ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 липня 2007

№ 16/620пн

Вищий
господарський суд України у складі колегії
суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф. Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної
скарги

Приватного підприємця ОСОБА_1

на рішення

господарського суду Луганської
області від 12.02.2007

у справі

№ 16/620 пн

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

1.Закритого акціонерного
товариства КБ "Приватбанк" 2.Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Луганського міського управління юстиції

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_2

про

спонукання виконати певні дії

в судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача:

не з'явилися

від відповідачів:

1.Кравченко Н.Г.-дов.№ 3808-П_П
від 01.09.2005 2.не з'явилися

від 3-ої особи:

не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 12.02.2007 позовні вимоги задоволено частково.

Відмовлено в задоволенні позовних
вимог щодо визнання відмови першого відповідача у закритті рахунку незаконною
та щодо зобов'язання  першого відповідача
закрити банківські рахунки НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Провадження в частині спонукання
другого відповідача скасувати арешт з рахунків НОМЕР_1, НОМЕР_2 припинено.

Судове рішення мотивовано тим,
відповідно до ст. 59 Закону України „Про банки та
банківську діяльність” рішення суду про стягнення на кошти, які знаходяться на
рахунках юридичних чи фізичних осіб, підлягають негайному і безумовному
виконанню.

Крім того, згідно глави 10
Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті,
затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 за № 22 обмеження права клієнта щодо
розпорядження коштами, що зберігаються на його рахунку/ах, відповідно до статті
1074 Цивільного кодексу України (435-15) не допускається, крім випадків
обмеження права розпорядження рахунком/ами за рішенням суду у випадках,
установлених законом.

Не погоджуючись з судовим рішенням
приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить
його скасувати посилаючись на те, що судом порушенні норми процесуального
права, зокрема, ст. 90 Господарського процесуального кодексу України,
Інструкцію про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті,
затверджену постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм процесуального права  при винесенні оспорюваного судового акта,
знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що
на підставі укладеного між позивачем та першим відповідачем договору
банківського рахунку НОМЕР_3 від 07.06.2005 перший відповідач відкрив позивачу
банківські рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Постановою № 20-144 від 04.07.2007
про арешт коштів боржника державним виконавцем Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Луганського міського управління юстиції накладений арешт на
кошти у сумі 23 646грн. 96 коп. що знаходяться на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в
ЛФ ЗАТ КБ „Приватбанк” та належать позивачу у справі.

Статтею 59 Закону України „Про
банки та банківську діяльність” встановлено, що рішення суду про стягнення на
кошти, які знаходяться на рахунках юридичних чи фізичних осіб, підлягають
негайному і безумовному виконанню.

Відповідно до глави 10 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої
постановою НБУ від 21.01.2004 за № 22 обмеження прав клієнта щодо розпорядження
коштами, які зберігаються на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074
Цивільного кодексу України (435-15) не допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком/ами за рішенням суду у випадках, установлених
законом.

Виконання банком обмеження права
клієнта щодо розпорядження коштами, що зберігаються на його рахунку/ах, у разі
прийняття судом рішення про арешт коштів або при примусовому виконанні рішення
суду про стягнення коштів здійснюється за постановою державного виконавця про
арешт коштів (далі -постанова), прийнятою на підставі рішення суду.

Арешт накладається на кошти, що
обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до
нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття
та використання рахунків.

Банк, у якому відкрито рахунок/и
(далі -рахунок) клієнта, вживає заходів щодо забезпечення виконання постанови
після отримання постанови.

Кошти, що арештовані на рахунку
клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги на
примусове списання коштів за тим виконавчим документом суду, для забезпечення
виконання якого накладався арешт, або до отримання постанови державного
виконавця щодо звільнення коштів з-під арешту.

Якщо до банку надійде постанова
державного виконавця про скасування арешту і на відповідному позабалансовому
рахунку не обліковуються інші постанови, то банк списує постанову з
відповідного позабалансового рахунку та проводить видаткові операції за
рахунком клієнта з урахуванням суми коштів, що була арештована. Однак,
вищевказана постанова до банку не надходила.

Господарський суд обгрунтовано встановив,
що до скасування арешту банк не має права закривати рахунки на яких
обліковуються арештовані кошти.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського  процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43
Господарського  процесуального кодексу
України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Тому вимоги позивача щодо
спонукання першого відповідача закрити банківські рахунки НОМЕР_1 НОМЕР_2
господарським судом не задоволенні правомірно.

Стосовно вимоги про визнання
відмови банку у закритті рахунку незаконною чи неправомірною, то виходячи з
приписів ст.ст. 15, 6  Цивільного
кодексу  України, ст.1, Господарського процесуального
кодексу України визнання незаконними чи неправомірними дій господарюючого
суб'єкта не є передбаченим законом способом захисту порушеного права.

Господарський суд також  правомірно відмовив у задоволенні вимоги,
якою позивач оспорює правомірність дій державної виконавчої служби з виконання
виконавчого листа № 2-2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 21284
грн. 40 коп., виданого Ленінським районним судом 25.06.2004 , оскільки
відповідно до п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України  спір не підлягає вирішенню в господарських
судах України

Зважаючи на викладене, колегія
суддів вважає, що  господарським судом
дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судове рішення
відповідає  чинному законодавству України
та обставинам справи і підстав для його
скасування  немає.

На підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Рішення від 12.02.2007
господарського суду Луганської області зі
справи № 16/620 залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко