ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2007 р.                                                                   Справа № 12/66

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Бутирського А.А., при секретарі Козмуляку М. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

Топорівського сільського споживчого товариства с.Топорівка, Новоселицького району, Чернівецької області

до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Представники:

Від позивача –Беженар М.В. –голова правління

Від відповідача –Робуляк І.Я. –ГДПІ юридичного сектору (довіреність від 16.01.2007 року)

В засіданні приймали участь

Постанову прийнято 04.07.2007 року у зв’язку з оголошенням перерви у судовому засіданні 25.06.2007 року

СУТЬ СПОРУ: Топорівське сільське споживче товариство с.Топорівка, Новоселицького району, Чернівецької області звернулося з позовом до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області про визнання недійсними наступних податкових повідомлень-рішень відповідача: № /3 від 26.02.2007 року, № /3 від 26.02.2007 року, № /3 від 26.02.2007 року, № /685/3 від 26.02.2007 року, № 000071500/685/3 від 26.02.2007 року.

У судовому засіданні 06.06.2007 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог, в якій просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача частково, а саме: № /3 від 26.02.2007 року у сумі 6914,16 грн., № /3 від 26.02.2007 року у сумі 1851,90 грн., № /3 від 26.02.2007 року у сумі 93,19 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем проведено перевірку за період за 2001 –2006 роки і застосовано штрафні санкції без урахування положень статті 15 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що штрафна санкція не є податковим зобов’язанням платника податків, що визначене податковим органом, і вона застосовується за порушення правил оподаткування, тобто, вважає відповідач, строк давності, передбачений підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, не застосовується.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2006 року відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства позивачем за період з 01.01.2001 року по 10.08.2006 року. За наслідками перевірки складено акт, яким, серед іншого, зафіксовано несвоєчасну сплату позивачем податку на додану вартість, починаючи з 22.07.2002 року по 31.10.2005 року.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято низку податкових повідомлень-рішень, у тому числі ті, що є предметом спору, а саме: №/3 від 26.02.2007 року, яким зобов’язано позивача сплатити штраф у сумі 7160,15 грн. (50%); №/3 від 26.02.2007 року, яким зобов’язано позивача сплатити штраф у сумі 2605,32 грн. (20%); №/3 від 26.02.2007, яким зобов’язано позивача сплатити штраф у сумі 475,44 грн. (10%).

По податковому повідомленню-рішенню № /3 від 26.02.2007 року виявлено несвоєчасну сплату по наступних деклараціях: № 5921 від 15.07.2002 року на суму 800,00 грн., №5921 від 15.07.2002 року на суму 186,68 грн., №409 від 18.09.2002 року на суму 63,32 грн., №409 від 18.09.2002 року на суму 550,00 грн., №409 від 18.09.2002 року на суму 659,68 грн., №1594 від 14.10.2002 року на суму 385,00 грн., №2788 від 15.11.2002 року на суму 629,00 грн., №3314 від 12.12.2002 р на суму 1000,00 грн., №3314 від 12.12.2002 року на суму 1114,68 грн., №2301 від 11.02.2003 року на суму 480,00 грн., №4017 від 10.04.2003 року на суму 270,61 грн., №478 від 08.01.2003 року на суму 906,00 грн., №4428 від 18.05.2001 року на суму 45,00 грн., № 5599 від 14.06.2001 року на суму 300,00 грн., №5599 від 14.06.2001 року на суму 51,00 грн., № 6104 від 19.07.2001 року на суму 13,50 грн., №6675 від 20.08.2001 року на суму 436,30 грн., № 65647470 від 03.06.2002 року на суму 400,00 грн., № 65647470 від 03.06.2002 року на суму 424,68 грн., №5092 від 10.06.2002 року на суму 75,32 грн., № 5092 від 10.06.2002 року на суму 386,68 грн., №5921 від 15.07.2002 року на суму 132,32 грн., №5921 від 15.07.2002 року на суму 700,00 грн., №5921 від 15.07.2002 року на суму 1200,00 грн., №335 від 21.11.2001 року на суму 350,98 грн., №97 від 28.11.2001 року на суму 0,98 грн., №97 від 28.11.2001 року на суму 353,20 грн., №7850 від 19.12.2001 року на суму 664,70 грн., №8216 від 18.01.2002 року на суму 281,00 грн., №8216 від 18.01.2002 року на суму 573,70 грн., №8471 від 20.02.2002 року на суму 394,00 грн. (всього сплачено із затримкою 13828,33 грн., відповідно нараховано 6914,16 грн.).

По податковому повідомленню-рішенню № /3 від 26.02.2007 року виявлено несвоєчасну сплату по таких деклараціях: №3314 від 12.12.2002 року на суму 945,32 грн., № 3076 від 09.06.2003 року на суму 455,00 грн., №4017 від 10.04.2003 року на суму 1482,32 грн., №4017 від 10.04.2003 року на суму 165,86 грн., №4428 від 18.05.2001 року на суму 225,25 грн., №4428 від 18.05.2001 року на суму 51,75 грн., № 5599 від 14.06.2001 року на суму 55,00 грн., №5599 від 14.06.2001 року на суму 600,00 грн., №6104 від 19.07.2001 року на суму 150,00 грн., № 6104 від 19.07.2001 року на суму 400,00 грн., №6104 від 19.07.2001 року на суму 500,50 грн., № 6675 від 20.08.2001 року на суму 588,70 грн., №6883 від 20.09.2001 року на суму 364,20 грн., № 6883 від 20.09.2001 року на суму 402,70 грн., №6883 від 20.09.2001 року на суму 314,10 грн., №9163 від 23.04.2002 року на суму 812,70 грн., №7621 від 20.11.2001 року на суму 599,00 грн., №7621 від 20.11.2001 року на суму 53,98 грн., №335 від 21.11.2001 року на суму 246,02 грн., №97 від 28.11.2001 року на суму 48,52 грн., № 7850 від 19.02.2001 року на суму 47,30 грн., № 8832 від 19.03.2002 року на суму 385,00 грн., №9163 від 23.04.2002 року на суму 366,30 грн. (всього сплачено із затримкою 9259,52 грн., відповідно нараховано 1851,90 грн.).

По податковому повідомленню-рішенню № /3 від 26.02.2007 року виявлено несвоєчасну сплату по наступних деклараціях: №7621 від 20.11.2001 року на суму 94,60 грн., № 9658 від 20.05.2002 року на суму 312,00 грн., № 65647470 від 03.06.2002 року на суму 525,31 грн. (всього сплачено із затримкою 931,91 грн., відповідно нараховано 93,19 грн.).

Відповідно до частини 3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Сторони не заперечують проти того, що позивачем подавалися зазначені вище декларації і сплата проводилась із простроченням, а відтак ці обставини не доказуються перед судом.

За таких обставин справи позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 7.8.1. пункту 7.8 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковим періодом є один календарний місяць.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі –Закон № 2181) податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації (підпункт 5.3.1. пункту 5.3. статті 5 Закону № 2181). Враховуючи приписи даної норми права, граничним строком сплати за зазначеними вище деклараціями було 30.06.2003 року (декларація № 3076 від 09.06.2003 року), за всіма іншими деклараціями податкове зобов’язання виникло ще раніше.

Підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 ст. 15 Закону № 2181 встановлено, що за винятком випадків, визначених підпунктом 15.1.2 цього пункту, податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У ході розгляду справи судом установлено, що стосовно податкового боргу по сплаті податку на додану вартість у сумі 24019,76 грн. сплив указаний вище строк давності, визначений Законом № 2181, а штрафні санкції застосовані на прострочений податковий борг. При цьому слід зазначити, що штрафні санкції є похідними від податкового боргу, і якщо податковий борг прострочений, то штрафні санкції також є простроченими.

У відповідності до пункту 18.2 статті 18 Закону № 2181 підлягає списанню безнадійний податковий борг, у тому числі пеня, нарахована на такий податковий борг, а також штрафні санкції, безнадійним же в силу цього підпункту статті 18 Закону № 2181 визнається в тому числі податковий борг юридичних та фізичних осіб, стосовно якого минув строк позовної давності, встановлений цим Законом.

У зв’язку з викладеним, слід визнати нечинними частково податкові повідомлення-рішення відповідача, а саме: №/3 від 26.02.2007 року у сумі 6914,16 грн., №/3 від 26.02.2007 року у сумі 1851,90 грн., №/3 від 26.02.2007 року у сумі 93,19 грн.

Судом не приймаються твердження відповідача, що на штрафні санкції не поширюються норми статті 15 Закону № 2181, оскільки штрафні санкції не є податковим зобов’язанням платника податків, визначеним податковим органом, а відповідальністю, що застосовується за порушення правил оподаткування.

Підпунктом 1.3 статті 1 Закону № 2181 встановлено, що податковий борг (недоїмка) –це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному або судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання, тобто на штрафні санкції поширюються положення Закону № 2181, які регулюють питання погашення податкового боргу в цілому. У разі звільнення платника податків від виконання податкового зобов’язання згідно положень Закону № 2181 у зв’язку з закінченням строків давності не підлягають нарахуванню також пеня і штрафні санкції, нараховані на такий борг.

Судові витрати повернути позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 71, 72, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, пунктами 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними наступні податкові повідомлення-рішення Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції Чернівецької області: №/3 від 26.02.2007 року у сумі 6914,16 грн., №/3 від 26.02.2007 року у сумі 1851,90 грн., №/3 від 26.02.2007 року у сумі 93,19 грн.

3.          Стягнути з державного бюджету України на користь Топорівського сільського споживчого товариства, код 21423153, с.Топорівка, Новоселицького району, Чернівецької області  –3,40 грн. державного мита.

4.          Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

5. Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, встановлений цим кодексом, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
А.А. Бутирський

Постанова складена  у повному обсязі 06.07.2007 року.