ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 липня 2007 р.
№ 22/139/06

Вищий господарський суд України  у складі колегії суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С.,

суддів:
Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

розглянувши матеріали

касаційної скарги
Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор"

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду  від 18.05.2007р.

у справі
№22/139/06 господарського суду Запорізької області

за позовом
Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми "Андаліт"

до
Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор"

про
стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Касаційна скарга Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" на постанову Запорізького апеляційного господарського суду  від 18.05.2007р. у справі  №22/139/06  господарського суду Запорізької області подана до Вищого господарського суду України  з порушенням вимог розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з  частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України до скарги, зокрема, додаються докази сплати державного мита. Поряд з цим статтею 46 названого Кодексу визначено, що державне мито сплачується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі встановленому Законодавством.

Порядок і розміри сплати Державного мита регулюються Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 р. №7-93.

За змістом підпункту г) пункту 2 статті 3 зазначеного Декрету державне мито з апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів  справляється у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання для розгляду спору в першій інстанції або ж виходячи з оспорюваної суми.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним судовим рішенням, залишеним без змін апеляційною інстанцією, з відповідача стягнуто у тому числі і 129, 08 грн. державного мита. Отже, при зверненні до касаційної інстанції  в даному випадку  розмір державного мита, яке підлягає сплаті, становить 50% від зазначеної суми, тобто 64, 54 грн.

Однак,  відповідно до поданого платіжного доручення від 21.07.2007 року №287 державне мито сплачене лише у сумі 42,50 грн.,  тобто скаржником не дотримані вимоги вищенаведеного законодавства стосовно розміру державного мита, що  справляється  при зверненні до касаційної інстанції, тому  назване  платіжне доручення не приймається судовою колегією як належний доказ сплати державного мита.

Вказана обставина є підставою для повернення поданої касаційної скарги відповідно до пункту 4 частини першої  статті 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд із наведеним касаційна інстанція зауважує на тому, що відповідно до приписів частини 3 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу у загальному порядку з  урахуванням вимог статтей 53, 110 зазначеного Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, повторно звертаючись до касаційної інстанції після виправлення недоліків, зазначених у даній ухвалі та дотримавшись при цьому всіх приписів статті 111 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту скарги,  а також вимог  статті 109 цього Кодексу щодо порядку подання касаційної скарги, скаржник повинен подати клопотання про відновлення пропущеного строку, встановленого для подання касаційного скарги, із зазначенням причин пропуску цього строку.

Керуючись статтями 86, 111, пунктом 4  частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства "Алкор" на постанову Запорізького апеляційного господарського суду  від 18.05.2007р. у справі  №22/139/06  господарського суду Запорізької області повернути скаржнику без розгляду.

Головуючий  суддя                                                            Д.С. Кривда

Суддя                                                                                Г.М. Мачульський

Суддя                                                                                  В. І. Шаргало