ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" серпня 2007 р.
Справа № 30/76-07-2160

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В.,   Шевченко В. В.,

при секретарі   -   Волощук О. О.,

за участю представників:

від  Прокурора Київського району м. Одеси –Журило С.С.

від позивача  –не з’явився,

від відповідача –не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційне подання Прокурора Київського району м. Одеси на рішення  господарського суду Одеської області від 07.06.2007 р.  у справі №30/76-07-2160  за позовом Заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міськради до Громадської організації „Клуб  любителів спортивного рибальства „Чорномор” м. Одеса про  зобов’язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2007 р. (вх. №2225) Заступник прокурора Київського району м. Одеси (далі –прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міськради (далі –Позивач) до Громадської організації „Клуб любителів спортивного рибальства „Чорномор” м. Одеса (далі –відповідач) про зобов’язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,16 га розташовану в с. Чорноморка Київського району м. Одеси(а.с.2-4). Свої вимоги він мотивував так.

Рішенням позивача №2191 від 17.04.2001р. затверджено проект відведення земельної ділянки та надано відповідачу у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди терміном на 25 років земельну ділянку площею 1,4968 га за адресою м. Одеса, Київський район, с. Чорноморка. Зазначеним рішення затверджено договір між позивачем та відповідачем. На підставі зазначеного рішення між позивачем та відповідачем 15.04.2004р. було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки. Прокурор посилається на те, що відповідач фактично займає ділянку площею 1, 66 га, що на його думку підтверджується актом перевірки додержання земельного законодавства від 06.02.2007р, тобто 0,16 га займає незаконно без правовстановлюючих документів,  що є порушенням чинного законодавства та прав позивача. В обґрунтування позову прокурор послався на ст.121 Конституції України, ст.ст.125,126 ЗК України,ст.2 ГПК України та ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру”.

На вимогу місцевого суду прокурор надав письмове обґрунтування позову (а.с.19-20).

У письмовому запереченні на позов відповідач просив суд відмовити у позові, оскільки його заявлено необґрунтовано, Крім того він зазначив, що цією земельною ділянкою площею 1,66 га. він користується на протязі 40 років (а.с.38-42).

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.06.2007р. (підписаним суддею Рога Н.В. 18.06.2007р.) у задоволенні позову відмовлено з огляду на недоведеність прокурором своїх вимог та факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки площею 0,16 га. (а.с.72-73).

Не погоджуючись з цим рішенням прокурор звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням в якому просив скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Свої вимоги він мотивував тим, що суд допустив неправильне застосування норм матеріального права. При цьому прокурор послався на ст.125 ЗК України та зазначив, що технічні вказівки „Щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних та юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах”, на які послався суд в обґрунтування свого висновку, не зареєстровані у Міністерстві юстиції України.

Розгляд апеляційного подання було призначено на 21.08.2007 р., про що прокурор і сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом “Діловодство суду” на диск CD-R №5270146LE39535.

Представники позивача і відповідача у судове засідання не з’явились, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду скарги не заявили і судова колегія враховуючи думку прокурора, прийняла рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник скаржника (прокурора) в усних поясненнях наданих апеляційному суду підтримав апеляційне подання і просив його задовольнити на викладених у ньому підставах.

За згодою представника прокурора, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представника прокурора, ознайомившись з доводами апеляційного подання, дослідивши фактичні обставини та наявні у матеріалах справи докази, відповідність викладеним у рішенні висновкам  цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційне подання  не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є орендарем земельної ділянки площею 1,4968 га на підставі Договору оренди землі від 15 квітня 2004р., укладеного між ним та Одеською міською радою. Зазначену земельну ділянку передано відповідачу в оренду з метою організації спортивного рибальства, тобто для статутних задач відповідача.

Дійсно відповідно до ст.125 Земельного Кодексу, на яку послався прокурор у позові, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Обґрунтовуючи позов, прокурор послався на наявність акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 09.02.2007р., складеного в ході проведення прокуратурою Київського району спільно з фахівцями ДП „Одеський дослідний та проектний інститут землеустрою”, Управління з контролю за використанням та охороною земель у Одеській області обмірів земельної ділянки, якою фактично користується відповідач, яким було встановлено, що відповідач фактично займає земельну ділянку, яка на 1,66 га перевищує площу, що надана йому в оренду.

Проте з наявного у матеріалах справи іншого документу, а саме Акту обстеження земельної ділянки від 19.12.2006р., складеного начальником відділу ринку землі та контролю за використанням та охороною земель м. Одеси та головним спеціалістом цього відділу, вбачається, що земельна ділянка, яка надана відповідачу для організації спортивного рибальства використовується за цільовим призначенням та факту самовільного зайняття земель піщаного пляжу не встановлено.

Крім того з технічного звіту ТОВ „ГЕОКОНСАЛТИНГ” по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки вбачається, що за результатами геодезичних вишукувань загальна площа ділянки становить 15646,81 кв. м.. Розбіжність між площею, яка надавалася в оренду відповідачу  та площею яку він фактично займає складає 4,5 %, Згідно Технічної вказівки „Щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах” після проведення геодезичних робіт щодо уточнення меж земельної ділянки, якщо зміна площі не перевищує 6%, то вважається, що земельна власність  залишилась незмінною, право власника не анулюється.

Прокурор, як зазначалось вище, обґрунтовуючи свої вимоги про зобов’язання відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,16га послався, як в позові ( письмовому обґрунтуванні позову ), так і в апеляційному поданні на ст.125 та 126 ЗК України.

Проте зазначені статті регулюють питання виникнення права користування земельною ділянкою та документальне підтвердження цього права і не регулюють (не вирішують) питання звільнення земельних ділянок, тобто прокурор не зазначив у позові матеріально-правову підставу заявлених ним вимог, а саме на підставі якої саме матеріальної норми права (ЗК України , ЦК України або інших нормативних актів) він просив суд зобов’язати відповідача звільнити вказану земельну ділянку, хоча такий обов’язок згідно п.5 ч.2 ст.54 ГПК України покладено на особу яка звертається до суду з позовом (в даному випадку на прокурора). Виключне право прокурора та/або позивача  на зміну, уточнення та доповнення матеріально-правової підстави позову закріплене ст.22 ГПК України, а тому враховуючи приписи зазначеної стаття ГПК та ст.19 Конституції України при розгляді спору  суди першої і апеляційної інстанції не мають законних підстав виходити за межи позовних вимог вирішуючи спір застосовуючи інші правові підставі, оскільки таки підстави не були заявлені позивачем.

Крім того вимагаючи щоб відповідач звільнив земельну ділянку площею 0,16 га прокурор не визначив де саме знаходиться ця площа, тобто де вона примикає (з якої сторони ) до ділянки яка була надана відповідачу  відповідно до договору і що на ній розташовано, що унеможливлює встановлення факту яку саме частину землі зайняв відповідач самовільно і відповідно яку повинен звільнити.

Слід зазначити, що при розрахунку відмінності фактично займаної та наданої за договором  площі земельної ділянки  в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 09.02.2007р., на який посилається прокурор в обґрунтування своїх вимог у позові, не враховано що в цю площу входить площа підпірної стіни яку не займає відповідач і яка відноситься до земель міста Одеси.

Вищезазначені обставини в сукупності підтверджують недоведеність прокурором заявлених ним  вимог та відсутність у позові їх матеріально-правового обґрунтування .

За таких обставин судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтовано висновку, що прокурор у порушення приписів ст.33 ГПК України не довів вмотивованість заявлених ним вимог.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування  норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення  призвело до прийняття неправильного рішення.

Наведені прокурором у апеляційному поданні доводи фактично повторюють його позовні вимоги та доводи викладені в позові, яким, як зазначалось вище, місцевий суд дав належну оцінку та вмотивовано визнав їх необґрунтованими і тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Посилання прокурора на те, що технічні вказівки „Щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних та юридичних осіб на забудованій території у населених пунктах”, на які послався місцевий суд в обґрунтування свого висновку, не зареєстровані у Міністерстві юстиції України не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки зазначені вказівки затверджені Першим заступником голови Держкомзему України 15.05.1998 року, призначені для використання в практичній роботі працівниками органів земельних ресурсів та спеціалістів проектних організацій і використовуються по всій державі, а тому не викликають сумніву в їх легітимності.

Будь-яких інших доводів, щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, прокурор не навів.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь - яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені місцевим судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в них доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для  скасування рішення місцевого суду

Керуючись ст.ст. 99,101-105  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення  господарського суду Одеської області від 07.06.2007 р.  у справі №30/76-07-2160- залишити без змін, а апеляційне подання Прокурора Київського району м. Одеси на зазначене судове рішення - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                                        Мирошниченко М. А.

Судді:                                                                                        Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписаний  21.08.2007 р.