ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"16" серпня 2007 р.
Справа № 28-6/55-06-1519

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                              Разюк Г.П.

суддів:                                        Колоколова С.І

Петрова М.С.

(склад колегії змінений згідно розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду № 60 від 12.07.2007р.)

при секретарі судового засідання Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача –Дурлештяна І.І. за довіреністю б/н від 18.04.07р.

від відповідача 1–Марцинковського Л.В. за довіреністю від 03.01.07р.

від відповідач 2 –не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю „Геріон”, м. Вінниця

на рішення господарського суду Одеської області від 22.06 2007 р.

по справі № 28-6/55-06-1519

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Біка”, м. Одеса

до  відповідачів :

1) скаржника,

2) Приватного підприємства „Южпромбуд”, м. Одеса

про стягнення 402 604,90 грн.

( в судовому засіданні оголошувалася перерва з 14.08.07р. по 16.08.07р. за ч.3 ст.77 ГПК України)

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю /далі –ТОВ/ „Біка” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом /з врахуванням уточнень/ до товариства з обмеженою відповідальністю /далі –ТОВ/ „Геріон” та приватного підприємства /далі –ПП/ „Южпромбуд” про стягнення з ТОВ „Геріон” 275000грн. збитків внаслідок прострочення виконання зобов’язання; 2344,5 грн. річних відсотків; 8861,6грн. збитків від інфляції; 78792,43 грн. збитків у вигляді неодержаного прибутку за укладеним з СП „Векка” договором на поставку №01-11 від 11.11.2004р.; 9611,37 грн.  збитків, що завдані позивачу невиконанням укладеного з ВАТ „Перший інвестиційний банк” договору овердрафту №06/04-05-КО від 13.06.2005р., а також просив суд стягнути з ПП „Южпромбуд” 5000 грн., отриманих цим відповідачем за договором про надання послуг.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.05.2006р., з урахуванням ухвали від 26.05.2006р. та додаткового рішення від 26.05.2006р. позов ТОВ „Біка” задоволений частково.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.08.2006р. вказане рішення господарського суду Одеської області від 24.05.2006р. у справі №6/55-06-1519 скасовано, ТОВ „Біка” відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2006р. означені рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а справу  №6/55-06-1519 передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Під час нового розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог  /т.2,а.с.121/ та просить стягнути з ТОВ „Геріон” 336 388,50 грн., з яких 275000 грн.- сплачені за товар кошти, 44443,96 грн. - збитки від інфляції, 12544,52 грн. – три відсотки річних, 4400- упущена вигода, та з ПП „Южпромбуд” 5000 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2007р. (суддя Гуляк Г.І.) уточнений позов ТОВ „Біка” з урахуванням постанови ВГСУ задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Геріон” на користь позивача кошти, сплачені за неотриманий товар в сумі 275 000 грн., 44 443, 96 грн. - збитки від інфляції та 3% річних в сумі 12 544,52 грн., 4 400 грн. упущеної вигоди з непоставки товару, судові витрати по сплаті держмита в сумі 3 363, 89 грн., послуги ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн., держмито в розмірі 2 968 грн., а в решті вимог –відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції при новому розгляді дійшов висновку, що позивач довів обгрунтованість вимог, а відповідач /ТОВ „Геріон”/ належними та допустимими доказами не довів факт отримання позивачем продукції, з посиланням на вимоги Інструкції „Про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи” та Інструкції „Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей” й приписи ст.ст. 526, 527 ЦК України. Крім цього, місцевий господарський суд виходив з того, що через не поставку відповідачем ТОВ „Геріон” продукції, позивач не виконав своїх зобов’язань перед СП „Векка” за договором № 01-11 від 11.11.2004р., що призвело до розірвання договору та неотримання позивачем прибутку, який воно мало б одержати від реалізації м’яса з торговою націнкою СП „Векка”, тому стягнув з ТОВ „Геріон” розраховану позивачем суму, а також на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України задовольнив вимоги щодо інфляційних та 3% річних. Щодо вимог про стягнення з ПП “Южпромбуд” 5000 гривень, то господарський суд відмовив в їх задоволенні у зв’язку зі спливом строку гарантії.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ТОВ „Геріон” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати, у позові відмовити та стягнути з позивача судові витрати.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що суд першої інстанції:

- не взяв до уваги накладну №112 від 07.08.2005р. як доказ, що має значення для справи, оскільки на думку скаржника, норма абз.6 ч.2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” надається особі, яка складає первинний документ, можливість обирати між особистим підписом та іншими даними;

- не звернув увагу на те, що підтвердженням відвантаження товару ТОВ „Геріон” є: заява відповідальної особи позивача Дурлештяна І.І. від 10.08.2005р., факт замовлення позивачем транспорту для перевезення товару, факт прибуття для завантаження транспорту та повіреного ТОВ „Біка” водія до ТОВ „Геріон”, факт завантаження товару ТОВ „Геріон” в транспортний засіб, замовлений саме позивачем;

- безпідставно було взято до уваги як доказ неотримання товару довіреність серії ЯКЦ №941501 від 06.08.2005р., оскільки він суперечить п.9 Інструкції „Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей”;

- не з’ясував причинного зв’язку між невиконанням умов договору ТОВ „Біка” перед СП „Векка” та належним виконанням взятих на себе зобов’язань ТОВ „Геріон”.

Представник ТОВ „Біка” в судовому засіданні спростовував доводи апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення в силі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 11.11.2004 р. СП „Векка” уклало з ТОВ „Біка” договір на поставку великої рогатої худоби /далі-ВРХ/ та свиней №01-11, за умовами якого останнє зобов’язалося щомісячно здійснювати поставку м’яса ВРХ та свиней в кількості 45 тон на суму 640 000 грн. /т.1, а.с.15-16/.

Між ТОВ „Біка” /замовник / та ПП „Южпромбуд” /виконавець/ 15.11.2004р. було укладено договір, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов’язання по пошуку постачальників м’ясопродуктів та субпродуктів для подальшого підписання з цими постачальниками договорів поставок м’ясопродуктів в порядку та на умовах, передбачених договором /т.1, а.с. 59-60/. ПП „Южпромбуд” 10.01.2005р. надало ТОВ „Біка” гарантійний лист, з якого вбачається, що ПП „Южпромбуд” знайшло для ТОВ „Біка” продавця м’ясопродуктів, а також гарантує і зобов’язується сплатити Замовнику 5 000 гривень у випадку, якщо ТОВ „Геріон” – підприємство, яке Виконавець знайшло для укладення з ТОВ „Біка” договору на постачання м’ясопродуктів, не виконає своїх зобов’язань за договором. 10.01.2005р. було підписано акт здачі-приймання виконаних робіт та сплачено ПП „Южпромбуд” винагороду у розмірі 5 000 гривень.

Враховуючи, що гарантія за означеним гарантійним листом видана строком до 01.01.2007р., а також те, що сторони узгодили припинення зобов’язання внаслідок закінчення гарантійного терміну, то суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовної вимоги ТОВ „Біка” до ПП „Южпромбуд” про стягнення з останнього 5 000 грн.

14.01.2005 р. між ТОВ „Біка” та ТОВ „Геріон” було укладено договір №1, за умовами якого продавець /ТОВ „Геріон”/ зобов’язується продати, а покупець /ТОВ „Біка”/ відібрати, прийняти та здійснити оплату м`ясопродуктів.

Відповідно до розділу 2 договору „Умови поставки та порядок розрахунку”, ТОВ „Геріон” продає товар, а ТОВ „Біка” зобов’язується здійснити відбір та прийняття товару по кількості та якості на складі ТОВ „Геріон”, ТОВ „Біка” приймає на себе всі видатки по перевезенню товару до складу. Форма оплати – на протязі п’яти банківських днів з моменту відвантаження товару. ТОВ „Геріон” повинен видати посвідчення якості та Форму №2.

3.08.2005 р. ТОВ „Геріон” виставив позивачу для сплати рахунок № 77 на суму 280 000 грн. за яловичину в кількості 20000 кг. /т.1, а.с.12/, а позивач здійснив оплату згідно платіжних доручень за №147 від 04.08.2005 р. на суму 100 000 грн., № 148 від 05.08.2005р. на суму 120 000 грн. та № 150 від 08.08.2005р. на суму 55 000 грн., на загальну суму 275 000 грн. /т.1, а.с.9-11/.

5.08.2005 р. директор ТОВ „Геріон” видав наказ за №75 та призначає 7 серпня 2005 року робочим днем для 9 працівників у зв’язку з виробничою необхідністю для відвантаження м’яса ТОВ „Біка” /т.1, а.с.209/.

6.08.2005 р.  покупцем була виписана довіреність під № 941501 серії ЯКЦ на Гришину Ольгу Володимирівну /т.1, а.с.120/, яка згідно книги обліку довіреностей на 2004-2005р.р. була анульована /т.1, а.с.77-80/, її оригінал оглянуто судом першої інстанції в судовому засідані і він знаходиться на зберіганні у позивача.

7.08.2005 р. ТОВ „Геріон” була виписана накладна за №112 про відпуск товару – м’ясо яловичина 1 категорії заморожене в кількості 10282 кг. та м’ясо яловичини 1 категорія охолоджене в кількості 9744 кг. на загальну суму 280 364 грн. через Гришину О.В. згідно довіреності серії ЯКЦ  №941501 від 6.08.2005р. /т.1, а.с.118/.

7.08.2005 р. виписана товарно-транспортна накладна №01 ААТ , згідно якої товар було відвантажено та передано перевізнику Ковальчук Г.О. /т.1, а.с.210/.

Одначе покупцем відвантажений товар не був отриманий.

19.09.2005 р. СП „Векка” направило лист №19/09, попередивши, що за неналежне виконання договір поставки буде розірвано /т1, а.с36/, а 3.10.2005р. СП „Векка” листом №01/10 розірвало договір поставки №01-11 від 11.11.2004 р. у зв’язку з його неналежним виконанням /т.1, а.с.17/.

26.10.2005 р. Городищинським РВ УМВС України в Черкаській області порушено кримінальну справу по факту шахрайських дій, які скоїли невстановлені особи, щодо майна ТОВ „Біка” за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України /т.1, а.с.42/. На цей час, як вбачається з довідки СУ УМВС України в Черкаській області  /т.2,а.с.117/ провадження в справі призупинено  за п.3. ст.206 КПК України через  неможливість встановлення осіб, що його скоїли.

15.11.2005 р. позивач направив на адресу ТОВ „Геріон” лист №1511 з вимогою повернути сплачені кошти в сумі 275 000 грн. у зв’язку з неотриманням товару /т.1, а.с.19/, який відповідачем був залишений без задоволення, що стало підставою для звернення ТОВ „Біка” з означеним вище позовом.

Судова колегія Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та зобов’язань.

Частинами 1 та 2 ст.205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно оцінив та проаналізував умови договору №1 від 14.01.2005р., а також вірно дійшов висновку про те, що правовідносини між позивачем та ТОВ „Геріон” носять характер усного договору купівлі-продажу, оскільки сторони своїми діями щодо виставлення рахунку та часткової його оплати у відповідності з приписами ст.655 ЦК України встановили обов’язки по передачі товару з боку ТОВ „Геріон” та оплаті за цей товар з боку позивача, які мають у відповідності до вимог ст. 193 ГК України, ст. 526, 527 ЦК України виконуватись належним чином.

Відповідно до п.2 Інструкції „Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей”, затвердженої Наказом Мінфіну України № 99 від 16.05.96 р., зареєстрованої в Мінюсті України 12.06. 1996 р. за № 293/1318, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів. Відповідно до п.13 цієї Інструкції, довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 34 ГПК України встановлює, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність ТОВ „Геріон” поставки та відвантаження ТОВ „Біка” 20026 кілограмів м’яса на загальну суму 280364 грн., оскільки належним та допустимим доказом означеної господарської операції є наявність у постачальника (відповідача) довіреності серії ЯКЦ №941501 від 6.08.2005р., якої у ТОВ „Геріон” не існує.

Навпаки, ТОВ „Біка” цілком доведено, що у відповідності до 9 Інструкції „Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей” вказана довіреність знаходиться у нього, як анульована,  про що здійснений запис в книзі обліку довіреностей позивача та 08.08.2005р. повідомлено продавця.

Посилання скаржника на підтвердженням відвантаження товару ТОВ „Геріон” заявою відповідальної особи позивача Дурлештяна І.І. від 10.08.2005р., фактом замовлення позивачем транспорту для перевезення товару, фактом прибуття для завантаження транспорту та повіреного ТОВ „Біка” водія до ТОВ „Геріон”, фактом завантаження товару ТОВ „Геріон” в транспортний засіб, замовлений позивачем, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки означені обставини не можуть вважатися належними та допустимими доказами, а такими є лише підписана уповноваженою особою покупця видаткова накладна, що виписується продавцем та довіреність, що видається особі на отримання товарно-матеріальних цінностей та передається підприємству-продавцю в підтвердження належних повноважень відповідної особи на отримання товару.

Судом першої інстанції також обґрунтовано відхилено як не належні докази відвантаження товару накладну за №112 7.08.2005 р. та товарно-транспортну накладну №01 ААТ,  оскільки вони не містять відомостей які б дозволили ідентифікувати посадових осіб, що брали участь у здійсненні цієї фінансово-господарської операції з боку покупця, а отже не відповідають  вимогам  частини 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та п. 2.3 Інструкції „Про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи”, затвердженої наказ Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 7.08.1996 р. N 228/253.

Твердження скаржника, що позивач не мав права вимагати повернення саме коштів, а в разі неотримання продукції міг вимагати  лише її відвантаження, суперечить цивільному законодавству, оскільки через прострочення виконання зобов’язання в натурі та розірвання договору з СП „Векка”  воно втратило інтерес для позивача, отже останній на підставі ст.622 ЦК України має право відмовитися від прийняття поставки в натурі та на підставі п.3 ч.3 ст.1212 вимагати повернення виконаного  однією із сторін у зобов’язанні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про невиконання з боку ТОВ „Геріон” своїх зобов’язань належними чином, відтак підставно місцевим господарським судом у відповідності до приписів ст. ст. 526, 527 ЦК України задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 275 000 грн.

Загальним принципом цивільного права встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, що передбачено ч.1 ст. 22 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 611, ч.1 ст. 623 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: порушення зобов’язання; наявність збитків; причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та збитками; вини порушника зобов’язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Частиною 1 ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Крім того, позивач підтвердив матеріалами справи факт розірвання договору від 11.11.2004 р. з СП „Векка” та наявність порушення зобов’язання ТОВ „Геріон” щодо поставки товару, який мав поставлятись позивачем до СП „Векка”. В свою чергу відповідач не спростував наявності договорів у позивача з іншими постачальниками для виконання зобов’язань перед СП „Векка” та не довів, що саме спірний товар (м’ясо яловичина 1 категорії заморожене в кількості 10282 кг. та м’ясо яловичини 1 категорія охолоджене в кількості 9744 кг.) мало використовуватись за іншим призначенням, ніж поставка за вказаним договором від 11.11.2004 р. Тому у суду першої інстанції були всі підстави вважати встановленою наявність прямого причинного зв’язку між невиконанням ТОВ „Геріон” свого зобов’язання та розірванням означеного договору з СП „Векка” з вини відповідача і як наслідок спричиненням збитків позивачу на стягнуту підставно господарським судом суму, що складає 4400 грн. Відтак доводи скарги про відсутність причинного зв’язку між невиконанням умов договору ТОВ „Біка” перед СП „Векка” та не належним виконанням взятих на себе зобов’язань ТОВ „Геріон” не приймаються до уваги як безпідставні.

Слушним є і стягнення з ТОВ „Геріон” інфляційних та 3% річних, розмір яких становить відповідно 72443,96 грн. та 12 544,52 грн., так як п.2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити основну суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 р. підлягає залишенню без змін.

Відповідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року по справі № 28-6/55-06-1519 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Геріон” – без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                             Г.П.Разюк

Суддя                                                                                   С.І.Колоколов

Суддя                                                                                   М.С. Петров