ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2007                                                                                                        Справа № А17/350-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю прокурора: Вороновська О.В., посвідчення №233  від 22.10.02,  старший помічник прокурора;

за участю представників:

позивача: Попова М.С., довіреність №573/10/08-09-15  від 15.01.07, начальник відділу;

позивача: Гармаш Л.М., довіреність №9108/10/08-10/1-15 від 28.03.07, головний державний податковий інспектор;

позивача: Дядик К.О., довіреність №13135/10/08-10/1-15 від 24.04.07, старший державний податковий інспектор;

позивача: Дверницька Л.В., довіреність №32318/10/08-09-15 від 19.12.06, заступник начальника інспекції;

відповідача-1: Зайцев М.В., довіреність №б/н  від 12.09.06,  представник;

відповідача-1: Бороденко А.В., довіреність №96/10  від 18.10.06, адвокат;

представник відповідача-2 у судове засідання не з"явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 р.;

у справі №А17/350-06;

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську;

до:

відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю компанії “Ресурс”, місто Дніпропетровськ;

відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю фірми “Вікторія плюс”, місто Городок Львівської області;

за участю прокурора міста Дніпропетровська;

про визнання недійсним господарського зобов'язання та стягнення 553 015 400,00 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним господарське зобов’язання від 28 грудня 2005 року №200606, яке виникло між відповідачами:

Товариством з обмеженою відповідальністю компанією “Ресурс”;

Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою “Вікторія плюс” та стягнути з  ТОВ фірма “Вікторія плюс” на користь ТОВ компанія “Ресурс” грошові кошти у розмірі 553015400 гривень і стягнути з ТОВ компанія “Ресурс” в доход держави 553015400 гривень вартості товарно-матеріальних цінностей, отриманих за вищезазначеним господарським зобов’язанням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом січня-травня 2006 року ТОВ фірма “Вікторія плюс” надало податкову звітність з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств із заниженими показниками.

Відповідач-2  ТОВ фірма “Вікторія плюс” не знаходиться за юридичною адресою, у зв’язку з чим неможливо провести перевірку та підтвердити показники фінансово-господарської діяльності первинними документами;

Крім того, відповідачем-1 ТОВ “Ресурс” фактично не був отриманий товар за спірним господарським зобовязанням.

А відповідно до довідки експерта-криміналіста укладений договір поставки з боку ТОВ компанія “Ресурс” був підписаний невідомою особою.

Постановою господарського суду у справі №А17/350-06 від 19 грудня 2006 року (судді Стрелець Т.Г., Кеся Н.Б., Кожан М.П.) у позовних вимогах відмовлено повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що посилання позивача про заниження ТОВ фірма “Вікторія плюс” сум належних до сплати податків є недоведеними та не підтверджується матеріалами справи.

Господарський суд вважає, що відсутність ТОВ “Вікторія плюс” за юридичною адресою не може свідчити про наявність ТОВ фірма “Вікторія плюс” протиправної мети про ухилення від сплати від податків при укладенні господарського зобов’язання.

Стосовно виконання умов договору то ТОВ компанія “Ресурс” було надано у матеріали справи акти приймання - передачі товару, підписані відповідачами, які свідчать про отримання товару ТОВ компанія “Ресурс” та відповідно до умов договору передбачена можливість доставки товару небезпосередньо ТОВ компанія “Ресурс”, а визначеним ним особам, що не суперечить статті 334 ЦК України.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо його сторона вчинила дії, що свідчать прийняття його до виконання, тому посилання позивача про те, що договоро був підписанний не відомою особою не спростовує вимоги вказаної норми.

Позивач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального права.

Позивач просить спірну постанову скасувати та у позовних вимогах відмовити посилаючись на те, що провести позапланову документальну перевірку контрагента по укладеній угоді відповідача-2 ТОВ фірми “Вікторія плюс” не має можливості.

Згідно Листа від 25 вересня 2006 року №6740/7/23 ДПІ у Городоцькому районі директор ТОВ фірми “Вікторія плюс” Баєва О.В. знаходиться в розшуку.

А відповідно до абзацу 2 підпункту 7.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 липня 2002 року “Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” вказано, що доказами спрямованості умислу суб’єкта підприємницької діяльності оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства за юридичною адресою, про визнання недійсними в установленому порядку чинним законодавством установчих документів, про неподання звітності до ОДПС.

На апеляційну скаргу Відповідачі надали заперечення, в яких посилаються на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просять постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін та прокурора Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2005 року ТОВ компанія “Ресурс” (покупець) з однієї сторони і ТОВ фірма “Вікторія плюс” (продавець) з другої сторони уклали договір №200606 про поставку товару, агломерат залізорудний.

На виконання договору ТОВ фірма “Вікторія плюс” виписано податкові накладні на загальну суму 553015400 гривень в тому числі податок на додану вартість 92169233,33 гривень.

В свою чергу, ТОВ компанія “Ресурс” відповідно до платіжних доручень сплатив ТОВ фірма “Вікторія плюс” за отриманий товар грошові кошти.

Про що ТОВ компанія “Ресурс” надало до матеріалів справи акти приймання-передачі товару, підписані відповідачами, які свідчать про отримання товару ТОВ компанія “Ресурс” та виконання ТОВ фірма “Вікторія плюс” своїх обов’язків з постачання товару відповідно до умов договору.

В ході проведення планової виїзної перевірки ТОВ компанія “Ресурс” позивачем було складено акт перевірки №298-08-02/3-31076200/ДСК від 21 серпня 2006 року “Про результати виїзної плановою перевірки ТОВ “Компанія “Ресурс” з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства та встановлено, що вищевказане спірне господарське зобов’язання укладалося з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави та суспільства, а саме укладаючи спірне господарське зобов’язання ТОВ фірма “Вікторія плюс” мало намір приховати отримані за угодою грошові кошти від оподаткування.

Про що свідчить Акт №209/08-02/3-46/32282732 обстеження місцезнаходження ТОВ фірма “Вікторія плюс” від 3 серпня 2006 року, складеним ДПІ у Городоцькому районі Львівської області.

Яким встановлено, що ТОВ фірма “Вікторія плюс” за юридичною адресою відповідно до установчих документів Львівська область, місто Городок, майдан Гайдамаків, будинок №18 не знаходиться.

Відповідно до статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов’язання обома сторонами в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язаннями, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. ,

Судова колегія погоджується  з висновком господарського суду про те, що наявність у сторони протиправної угоди наміру означає, що вона, виходячи з обставин справи, усвідомлювала або мала усвідомлювати протиправність укладуваної угоди і суперечність її мети інтересам держави і суспільства та прагнула або свідомо допускала настання протиправних наслідків.

Відсутність ТОВ фірма “Вікторія плюс” за юридичною адресою не може свідчити про наявність ТОВ фірма “Вікторія плюс” протиправної мети про ухилення від сплати від податків при укладенні господарського зобов’язання.

Крім того, господарський суд правильно визначився, що доказом порушення платником податків податкового законодавства має бути наявність податкового боргу, тобто узгодженого податкового зобов’язання, в свою чергу, оформленого у вигляді податкового повідомлення-рішення.

Позивачем не надано у матеріали справи докази визначення ТОВ фірма “Вікторія плюс” податкового зобов’язання, нарахування штрафних санкцій, пені, формування та направлення ТОВ фірма “Вікторія плюс” податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами”, якщо у майбутніх

податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статті 15 цього Закону), платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок або відобразити уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Підприємство має право на виправлення помилок в раніше зданій податковій звітності шляхом подачі уточнених декларацій необмежену кількість разів.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ фірма “Вікторія плюс” скористалась своїм правом, наданим йому вищевказаним Законом, і подало до ДПІ уточнюючі розрахунки.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” недійсними є угоди, що укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходяться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного суду України “Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів” від 8 жовтня 2004 року №15, ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та способами.

Відповідно до частини 1 статті 208 ГК України, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків і зборів однією з сторін договору.

За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину.

Для застосування санкцій, передбачених вказаною нормою необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Обставини щодо порушення ТОВ фірма “Вікторія плюс” порядку  заповнення податкової накладної правильно визначені господарським судом такими, що не впливають на мету укладеного договору, скільки податковою інспекцією не доведено яким чином такі порушення впливають на суть спору по даній справі.

Факт подачі, чи не подачі уточнюючого розрахунку податкової декларації ніяк не свідчить і не може свідчити про намір ТОВ фірма “Вікторія плюс” приховати отримані за угодою грошові кошти від оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що надання до ДПІ уточнюючих розрахунків ТОВ фірма “Вікторія плюс”, не вплинуло на розмір податкового зобов’язання ТОВ фірма “Вікторія плюс” минулих податкових періодів, та не призвело до зміни розміру платежів у державний бюджет.

Судова колегія також вважає, що господарський суд правильно зробив висновок, а саме за умов виконання господарського зобов’язання з боку відповідачів та з огляду на недоведеність порушення податкового законодавства та відсутність ТОВ фірма “Вікторія плюс” за юридичною адресою не може свідчити про наявність у ТОВ фірма “Вікторія плюс” протиправної мети при укладенні спірного господарського зобов’язання.

Стосовно посилань позивача на те, що відповідно до товарно-транспортних документів, отримувачем вантажу є не ТОВ Компанія “Ресурс”, а інші особи, то господарським судом доведено те, що належне виконання ТОВ фірма “Вікторія плюс” своїх зобов’язань з доставки

товарів підтверджується Актами приймання-передачі, підписаними з боку відповідачів та наявними в матеріалах справи.

Та позивачем не врахований пункт 3.3 спірного господарського зобов’язання, відповідно до якого відвантаження товару здійснюється з урахуванням реквізитів вантажоотримувачів, вказаних Покупцем.

Таким чином, саме умовами спірного Договору передбачена можливість доставки товару не безпосередньо ТОВ Компанія “Ресурс”, а визначеним ним особам.

Посилання позивача на довідку експерта відділення судової експертизи відділу експертно-криміналістичного забезпечення на лінійному управління на Придніпровській залізниці також не свідчать протиправність укладеної угоди.

Оскільки, відповідно до статті 241 ЦК України передбачено, що правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо його сторона вчинила дії, що свідчать прийняття його до виконання.

Оскільки, спірний договір був виконаний з обох сторін, його підписання не уповноваженою особою не може бути підставою для визнання господарського зобов’язання недійсним.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року у справі №А17/350-06, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                  І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                В.В. Швець

Л.О. Чимбар