КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2007                                                                                           № 05-5-42/2975

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явився

від відповідача - Тютюнник С.В. – дов. № 104/35 від 15.05.2007

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Донецькоблгаз"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 06.03.2007

у справі № 05-5-42/2975

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Донецькоблгаз"

до                                                   Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                                                  зобов"язання підписати акти прийому-передачі газу

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Донецькоблгаз” (надалі – позивач, апелянт) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (надалі – відповідач) про зобов’язання виконати зобов’язання в натурі та підписання актів приймання-передачі природного газу за договором № 06/06-48 від 31.01.2006 за період жовтень-грудень 2006р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 05-5-42/2975 від 06.03.2007 р. позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п. 4 ст.63 ГПК України.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що позовна заява не оплачена державним митом у повному розмірі, оскільки позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру (про зобов’язання підписати три акти прийому-передачі газу), кожна з яких підлягає оплаті державним митом окремо.

Позивач, не погоджуючись з вказаною ухвалою, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою № 15/01-1249 від 05.06.2007р., в якій просить ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.03.2007р. у справі № 05-5-42/2975 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала винесена місцевим судом з порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст. 45, 46 ГПК України, та Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”.

Представники апелянта (позивача) своїм правом на участь у засіданні апеляційної інстанції не скористався. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечував та просив її не задовольняти.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до п.4 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Згідно зі ст. 46 ГПК України, державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України № 7-93 від 21.01.1993 „Про державне мито” (із змінами та доповненнями)  державне мито справляється із позовних заяв і заяв кредиторів у справах про банкрутство, що подаються до господарських судів, та апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Відповідно до пп. „б” п. 2 ст. 3 названого Декрету, державне мито із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про визнання недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру, із заяв кредиторів про порушення справ про банкрутство, а також із заяв кредиторів, які звертаються з майновими вимогами до боржника після оголошення про банкрутство сплачується за ставкою 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктами 35, 36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом ГДПІ України 22.04.1993 № 15, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.1993 за № 50 визначено, що з позовних заяв і заяв кредиторів у справах про банкрутство, що подаються до господарських судів, та апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів, а також заяв про їх перегляд за нововиявленими обставинами державне мито справляється в розмірах, встановлених пунктом 2 статті 3 Декрету „Про державне мито”. Позовні заяви по спорах, які виникають при укладенні, зміні або розірванні господарських договорів, що носять одночасно майновий характер, до яких включено вимоги про стягнення штрафу тощо, оплачуються державним митом як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв по спорах, що виникають при укладенні, зміні або розірванні господарських договорів. У такому ж порядку оплачуються державним митом позовні заяви, що носять одночасно майновий і немайновий характер.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені позовні вимоги про зобов’язання відповідача виконати зобов’язання в натурі та підписати акти приймання-передачі природного газу за договором № 06/06-48 від 31.01.2006р. за період жовтень-грудень 2006р., тобто, заявлено вимоги немайнового характеру, що випливають з одного правочину (договору).

До позовної заяви, як доказ сплати державного мита, позивачем додано платіжне доручення № 238 від 21.02.2007 про сплату державного мита у розмірі 85,00 грн.

З огляду на вищенаведені норми чинного законодавства та наявні матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про помилковість твердження місцевого суду про те, що позивачем не сплачено державного мита у встановленому розмірі, оскільки у відповідності до діючого порядку сплати державного мита у випадку об‘єднання в позовній заяві кількох вимог немайнового характеру, що ґрунтуються на одному правочині (договорі), сплати державного мита за кожну вимогу окремо не вимагається, а державне мито сплачується як за подання однієї заяви немайнового характеру.

А тому підстав для повернення позовної заяви без розгляду у відповідності до п.4 ст.63 ГПК України у суду першої інстанції не було.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, наявний в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності повернення позовної заяви без розгляду та вважає обґрунтованими доводи апелянта.

Враховуючи усе вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства „Донецькоблгаз” підлягає задоволенню,  ухвала Господарського суду м. Києва від 06.03.2007р. у справі № 05-5-42/2975 – підлягає скасуванню, а справа – передачі на розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Донецькоблгаз” № 15/01-1249 від 05.06.2007р. задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 06.03.2007 у справі № 05-5-42/2975 за позовом Відкритого акціонерного товариства „Донецькоблгаз” до Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” скасувати.

2. Матеріали справи № 05-5-42/2975 передати на розгляд до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді