Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2007 р.                                                           Справа № 21/250-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Плужник О.В. , Такмаков Ю.В.

при секретарі Гудкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Сущенко Н.В.

відповідача -  Громов А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2451Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 05.07.07 р. по справі № 21/250-07

за позовом ТОВ "Агросфера", м. Дніпропетровськ

до СТОВ "Довжик" с. Довжик

про стягнення 24182,60 грн.

встановила:

У травні 2007 р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 15000,0грн. основного боргу, пеню в сумі 3782,65грн., відсотки за товарним кредитом 5399,95грн. та судові витрати, посилаючись на те що відповідно до умов договору купівлі –продажу №33 -СЧО від 09.03.2006р., позивач по видатковій накладній від 06.05.2006р. передав відповідачеві продукцію на суму 121922,50грн., а відповідач свої зобов'язання щодо оплати продукції здійснив частково.

Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 9000,00 грн. основного боргу, 5799,14 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 3784,13 грн. пені та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.07.2007 р. (суддя – Пелипенко Н.М.) по справі № 21/250-07 позовні вимоги  задоволено, з відповідача стягнуто 9000,00 грн. основного боргу, пеню в розмірі 3784,13 грн., 25% річних в розмірі 5799,14 грн., 225,83 грн. держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, з посиланням на порушення умов договору відповідачем в частині не оплати одержаного товару, обгрунтованість штрафних санкцій.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким визнати п. 7.3 договору купівлі-продажу № 33-СЧО від 09.03.06р. недійсним та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, оскільки рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.  Відповідач вказує, виходячи з положень ЦК України про договір купівлі-продажу грошове зобов’язання за таким договором – це зобов’язання покупця сплатити усю ціну товару, з цього слідує, що неустойка при купівлі-продажі може бути нарахована на суму несвоєчасно сплаченої ціни товару, в зв’язку з чим нарахування пені не тільки на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання, але  і на суму процентів  за товарним кредитом неправомірно. Таким чином, на думку відповідача, п. 7.2 договору купівлі-продажу № 33-СЧО про зобов’язання відповідача сплатити позивачу неустойку у виді пені , яка нараховується на суму заборгованості, враховуючи суму процентів по товарному кредиту, не відповідає вимогам ЦК України, в зв’язку з чим на підставі ст. 215 ЦК України є недійсним.

Крім того, відповідач подав доповнення до апеляційної скарги в яких просив суд прийняти як новий доказ акт від 12.04.06р. який свідчить про загибель значної частини озимої пшениці в СТОВ  „ Довжик ” внаслідок непереборної сили, що і стало основною причиною для несвоєчасного виконання відповідачем свого грошового зобов*язання за договором з позивачем.

Позивач з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується, вважає рішення суду обгрунтованним, законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи, вислухавши представників сторін  встановила :

між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 33-СЧО від 09.03.2006р. , згідно з вимогами договору продавець (позивач) зобов'язався передати, а покупець (відповідач)  прийняти і оплатити насіннєвий матеріал згідно договору та специфікації № 1 до договору купівлі-продажу № 33-СЧО від 09.03.2006р. Сторони встановили загальну суму договору 121957,50 грн.

Згідно з п. 4.1 договору купівлі-продажу покупець зобов'язався в строк до 15.04. 2006р. перерахувати продавцеві 60978,75 грн. залишок заборгованості продавець надає покупцю товарний кредит строком до 20.09.2006р. на умовах сплати 0,01% річних за користування товарним кредитом та здійснює нарахування відсотків за фактичну суму заборгованості, в день остаточного погашення суми основного боргу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцю загальну кінцеву вартість товару в термін до 20.09.2006р.

Пунктами 7.2,7.3  договору купівлі-продажу № 33-СЧО від 09.03.2006р. передбачена відповідальність за порушення умов договору в частині оплати.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що позивач свої зобов’язання за договором виконав, передав відповідачеві насіння соняшника та кукурудзи по накладній від 06.05.2006р. на суму 121922,50 грн., відповідач прийняв товар через свого представника, що діяв по довіреності серія ЯНИ № 012069 від 05.05.2006р. але в термін, передбачений договором відповідач оплатив товар частково, в процесі розгляду справи відповідачем сплачено 4000,00 грн., залишок заборгованості складає суму 9000,00 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що на день розгляду справи відповідач не надав доказів оплати суми боргу та вважав позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу передбачено, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, згідно з цього договору він оплачує продавцю штрафну неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, включаючи  суму відсотків по товарному кредиту, за кожен день прострочення оплати, в зв’язку з чим позивачем нарахована пеня за порушення грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму заборгованості в розмірі 3784,13 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожний день прострочення виконання.

Суд першої інстанції правомірно, в зв’язку з порушенням умов договорів, задовольнив позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 3784,13 грн., нарахованої на суму основного боргу.

Посилання відповідача на невідповідність п.7.2 договору в частині нарахування пені на суму відсотків по товарному кредиту нормам діючого законодавства и порушення судом вимог ст. 83 ГПК України безпідставне, так як відповідно до  ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не  визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача , оскільки відповідачем не надано доказів визнання в установленому законом порядку недійсним п.п. 7.2, 7.3 договору, відповідач не звертався до суду з зустрічними позовними вимогами.

Твердження відповідача про те, що  суд повинен був визнати п.7.3 договору недійсним також неправомірно., так як застосування приписів ст. 83 ГПК України в частині визнання частино недійсним договору є правом , а не обов’язком суду.

Тем більш, що пеня нарахована тільки на суму основного боргу і відповідач безпідставно вважає, що пеня нараховувалась також на суму відсотків по товарному кредиту. Тобто визнання чи невизнання недійсним  п. 7.2 договору в частині нарахування пені на суму  відсотків по товарному кредиту ніяким чином не впливає на рішення суду в частині стягнення пені за прострочення оплати основного боргу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання , повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір.

Згідно з п. 7.3. договору № 33-СЧО  у разі несвоєчасного погашення заборгованості за товарним кредитом у відповідності з  п. 4.1 договору, з дати виникнення простроченої заборгованості, на суму заборгованості нараховуються відсотки за користування товарним кредитом з розрахунку 25 % річних

Отже, договором передбачений інший розмір річних в зв’язку з чим суд першої інстанції  правомірно стягнув з відповідача 25 % річних в сумі 5799,14 грн.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Посилання відповідача на ст. 617 ЦК України в доповненнях до апеляційної скарги в яких просив суд прийняти як новий доказ акт від 12.04.06р. який свідчить про загибель значної частини озимої пшениці в СТОВ  „ Довжик ” внаслідок непереборної сили, що і стало основною причиною для несвоєчасного виконання відповідачем свого грошового зобов*язання за договором з позивачем безпідставне та необгрунтоване, не може бути прийнято судом до уваги, так як відповідно до ч. 3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, а мотиви відповідача не можуть бути  підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 204, 526, 549, 610 –612, 625 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 05.07.2007р. по справі № 21/250-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Могилєвкін Ю.О.

Судді                                                                    Плужник О.В.

Такмаков Ю.В.

Повний текст постанови підписано 22.08.07.