ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.
Справа № 3/143

за позовом   Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"  вул. Б.Хмельницького,59А, м.Івано - Франківськ,76007

до відповідача  ВАТ "Івано - Франківський локомотиворемонтний завод"   вул.Залізнична, 22, м.Івано - Франківськ,76000

про стягнення 382 930 грн. 82 коп.

Головуючий суддя Фрич Марія Миколаївна,

При секретарі   Толочко Інна Валеріївна

Представники:

Від позивача:  Круць Володимир Богданович - юрисконсульт, (довіреність № 10-2/07 від10.01.2007 року), (довіреність № 01-07/ЮС від 29.12.2006 року)

Від відповідача:  Остапюк Михайло Петрович- начальник юридичної служби, (довіреність № 01-07/ЮС від  29.12.06)

СУТЬ СПОРУ:  позивачем подано позовну заяву про стягнення з відповідача  382930грн. 82коп., що становить 203080грн. 09коп. основного боргу, 139956грн. 40коп. пені, 30875грн. 97коп інфляційних, 9017грн. 82коп. річних.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказуючи на:

–          укладений з відповідачем договір на постачання теплової енергії № 60 від 21.10.2004р та договір  на відпуск теплової енергії №60 від 04.01.1999р,   згідно умов яких сторони взяли на себе відповідні права та обов'язки;

–          неналежне виконання відповідачем умов договорів щодо оплати за використану енергію, внаслідок чого виник борг в розмірі  203080грн. 09коп.;

– ст.ст.546, 625 Цивільного кодексу України на підставі яких,  за неналежне виконання зобов'язань позивачем нарахована відповідачу  пеня, інфляційні та річні.

Представник відповідача в судове засідання  з‘явився, представив  відзиву на позов, в якому позовні вимоги заперечує посилаючись на :

- договір №60 від 21.10.2004р, який укладений з протоколом розбіжностей від 22.10.2004р,  відповідач  вважає, що на підставі даного протоколу розбіжностей виникають у сторін права та обов'язки по договору із 12.11.2004р,  а не з 01.10.2004р;

- неправомірне застосування тарифів на послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вимоги діючого законодавства,  суд встановив:

Відповідно до умов укладених між сторонами Договору на постачання теплової енергії  № 60 від 21.10.2004 року та договору  на відпуск теплової енергії №60 від 04.01.1999р,  позивач взяв на себе обов'язок постачати Споживачу (відповідачу) теплову енергію, а споживач зобов'язувався своєчасно проводити оплату за використану енергію.

Умовами укладених договорів передбачено обов'язок Споживача (відповідача) проводити оплату   за використану енергію у встановлені терміни. Так, згідно п.6.3.5 Договору № 60 від 21.10.2004р оплата платіжних документів здійснюється Споживачами самостійно з платежів поточного розрахункового періоду в 5 денний термін після дати зазначеної в платіжному документі, але не пізніше 31-го числа розрахункового місяця;  згідно п.23 Договору №60 від 04.01.1999р оплату за використану енергію Споживач зобов'язується проводити щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця;  відповідно відповідачу пред'являлись рахунки-фактури, які представлені в матеріалах справи.

У відповідності до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України № 435-ІУ від 16 січня 2003 року, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України,  зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, як вказав представник позивача, відповідач в порушення договірних зобов'язань, за період з 01.10.04р  по 01.08.06р частково оплачував надані послуги, в зв'язку з чим, згідно поданого розрахунку, станом на 01.08.06р утворилась заборгованість в розмірі  203080грн. 09коп., що і є предметом позову, доказів погашення якої відповідачем не подано.

Посилання відповідача на протокол розбіжностей, судом не береться до уваги , оскільки він не впливає на виконання зобов'язань відповідачем, стосовно оплати вартості отриманої енергії.

Відповідач підписавши  договір, взяв на себе обов'язок оплатити вартість отриманої енергії і відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідачем не подано суду жодних доказів оплати вартості енергії при відсутності заперечень в її отриманні. Таким чином, доводи відповідача не визнаються судом обґрунтованими.

При цьому судом враховане, що додатками № 1 до договорів, відповідач визначив об'єкти теплопостачання, внаслідок чого умови договору поширюють свою дію на взаємовідносини, які виникають по  визначених об'єктах, в т.ч. і по розрахунках ( в т.ч. і відповідальність сторони по договору при наявності факту неоплати за отриману продукцію).

Щодо доводів відповідача в частині порядку прийняття рішень органами місцевого самоврядування, суд зауважує, що позивач не є відповідальним за прийнятті рішення. При цьому, відповідач не має підстав посилатися на ці рішення в частині, що стосується розрахунків з населенням, оскільки умовами договору це не обумовлено, а тому повинен виконувати зобов'язання по договору як юридична особа.

За таких обставин, враховуючи наведене, беручи до уваги доводи позивача, неподання відповідачем доказів у спростування доводів позивача, доказів належного виконання договірних зобов'язань в частині оплати за використану енергію, відсутність доказів погашення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача в частині стягнення   203080грн. 09коп.  основного боргу та наявність підстав для її задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення 139956грн. 40коп. пені, 30875грн. 97коп інфляційних, 9017грн. 82коп. річних, суд вказує на наступне:

Відповідно до  ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546,  ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею у відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України  є  неустойка,  що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно  виконаного  грошового  зобов'язання  за  кожен   день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Пунктом 7.5    Договору № 60 від 21.10.2004  та пунктом 23 Договору №60 від 04.01.1999р,  передбачена відповідальність Споживача (відповідача) в разі несплати за використану енергію у встановлені терміни у вигляді  нарахування пені в розмірі 0,5 % за кожний день прострочки.

Згідно поданого розрахунку відповідачу нараховано  139956грн. 40коп. пені, 30875грн. 97коп інфляційних, 9017грн. 82коп. річних.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не подано доказів своєчасного здійснення розрахунків за поставлену енергію згідно укладених договорів, суд приходить до висновку про те, що порушення строків виконання зобов'язання в спірному випадку мало місце, що не спростовано відповідачем, а отже, вимоги позивача про стягнення  139956грн. 40коп. пені, 30875грн. 97коп інфляційних, 9017грн. 82коп. річних є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Судові витрати (3829грн.30 коп. держмита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу ), відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 526, 546, 548, 549, 625 Цивільного кодексу України,  ст.ст. 49,  82-85 ГПК України, суд -

вирішив

позов задоволити.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський локомотивноремонтний завод", вул.Залізнична, 22, м.Івано - Франківськ (п/р 1559 в ПІБ ЗКПО 13655435, МФО 336354) на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", м. Івано–Франківськ,  вул. Б. Хмельницького, 59-а (п/р № 1 в Івано-Франківській філії ВАТ “Кредобанк”, МФО 336161, код 03346058) – 203080грн. 09коп. основного боргу, 139956грн. 40коп. пені, 30875грн. 97коп інфляційних, 9017грн. 82коп. річних 3829грн. 30коп. витрат по сплаті державного мита, 118грн. 00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Фрич Марія Миколаївна

рішення підписане 13.07.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Жураківська М.І.