СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

12.07.07
Справа № 1/179-6/53

За позовом:
Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної
служби охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму в особі
відділу охорони культурної спадщини Львівської обласної державної
адміністрації, м. Львів

третя особа на стороні позивача
- Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області,
м.Львів

до відповідача 1:
Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич

до відповідача 2:
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Дрогобич

третя особа на стороні відповідачів
- Управління комунальних ресурсів виконавчого комітету Дрогобицької міської
ради, м.Дрогобич про визнання договору купівлі-продажу недійсним за
зустрічним позовом: Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Дрогобич                                    до відповідача: Державної служби
охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму в особі
управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної
адміністрації, м. Львів

третя особа на стороні позивача 1:
Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

третя особа на стороні позивача 2: Управління
комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич

про визнання
права власності на нежитлове приміщення

Суддя   Гоменюк З.П.

За участю представників:

від прокуратури:
Макогон Ю.І.

Від позивача (за первісним
позовом): ОСОБА_2- представник

Від ФДМ України:
ОСОБА_3 -предст.

Від відповідача-1 (за первісним
позовом): ОСОБА_4- представник

Від відповідача-2 (за первісним
позовом):  не
з'явився

Від третьої особи:  ОСОБА_5-предст

Представникам роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, та право відводу складу суду згідно
ст. 20 ГПК України.

Заяв та клопотань про  здійснення технічної фіксації судового
процесу не надходило.

Суть спору:  На розгляд господарського суду Львівської
області  Дрогобицьким міжрайонним
прокурором подано позов в інтересах держави в особі уповноваженого органу - Державної
служби охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму в особі
управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної
адміністрації до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення загальною площею 95,0 кв.м., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 посвідченого 21.04.2005р. приватним нотаріусом ОСОБА_6,
зареєстрованого в реєстрі за № 729 і укладеного між Виконавчим комітетом
Дрогобицької міської ради та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1, та про
зобов'язання відповідачів повернути об'єкт культурної спадщини у первісному
стані у власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного
майна України у Львівській області.
Ухвалою суду від 24.04.2007р. до участі
в якості третьої особи на стороні позивача залучено Регіональне
відділення Фонду державного майна України у Львівській області та Управління
комунальних ресурсів виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в якості
третьої особи на стороні відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської
обласної ради народних депутатів № 330 від 24.06.1986 р. “Про взяття під охорону
держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, містобудівельну
і художню цінність”затверджено перелік пам'яток архітектури і містобудування
місцевого значення Львівської області. Прокурор вважає, що згідно ст.ст. 203,
215 Цивільного кодексу України зміст оспорюваного договору суперечить нормам
Закону України “Про охорону культурної спадщини”, зокрема, преамбулі та ст. 22
вказаного Закону, згідно яких охорона об'єктів культурної спадщини є одним із
пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, а тому вказаний договір є недійсним.

Відповідачем-1 подано відзив №
3-32/1326 від 23.04.2007 р. на позовну заяву, в якому він просить відмовити
позивачеві в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки, на думку
відповідача-1, всупереч нормам Закону України “Про охорону культурної спадщини”
та Порядку визначення категорій пам'яток для занесення об'єктів культурної
спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, затвердженого
постановою КМ України № 1760 від 27.12.2001 р. спірне нежитлове приміщення у
АДРЕСА_1 не занесене згідно рішення центрального органу виконавчої влади у
сфері охорони культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам'яток
України місцевого значення та приміщення відсутня будь-яка облікова
документація, як на об'єкт культурної спадщини.

03.07.2007р. відповідачем -2 -
суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 подано зустрічний позов до Державної
служби охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму в особі
відділу охорони культурної спадщини Львівської обласної державної
адміністрації  про визнання права
власності на об"єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 95,0
м 2 . В якості третьої особи на стороні позивача за зустрічним
позовом залучено Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради та Управління
комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради. Враховуючи
те, що зустрічні позовні вимоги взаємно пов'язані з первісним позовом, судом
ухвалою від 03.07.2007р.  прийнято даний
зустрічний позов для спільного розгляду із первісним позовом.

Представник третьої особи в
судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що  у відповідності до ст. 47 Закону України “Про
обласну раду народних депутатів Української РСР” рішення виконкому Львівської
обласної ради народних депутатів  № 330
від 24.06.1986 р. не набрало чинності, оскільки не доведено до відома
відповідачів.

В судовому засіданні  відповідач за зустрічним позовом - Державна
служба охорони культурної спадщини при Міністерстві культури і туризму в особі
управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної
адміністрації проти зустрічного позову заперечує та вказує на те, що у
відповідності до Закону УРСР “Про охорону і використання пам'яток історії і
культури” об'єкти архітектури і містобудування вносились до переліку пам'яток
місцевого значення рішеннями виконкомів обласних рад, а тому, на його думку,
договір купівлі-продажу спірного приміщення є недійсним, а зустрічні позовні
вимоги безпідставні.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених в ухвалах господарського суду від 20.03.2007
р.,   12.04.2007р. ,24.04.2007 р. та
03.07.2007 р.

У судовому засіданні 12.07.2007р.
судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб та оцінивши наявні
докази в сукупності,  суд встановив:

Відповідачем-1 та відповідачем-2 на
виконання ухвали № 432 від 28.12.2004 р. XXІІІ сесії четвертого демократичного
скликання Дрогобицької міської ради 21.04.2005р. був укладений договір
купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 729, згідно якого відповідач-1
взяв на себе зобов'язання передати у власність відповідачу-2 нежитлове
приміщення загальною площею 95,0 кв.м. у АДРЕСА_1, а відповідач-2 у свою чергу
зобов'язався прийняти приміщення та сплатити за нього ціну, визначену спірним
договором. На виконання умов договору відповідачем-1 було передано
відповідачу-2 у власність спірне приміщення, про що свідчить акт
прийому-передачі № 176 від 21.04.2005 р. Даний договір купівлі-продажу
зареєстрований Дрогобицьким ДК МБТІ та ЕО 25.04.2005 р., а отже, відповідач-2
відповідно до  вимог  ст. ст. 334, 657 Цивільного кодексу України
набув право власності на спірне нежитлове приміщення.

У відповідності до ст.ст. 8, 17
Закону УРСР “Про охорону і використання пам'яток історії і культури” виконавчі
комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад
народних депутатів затверджують переліки пам'яток історії та культури місцевого
значення, встановлюють зони їх охорони, а також вирішують інші питання в галузі
охорони і використання пам'яток історії та культури. Тому твердження
відповідача-2 за первісним позовом про відсутність повноважень у виконавчого
комітету Львівської обласної ради народних депутатів на прийняття рішення № 330
від 24.06.1986 р., яким будинок у АДРЕСА_1 включено до переліку пам'яток містобудування
і архітектури місцевого значення Львівської області, судом не приймаються.

Так само не заслуговують на увагу
твердження відповідачів та третьої особи за первісним позовом про те, що спірне
приміщення не є об'єктом культурної спадщини, оскільки воно не внесено до
Державного реєстру нерухомих пам'яток України, щодо нього не укладено
охоронного договору, на приміщенні не встановлено охоронних дощок чи охоронних
знаків, відсутні будь-які інші позначки на пам'ятці або в межах її територій,
так як згідно п. 3 прикінцевих положень Закону України “Про охорону культурної
спадщини” об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури
відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам'яток
історії та культури", визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.
Отже, спірне приміщення є пам'яткою - об'єктом культурної спадщини, а тому його
приватизацію у відповідності до ст. 1 Закону України “Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної спадщини” заборонено до затвердження Верховною
Радою України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають
приватизації.

Статтею 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, зокрема,
зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Виходячи з вищевикладеного, суд
вважає договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу,
посвідченого 21.04.2005р. приватним нотаріусом ОСОБА_6 зареєстрованого в
реєстрі за № 729 і укладеного між відповідачем-1 і відповідачем-2 таким, що
підлягає  визнанню недійсним, оскільки
суперечить ст. 1 Закону України “Про тимчасову заборону приватизації пам'яток
культурної спадщини”.

Матеріалами  справи підтверджується, що посадові особи,
які підписали договір купівлі-продажу, вжили всіх необхідних заходів для
з'ясування правового статусу приміщення, що приватизовувалось, та діяли на
виконання вимог ухвали Дрогобицької міської ради ухвали № 432 від 28.12.2004 р.
XXІІІ сесії четвертого демократичного скликання Дрогобицької міської ради,
оскільки у  відповідності до ст. 42
Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” міський голова забезпечує
виконання рішень відповідної ради. Всупереч вимогам ст.ст. 33, 34 ГПК України,
що встановлюють обов'язок кожної сторони за допомогою належних і допустимих
доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, позивач не навів доказів, які б свідчили про отримання
відповідачами рішення виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №
330 від 24.06.1986р.

Враховуючи викладені обставини та
проаналізувавши доводи зустрічного позову,                               норми ст.ст.
330, 388 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач-2 є
добросовісним набувачем нежитлового приміщення загальною площею 95,0 кв.м., що
знаходиться у АДРЕСА_1, оскільки він придбав майно за відплатним договором та
не знав і не міг знати про те, що спірне приміщення є пам'яткою - об'єктом
культурної спадщини. Підстави, передбачені ч. 1 ст. 388 для витребування
спірного приміщення від відповідача-2, як добросовісного набувача, відсутні,
отже відповідач-2 згідно вимог ст. 330 Цивільного кодексу України набув права
власності на спірне нежитлове приміщення. Згідно зі ст. 17 Закону України “Про
охорону культурної спадщини” пам'ятка, крім пам'ятки археології, може
перебувати у державній, комунальній або приватній власності.

Оскільки, спірне приміщення
перебувало в комунальній власності, позовні вимоги прокурора про зобов'язання
відповідачів повернути об'єкт культурної спадщини у первісному стані у
власність держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна
України у Львівській області не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 330, 338
Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 17 Закону УРСР “Про охорону і
використання пам'яток історії і культури”, ст.ст. 1, 3, 6, 17, п. 3 прикінцевих
положень Закону України “Про охорону культурної спадщини”, ст. 1 Закону України
“Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини”, ст.ст. 2,
4-3, 4-5, 4-7, 32, 33, 34, 43, 49, 60, 82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Первісний
позов задоволити частково.

2.          Визнати
недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу,
посвідченого 21.04.2005 р. приватним нотаріусом ОСОБА_6 зареєстрованого в
реєстрі за № 729 і укладеного між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської
ради та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1.

3.          В частині первісних позовних вимог
стосовно повернення об'єкта культурної спадщини у первісному стані у власність
держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у
Львівській області  -  відмовити.

4.          Зустрічний позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задоволити повністю.

5.          Визнати право
власності на нежитлове приміщення загальною площею 95,0 кв.м., що знаходиться у
АДРЕСА_1, за фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1.

Суддя