно акту
автотоварознавчого дослідження НОМЕР_9 та доданих позивачем доказів на
обґрунтування реально понесених збитків, суд вважає, що на користь СПД ОСОБА_1
підлягає стягненню сума матеріальних збитків 24990 грн. за рахунок відповідача-2.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового відшкодування) для  повного відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому різницю
між  фактичним  розміром
шкоди  і  страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як встановлено, розмір реальної
шкоди, понесеної позивачем є більшим за суму страхового відшкодування.
Відповідачем-1 по справі СПД ОСОБА_2 заявлено про застосування наслідків спливу
позовної давності. Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про переривання
перебігу строку позовної давності до відповідача-1 пред'явленням до нього
позову у місцевий районний суд. Якщо позов фактично був пред'явлений, але не у
встановленому процесуальним законодавством порядку, перебіг позовної давності
не переривається.

В позові до СПД ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної шкоди відмовляється.

Суд вважає такими, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача про стягнення 5000 грн. моральної шкоди, заявлені
до СПД ОСОБА_2. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, на приписи якої посилається
позивач, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній  особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, ні відповідач-1, ні
відповідач-2 по справі не є особами, які завдали шкоди своїми діями позивачу.
Кожен із відповідачів несе цивільну відповідальність у даному виді деліктних
правовідносин згідно відповідних правил цивільної  відповідальності, без наявності вини.

В позові про стягнення 5000 грн.
моральної шкоди відмовляється.

Також, відмовляється у стягненні з
відповідачів 360 грн. вартості послуг експерта (як зазначено в позові), оскільки
акт №НОМЕР_7 є актом дослідження, а не судової експертизи та виконано його на
замовлення позивача.

Позовні вимоги задовольняються
частково.

Судові витрати покладаються на
позивача та відповідача-2 пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги про стягнення
матеріальної шкоди задовольнити частково за рахунок відповідача-2.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства ”Страхова компанія “Оранта-Січ” (69104, м.Запоріжжя, вул..
Маліновського, 16,, ) на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (69098, м. Запоріжжя,АДРЕСА_1, ідентиф. номер НОМЕР_10)
24990 грн. матеріальної шкоди, 464 грн. 35 коп. судових витрат. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

В позові про стягнення матеріальної
шкоди з СПД ОСОБА_2 відмовити.

В
позові про стягнення моральної шкоди відмовити.

Суддя
І.А. Попова