ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.07 р.                                                                             Справа № 34/456а

м. Донецьк, вул.Артема,157,

зал судових засідань (каб.) №212

Господарський суд Донецької області у складі  судді  Кододової О.В.  при секретарі судового засідання Клішиній Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Закритого акціонерного товариства “Мініметалургійний  завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/26623/10/15-16-23/1 від  26.09.2006року.

За участю:

Прокурора – не з’явився

представників сторін

від позивача – Мельник Н.В., Барбашева Л.С. (за довіреностями)

від  відповідача – Глібочана Н.І., Перешивайло О.О., Марчук Н.В. (за довіреностями)

По справі була оголошена перерва з 04.06.2007р. по 05.06.2007р. на 15год.00хвил.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Закритим акціонерним товариством “Мініметалургійний  завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк   до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку  про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/26623/10/15-16-23/1 від  26.09.2006року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невідповідність податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що відповідно до облікового реєстру сплата постачальникам за поставлені товари, послуги з ПДВ у травні 2006року, який був наданий СДПІ під час проведення перевірки, у числі сплачених у травні 2006року постачальникам товарів (послуг) коштів було сплачено 28160575,15грн. податку на додану вартість. Тому на думку позивача у декларації  з ПДВ у червні 2006року ним цілком правомірно було вказане до відшкодування у розмірі 26934897грн. (при податковому кредиті у червні 2006року у розмірі 32251529грн.). Таким чином, як зазначає позивач,  висновок відповідача про завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 3080747грн. (у розмірі оплати за товари, придбані у попередніх періодах) є необґрунтованими та незаконними.

Відповідач у письмових запереченнях від 26.12.2006року (вхід.№02-41/50709) проти позовних вимог заперечує за тих підстав, що позивачем порушено п.п.7.7.2 , п.п. 7.7.1 п.7.7, п.п. 7.5.1 п.7.5  ст.7 Закону  України “Про податок на додану вартість” до суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, зайво нараховані суми податку на додану вартість від здійснених переплат постачальникам товарів (послуг) без включення до складу податкового кредиту сум податку у розмірі 6154232грн.

Відповідач зазначає, що відповідно  до п.п. 7.7.5 п.7.7 Закону України “Про податок на додану вартість” суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України, а зараховані суми використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом. Відповідач стверджує, що законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до бюджету.

У запереченнях відповідач також вказує, що  податкові накладні на момент віднесення сум до від’ємного значення видано не було, контрагентами позивача  податкове зобов’язання сформовано та перераховано до бюджету не було, то і відшкодування цих сум ПДВ є неправомірним.

З огляду на вищенаведене відповідач просить у позові відмовити.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23 січня 2007року  провадження в адміністративній справі №34/456а було зупинено у зв’язку з призначенням по справі судово-бухгалтерської експертизи, проведення якої доручено судовому експерту Машиніченко О.А. При проведенні експертизи перед експертом поставлено питання, чи  підтверджується документально висновки в акті перевірки №171/15-16-23/1-30479040 від 14.09.2006року  про результати виїзної позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок у банку за травень 2006року здійсненої відповідачем, про завищення  заявленої суми бюджетного відшкодування по декларації за червень 2006року на суму 8009301,00грн. ?

У межах повноважень наданих експерту відповісти на питання поставлені відповідачем у  листі від 23 січня 2007року.

18 квітня 2007року до господарського суду донецької області надійшов висновок судово-бухгалтерської експртизи №155/24 та матеріали справи №34/456а.

При розгляді справи  здійснювалася фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін  та дослідивши письмові докази, суд встановив:

Позивач 19 липня 2006року подав до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку  податкову декларацію з податку на додану вартість №5635 за червень 2006року та розрахунок суми бюджетного відшкодування, зазначивши суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню  на рахунок платника у банку 26934897грн. Залишок від’ємного значення згідно декларації попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, складає 26934897грн. Сума податкового кредиту попереднього податкового кредиту складає 33634563грн., сума податкового кредиту попереднього податкового кредиту, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді  постачальникам таких товарів (послуг) складає 28160575грн.

Спеціалізованою державою податковою інспекцією  по роботі з великими платниками податків у м . Донецьку проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт №113/15-16-23/1-30479040 від 15.08.2006року про результати документальної невиїзної (камеральної) перевірки достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування  податку на додану вартість.

Актом перевірки №113/15-16-23/1-30479040 від 15.08.2006року встановлено порушення  заповнення розрахунку  бюджетного відшкодування п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) та відповідно з п.п. 7.7.5 п.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) за наявності підстав, що розрахунок бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести позапланову виїзну (документальну) перевірку позивача.

Відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку позивача з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок в установі банку по декларації з ПДВ за червень 2006року, результати якої відображені у акті №171/15-16-23/1-30479040 від 14.09.2006року.

Як вбачається з акту перевірки (т.1арк.с.53-54)  позивачем завищена сума бюджетного відшкодування (значення рядку 4 Додатку 3 до декларації за червень 2006року у розмірі 8009301грн. У акті перевірки також зазначено, що  позивачем в порушення п.п.7.7.2, п.п. 7.7.1 п.7.7, п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” завищено бюджетне відшкодування від здійснених передплат постачальникам товарів (послуг) без включення до складу податкового кредиту сум податку у розмірі 6154232грн. також зазначено, що позивачем завищено розрахунок бюджетного відшкодування на суму податку на додану вартість у розмірі  3080747грн. по сплаченим постачальникам таких товарів (послуг) у попередніх податкових періодах.

У акті перевірки встановлені порушення  абз. “а” п.п. 7.7.2 ,п.п.7.7.1 п.7.7, п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР “Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) та наказу ДПА України від 30.05.1997р. №166, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09.07.1997р. за №250/2054 (у редакції наказу ДПА України від 15.06.2005р. №213) завищено заявлену суму бюджетного відшкодування по декларації за червень 2006року на суму 8009301грн. Перевіркою підтверджено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню по декларації за червень 2006року (вхід. від 19.07.2006р. №5635) у сумі 18925596грн.

На підставі Акту перевірки №171/15-16-23/1-30479040 від 14.09.2006року відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/26623/10/15-16-23/1 від  26.09.2006року яким позивачу  зменшено  суму бюджетного відшкодування у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов’язань наступних періодів з податку на додану вартість у розмірі 8009301грн.

Суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/26623/10/15-16-23/1 від 26.09.2006року підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Загальний порядок обчислення та сплати податку на додану вартість визначений ст. 7  Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до п. п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97/ВР “Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 п.7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97/ВР “Про податок на додану вартість”, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Звітний (податковий) період, у розумінні п. 1.5 ст. 1 Закону України від 03.04.1997р. №168/97/ВР “Про податок на додану вартість”, це період, за який платник податку зобов'язаний проводити розрахунки податку та сплачувати його до бюджету .

Відповідно до п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97/ВР “Про податок на додану вартість”, якщо у наступному податковому періоді сума розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Між сторонами відсутній спір, щодо оплати отриманого товару.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-  придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п.7.5. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата  списання  коштів  з  банківського  рахунку платника податку  в  оплату   товарів   (робіт,   послуг),   дата   виписки відповідного  рахунку  (товарного  чека)  -  в  разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

-          або дата  отримання  податкової накладної,  що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Наказом №213 від 15.06.2005р. ДПА України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 червня 2005 р. за N 702/10982) внесені зміни до податкового декларації з ПДВ та Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, який викладений в новій редакції.

До даного „Порядку заповнення та подання податкової декларації з ПДВ” передбачено надання додатку №3 – Розрахунок суми бюджетного відшкодування”, в якому сума бюджетного відшкодування (рядок 3 додатку№3) визначається як сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам   таких товарів (послуг).

Разом з тим, таке формулювання визначення суми бюджетного відшкодування у додатку №3 до декларації не відповідає положенням п.7.7.2 п.7.7. ст..7 Заокну України „Про податок на додану вартість”.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативного акта конституції України, законам України або міжнародному договору, згода на обов’язковість якого подана Верховною Радою України, суд застосовує акт, який має вищу юридичну силу, отже суд не може погодитись з позицією СДПІ, що ґрунтується на положенні підзаконного акту (Порядок заповнення та подання податкової декларації з ПДВ та додаток №3 до декларації з ПДВ), який суперечить п.7.7.2 п.7.7. ст..7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на Порядок заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, за тих підстав, що норми абз. „а” п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”  пов’язують можливість отримання платником податку бюджетного відшкодування ПДВ з коштів Державного бюджету України, із сумою фактично сплаченого податку в попередньому податковому періоді (травень 2005р.) контрагентам платника податку в ціні придбаних товарів і при цьому не передбачає обмеження, сумою сплаченого податкового кредиту, сформованого в попередньому податковому періоді.

У висновку експертизи зазначено, що  сума бюджетного відшкодування за червень 2006року, згідно вимог п.п.7.7.1 п.7.7, п.п. 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997року, обмежується сумою податку на додану вартість фактично сплаченою ним у попередньому податковому періоді – травні 2006року, без  урахування періоду включення вказаних сум до складу податкового кредиту.

У висновку експертизи встановлено, що у травні 2005р. позивачем здійснено платежів за товари (послуги) на адресу постачальників на суму 164426049,59грн. При цьому, загальна сума  ПДВ, яка зазначена у документах складає 28822086,22грн., у зв’язку з тим, що сума ПДВ визначена невірно, експертом розрахована сума ПДВ у складі розрахунків склала 27404341,60грн. Ця сума врахована експертом як гранична сума бюджетного відшкодування у червні 2006року, на яку позивач має право. Експертом зазначено, що згідно п.п.7.7.1 п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” максимальна сума бюджетного відшкодування на яку має право позивач у червні 2006року, яка встановлюється як сума платежів ПДВ, здійснена у попередньому податковому періоді (червні 2006р.) складає 27404341,60грн. Експертом зроблено висновок, що  висновки акту перевірки про завищення заявленої суми бюджетного відшкодування по декларації за червень 2006року на суму 8009301,00грн. документально не підтверджується .

Основними засадами судочинства відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ)  обставини,   які  за  законом  повинні  бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п.1 ст.2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно до ст.71 КАСУ кожна  сторона  повинна  довести  ті обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Матеріалами справи доведено, експертом підтверджено правомірність формування позивачем бюджетного відшкодування на суму 8009301грн.

Відповідач  належними доказами не довів правомірність зменшення податкового кредиту за червень 2005року та правомірність прийняття спірного повідомлення - рішення.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/26623/10/15-16-23/1 від  26.09.2006року є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена вступна і резолютивна  частина у судовому засіданні 05 червня 2007року в присутності представників сторін.

Керуючись Законом України “Про податок на додану вартість”, Порядком заповнення та подання податкової декларації з ПДВ,  ст.ст.17 - 20, 69 - 72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, п.6,7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

П О С Т А Н О В И В  :

Позов Закритого акціонерного товариства “Мініметалургійний  завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк  до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку  про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0/26623/10/15-16-23/1 від 26.09.2006року задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у                       м. Донецьку  №/0/26623/10/15-16-23/1 від  26.09.2006року .

Присудити Закритому акціонерному товариству  “Мініметалургійний  завод “Істіл (Україна)” (83062, м. Донецьк, вул. Ткаченка, 122, ,                                    п/р 5502 у ДФ ВАТ “Кредит промбанк”, МФО 335593, ІПН 218462535) з  Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп. та витрати, пов’язані з проведенням судово-бухгалтерської експертизи у розмірі 20000грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 11 червня 2007 року.

Суддя