СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

10 квітня 2007 року

Справа № 2-26/14806-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Щепанської О.А.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: Яковенка Олексія Олексвйовича, дов. № б/н від 06.10.2006, закрите акціонерне товариство "Мотовилівський меблевий комбінат";

позивача: Кравченка Євгенія Івановича, дов. № 63 від 27.04.2006, закрите акціонерне товариство "Мотовилівський меблевий комбінат";

відповідача: не з'явився, Орендне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" міста Керч;

відповідача: Климкова Олександра Борисовича, довіреність №  Юр/978   від 27.12.06,  Колективне підприємство "Білоцерковбуд";

3-ої особи: не з'явився,  Останінська сільська Рада;

3-ої особи: не з'явився, виконавчий комітет Останінської сільської Ради;

3-ої особи: не з'явився, Фонд державного майна України;

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Мотовилівський меблевий комбінат" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Проніна О.Л.) від 21.12.2006 у справі № 2-26/14806-2006

за позовом           закритого акціонерного товариства "Мотовилівський меблевий комбінат" (вул. Нововокзальна, 1,сел. Борова, Фастівський р-н, Київська обл.,08502)

до           комунального підприємства "Ленінське бюро технічної інвентаризації" (вул. Ген. Петрова, 37,Керч,98319); (98600, смт. Леніно, вул. Пушкіна, 59а)

колективного підприємства "Білоцерковбуд" (вул. Молодіжна, 25,Біла Церква,09100); (м. Біла Церква, вул. Леваневського, 135, 256400)

3-ті особи:  Останінська сільська Рада  (вул. Тітаренка, 2,сіло Останіно, Ленінський р-н,98230)

виконавчий комітет Останінської сільської Ради  (вул. Титаренка, 2,Останіне, Ленінський р-н,98230)

Фонд державного майна України  (вул. Кутузова, 18/9,Київ 133,01133)

про визнання права власності та спонукання зареєструвати право власності на нерухоме майно;

за зустрічним позовом

колективного підприємства "Білоцерковбуд"

до

комунального підприємства "Ленінське бюро технічної інвентаризації",

закритого акціонерного товариства "Мотовилівський меблевий комбінат",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Фонд державного майна України

про визнання права власності та спонукання зареєструвати право власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим від 21.12.2006 року у справі № 2-26/14806-2006 у задоволенні первісного позову закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” відмовлено. Зустрічний позов колективного підприємства „Білоцерковбуд” задоволено. Суд визнав за колективним підприємством „Білоцерковбуд” право власності на нерухоме майно –базу відпочинку „Лілея”, яка розташована в с. Пісочне Ленінського району АР Крим по вул. Ватутіна, 65А, зобов`язав Комунальне підприємство „Ленінське бюро технічної інвентаризації” провести державну реєстрацію права власності позивача на визнані за ним об`єкти, а також стягнув з закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” судові витрати.

При прийнятті рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” про визнання права власності на базу відпочинку „Лілея”, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких правовстановлюючих документів на спірну базу відпочинку суду не надано, а представлені у якості доказів рішення виконавчого комітету Останінської сільської ради від 14.09.2006 року, акт державної приймальної комісії від 15.12.2005 року № 95, а також договір купівлі-продажу від 25.12.2003 року суперечать фактичним обставинам справи.

При прийнятті рішення в частині задоволенні позовних вимог колективного підприємства „Білоцерковбуд” про визнання права власності на нерухоме майно –базу відпочинку „Лілея”, господарський суд АР Крим встановив наявність доказів про будування спірного об`єкту, набуття права власності на нього. Судом першої інстанції також було зазначено, що має місце факт, встановлений рішенням господарського суду АР Крим у справі № 2-20/13031-2004, який підтверджує наявність права власності колективного підприємства „Білоцерковбуд” на базу відпочинку „Лілея” та право постійного користування відповідною земельною ділянкою.

Не погодившись з цим судовим актом, закрите акціонерне товариство „Мотовиловський меблевий комбінат” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні зустрічного позову колективного підприємства „Білоцерковбуд” відмовити, первісний позов задовольнити.

Доводи закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат”, викладені в апеляційній скарзі, полягають у тому, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а також необгрунтовано неприйнято у якості доказів рішення виконавчого комітету Останінської сільської ради № 16 від 16.03.2004 року яким базі відпочинку „Лілея” привласнено поштову адресу: АР Крим, Ленінський район, с. Пісочне, вул. Ватутіна, 65-а, рішення виконавчого комітету Останінської сільської ради від 14.09.2006 року  № 48 про узаконення існуючих споруд, акт державної приймальної комісії від 15.12.2005 року № 95, договір купівлі-продажу від 25.12.2003 року, договір оренди земельної ділянки площею 1,1237 га від 06.06.2005 року.

Представник колективного підприємства „Білоцерковбуд” у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає оскаржуване рішення господарського суду АР Крим законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 14 по 21 березня 2007 року.

Розпорядженням першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.03.2007 суддів Сотула В.В. та Горошко Н.П. замінено на суддів Гонтаря В.І. та Щепанську О.А.

Орендне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" міста Керч та треті особи у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засідання не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судовою колегією встановлено наступне.

Закрите акціонерне товариство „Мотовиловський меблевий комбінат” звернулось до комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації” із заявою про проведення реєстрації права власності на нерухоме майно –базу відпочинку „Лілея”, розташовану по вул. Ватутіна, 65-а в с. Пісочне Ленінського району АР Крим. До зазначеної заяви, у підтвердження права власності, позивачем було надано акт державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкту від 14.09.2005 року, рішення Останінської сільської ради від 22.12.2005 року „Про оформлення права власності на базу відпочинку „Лілея” за ЗАТ „Мотовиловський меблевий комбінат” у складі 28 будиночків для відпочинку, будівлі їдальні, 3-ох вагонів-складів, сторожки, 2-ох літніх душових, гаражу та прибиральної.

Листом від 05.07.2006 року вих. № 673 комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації” повідомило про неможливість реєстрації права власності з тих підстав, що має місце звернення колективного підприємства „Білоцерковбуд” із заявою про реєстрацію права власності на ті самі об`єкти, у зв`язку з чим, є неможливим встановлення дійсного власника.

Зазначений вище факт відмови з`явився підставою для звернення закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” до господарського суду з відповідним позовом про визнання права власності на спірний об`єкт.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку що апеляційна скарга закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що має місце рішення господарського суду АР Крим від 26.08.2004 року у справі № 2-20/10331-2004 за позовом колективного підприємства „Білоцерківбуд” до Останінської сільської ради про визнання недійсними наступних її рішень:

- рішень 10 сесії 24 скликання від 07.04.2004 року: „Про прийняття у загальну власність територіальної громади Останінської сільської ради цілісного майнового комплексу бази відпочинку „Лілея”; „Про передачу майнового комплексу бази відпочинку „Лілея” ЗАТ „Мотовиловський меблевий комбінат” строком на 5 років”; „Про припинення права користування земельною ділянкою Білоцерковським СУ інженербуд”;

- рішень 11 сесії 24 скликання від 20.04.2004 року „Про приватизацію бази відпочинку „Лілея”, „Про зміну рішення 10 сесії 24 скликання від 07.04.2004 року „Про прийняття у загальну власність територіальної громади Останінської сільської ради цілісного майнового комплексу бази відпочинку „Лілея”; „Про зміну рішення 10 сесії 24 скликання від 07.04.2004 року „Про припинення права користування земельною ділянкою Білоцерковським СУ інженербуд”.

Під час розгляду зазначеної вище справи № 2-20/10331-2004 господарським судом АР Крим встановлено, що колективне підприємство „Білоцерковбуд” було створено організацією орендарів шляхом викупу державного майна за договором купівлі-продажу від 01.09.1993 року та відповідно до статуту є правонаступником орендного підприємства „Білоцерковбуд”.

На підставі договору від 16.09.1987 року, договору про будівництво та експлуатацію від 1990 року, договору від 18.02.1992 року правопопередником КП „Білоцерковбуд”, спільно з іншими учасниками будівництва бази відпочинку „Лілея”, було врегульовано питання стосовно експлуатації бази відпочинку.

29.12.1990 року було складено акт робочої комісії про готовність закінченого будівництвом спорудження, було виготовлено паспорт бази відпочинку „Лілея” Білоцерківського спеціалізованого управління інженерних комунікацій.

18.06.1997 року, на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Останінської сільської ради від 17.04.1997 року, Білоцерківському спеціалізованому управлінню інженерних комунікацій колективного підприємства „Білоцерковбуд” було видано акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,2 га відповідно до плану землекористування під базу відпочинку „Лілея”.

З метою підтвердження права власності у відношенні бази відпочинку „Лілея”, колективне підприємство „Білоцерковбуд” зверталось до Фонду державного майна АР Крим. Згідно з листами Фонду державного майна України від 11.05.2004 року № 10-25-6377, від 22.06.2004 року № 10-26-8478 база відпочинку „Лілея”, розташована за адресою: АР Крим, Ленінський район, с.Пісочне, вул. Ватутіна, 65 (в тому числі 35 будиночків) увійшла до складу майна приватизованого організацією орендарів ОП „Булоцерковбуд”, правонаступником якого є колективне підприємство „Білоцерковбуд”.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, закріплено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу що вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів в яких беруть участь ті самі сторони. Зазначене рішення господарського суду АР Крим від 26.08.2004 року  не скасовано, набуло чинності, у зв'язку з чим, викладені в ньому факти є встановленими, повторному доведенню не підлягають та являються належними доказами у відповідності зі статтями 32, 35 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія зазначає, що право власності Колективного підприємства „Білоцерковбуд” підтверджується, зокрема, договором купівлі-продажу від 01.09.1993 року № КП-139, за умовами якого Фонд державного майна України передав, а колективно підприємство „Білоцерковбуд” прийняло спірні споруди бази відпочину „Лілея”.

Закрите акціонерне товариство „Мотовиловський меблевий комбінат” а апеляційній скарзі посилається на те, що у зазначеному договорі купівлі-продажу від 01.09.1993 року № КП-139 та акті прийому-передачі майна відсутні вказівки на конкретні об`єкти –базу відпочинку „Лілея” та її склад. Однак, судова колегія не може погодитись з такими доводами, оскільки, згідно з листом Фонду державного майна України від 11.05.2004 року № 10-25-0377, в інвентаризаційних описах, які містить архівна справа Фонду державного майна України по приватизації державного майна орендним підприємством „Білоцерковбуд” (на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1993 року № КП-139) саме база відпочинку „Лілея” значиться серед об'єктів, які увійшли до складу приватизованого майна.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність володіння колективним підприємством „Білоцерковбуд” спірним майном, оскільки судом іншого не встановлювалось, договір купівлі-продажу від 01.09.1993 року у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Крім того, господарським судом АР Крим обґрунтовано прийнято до уваги той факт, що має місце рішення арбітражного суду м. Києва від 18.05.1994 року, яким у задоволенні позову прокурора Київської області в інтересах держави в особі Фонду комунального майна Київської області до Фонду державного майна України, Організації орендарів „Білоцерковбуд” про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.09.1993 року було відмовлено.

Що стосується первісних позовних вимог закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” про визнання права власності на базу відпочинку, то судова колегія виходить з наступного.

06.06.2005 року між Останінською сільською радою (Орендодавець) та закритим акціонерним товариством „Мотовиловський меблевий комбінат” (Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки площею 1,1237 га строком на 5 років.

05.10.2005 року виконавчим комітетом Останінської сільської ради рішенням № 52 „Про затвердження комісії з прийняття в експлуатацію бази відпочинку „Лілея” був затверджений склад комісії з прийняття в експлуатацію бази відпочинку „Лілея” на 60 місць, яка розташована в с. Пісочне Ленінського району по вул. Ватутіна, 65-а. Із змісту акту прийому в експлуатацію від 15.12.2005 року № 95 вбачається, що проектна документація була затверджена рішенням виконавчого комітету Останінської сільської ради № 48 від 14.09.2005 року. 14.09.2005 року виконавчим комітетом Останінської сільської ради було прийнято рішення № 48 „Про узаконювання існуючих будівель на базі відпочинку „Лілея”.

Судова колегія вважає за необхідне відзначити, що нерухоме майно (будівлі, споруди), як об’єкт цивільних прав, має особливий правовий режим у порівнянні з іншими об’єктами цивільний прав, який полягає у наступному:

- будівництво об’єкту нерухомості повинно здійснюватись на земельній ділянці, відведеної для цієї мети у встановленому законодавством порядку, за наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку;

- створення об’єкту нерухомості повинно здійснюватись на підставі проектно-кошторисної документації, яка розробляється уповноваженими проектними організаціями відповідно до вимог державних будівельних норм та правил, проектна документація підлягає узгодженню з відповідними державними органами (будівництва та архітектури, пожежного нагляду, санітарно-епідеміологічного нагляду, з охорони навколишнього природного середовища и т.п. );

- будівельні роботи проводяться на підставі дозволу органів державного архітектурно-будівельного контролю;

- закінчений будівництвом об’єкт підлягає прийняттю до експлуатацію державною комісією, що є додатковою формою контролю за безпекою об’єкту відносно навколишнього середовища, організацій, громадян, їхнього майна;

- право власності на новостворений об’єкт нерухомості уповноваженими органами виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Відповідно статті 22 Закону України „Про основи містобудування”, забудова земельних ділянок, які надаються для потреб з містобудування, здійснюється після виникнення відповідних прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкту будівництва.

Згідно зі статтею 4 Закону України „Про архітектурну діяльність”, для створення об'єкту архітектури виконується комплекс робіт, які включають до себе здійснення та погодження у встановленому законом порядку проектних робіт, будівництво, прийняття об'єкту в експлуатацію, тощо. При цьому, до початку будівництва необхідно отримати у встановленому законом порядку дозвіл на виконання будівельних робіт.

Надаючи правову оцінку викладеним фактам, судова колегія зазначає, що будь-яких правовстановлюючих документів, доказів з будівництва за власні кошти за наявністю погоджувальної та дозвільної документації на будівництво бази відпочинку „Лілея” закритим акціонерним товариством „Мотовиловський меблевий комбінат” суду не надано.

Крім того, як зазначалось вище, 29.12.1990 року вже складався акт робочої комісії про готовність закінченого будівництвом спорудження - бази відпочинку „Лілея”, тому, спірний об`єкт вже являється прийнятим в експлуатацію.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія також зазначає, що згідно з пунктом 3 Договору про будівництво та експлуатацію бази відпочинку, укладеного у лютому 1990 року, база відпочинку „Лілея” залишається постійно на балансах сторін за договором (Білоцерковське СУ інжбуд та Мотовиловський ДОК) у розмірах витрат, однак володарем бази залишається ВЦСУ Інжбуд (правонаступником якого є колективне підприємство „Білоцерковбуд), оскільки база відпочинку побудована на його земельній ділянці. Всі витрати з експлуатації бази залишаються на балансі володаря, а Мотовиловський ДОК відшкодовує у безумовному порядку 50% цих витрат за мірою їх виникнення (том 3, а. с 147).

Таким чином, Договором про будівництво та експлуатацію бази відпочинку „Лілея” від 1990 року закріплено право Мотовиловського Деревообробного комбінату лише на користування базою відпочинку.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий закритим акціонерним товариством „Мотовиловський меблевий комбінат” договору купівлі-продажу від 25.12.2003 року, укладеного між ВАТ „Мотовиловський деревообробний комбінат” та ЗАТ „Мотовиловський меблевий комбінат” не може бути належним доказом у справі, оскільки суду не надавалось доказів сплати покупцем вартості придбаного майна, доказів з наявності у продавця права власності на відчужене майно, тощо.

На підставі викладеного, судова колегія вважає оскаржуване рішення господарського суду АР Крим в частині відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Згідно з частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної    скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі, судова колегія вважає, що провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Комунального підприємства „Ленінське бюро технічної інвентаризації” провести державну реєстрацію права власності на спірне майно за колективним підприємством „Білоцерковбуд” підлягає припиненню з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції визначена як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, відповідна державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно з пунктом 5 розділу V „Прикінцеві положення” Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться відповідними бюро технічної інвентаризації, останні можуть бути відповідачами у таких справах.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що позовні вимоги до Комунального підприємства „Ленінське бюро технічної інвентаризації” про зобов`язання провести державну реєстрацію права власності, є вимогами про офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення речового права на нерухоме майно, а бюро технічної інвентаризації виступає органом, який здійснює владні управлінські функції на підставі з реєстрації права власності на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5.

За таких обставин, позовні вимоги до Комунального підприємства „Ленінське бюро технічної інвентаризації” про зобов`язання провести державну реєстрацію права власності підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Судова колегія також зазначає, що колективне підприємство „Білоцерковбуд” не позбавлено права звернутись до суду з відповідним адміністративним позовом до Комунального підприємства „Ленінське бюро технічної інвентаризації” про зобов`язання його провести державну реєстрацію права власності в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 80 ч.1 п.1, 101, 103 п.4, 104 ч.1 п. п. 1, 4, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства „Мотовиловський меблевий комбінат” залишити без задоволення.

2. Пункти 1, 2, 3, 5 рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 21 грудня 2006 року у справі № 2-26/14806-2006 залишити без змін.

3. Пункт 4 рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 21 грудня 2006 року у справі № 2-26/14806-2006 скасувати.

4. Провадження у справі № 2-26/14806-2006 в частині позовних вимог колективного підприємства „Білоцерковбуд” до комунального підприємства „Ленінське бюро технічної інвентаризації” про зобов`язання провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно –базу відпочинку „Лілея”, розташовану в с. Пісочне Ленінського району АР Крим по вул. Ватутіна, 65А припинити.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                О.А. Щепанська

В.І. Гонтар