ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"31" липня 2007 р.
Справа № 17/357-06-12269

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тофана В.М.,

суддів: Журавльова О.О., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання Бритавській Ю.С.

за участю представників сторін:

Від прокуратури: Мелеш Н.М., за посвідченням,

Від позивача (Міністерства транспорту та зв’язку України) –не з’явився, належним чином повідомлений,

Від відповідача 1: Чапліна О.В., за дов.,

Від відповідача 2: Орєшкова Н.В., за дов.,

Від відповідача 3: не з’явився, належним чином повідомлений,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України в Одеській області

на рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2007 року

по справі № 17/357-06-12269

за позовом Чорноморського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області;

2. Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт”;

3. Православного приходу Свято-Миколаївської (Приморської) церкви (Храму) Одеської єпархії Українсько-православної церкви

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення, а матеріали справи дають можливість розглянути справу у відсутності представника позивача (Міністерства транспорту та зв’язку України) та відповідача 3 (Православного приходу Свято-Миколаївської (Приморської) церкви (Храму) Одеської єпархії Українсько-православної церкви).

Чорноморський транспортний прокурор (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (далі –Мінтранс - позивач) звернувся з позовом у місцевий господарський суд до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі –РВФДМУ –відповідач-1), Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт” (далі –Порт –відповідач-2), Православного приходу Свято-Миколаївської (Приморської) церкви (Храму) Одеської Єпархії Українсько-православної церкви (далі –Прихід Свято-Миколаївської церкви – відповідач-3) про визнання недійсним пункту 1 договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, посилаючись при цьому на порушення норм чинного законодавства при укладанні цього договору оренди РВФДМУ по Одеській області (відповідачем-1) з Приходом Свято-Миколаївської церкви (відповідачем-3).

У процесі розгляду справи судом прокурор уточнив свої позовні вимоги в інтересах держави в особі Міністерства (позивача) до відповідачів, доповнивши прохальну частину позову вимогами про розірвання договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладеного між першим і третім відповідачами та виселити Прихід Свято-Миколаївської церкви (відповідача-3) із орендованих приміщень загальною площею 2692, 0 кв. м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 16, та повернути їх Порту (відповідачу-3), які знаходяться на балансі останнього, обґрунтовуючи свої уточнення до позову неналежним виконанням третім відповідачем своїх зобов’язань по зберіганню орендованого майна згідно умов договору, що призвело до його пошкодження.

У відзиві на позов Порт (відповідач-2) його визнав, посилаючись на те, що при підписанні спірного договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004 р. між РВФДМУ по Одеській області та Приходом Свято-Миколаївської церкви були допущені порушення чинного законодавства, а у відзивах на цей позов відповідач-1 (РВФДМУ по Одеській області) його не визнав, посилаючись на те, що при укладанні договору оренди від 15.09.2004 р. з органом управління –Мінтрансом - були погоджені всі істотні умови, передбачені ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” і за згодою цього органу управління дія вказаного договору оренди була продовжена до 29.04.2006 р., а що стосується спірного договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від    15.09.2004 р., то Законом України „Про оренду державного та комунального майна” не передбачено погодження з органом управління державного майна внесення змін до договору оренди, а також при укладені спірного договору не було перепрофілювання об'єкту оренди державного майна, хоча при цьому РВФДМУ не заперечує, що з 25.04.2006 року постановою Центральної санітарно-епідеміологічної служби від 19.04.2006 р. була заборонена експлуатація орендованого державного майна за договором оренди від 15.09.2004 р.

Рішенням місцевого господарського суду від 16.05.2007 р. (суддя       Зуєва Л.Є.) позов задоволено частково: визнано недійсним та припинено на майбутнє п. 1 договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004р. нерухомого майна, що належить до державної власності, зі змінами, укладений 14.07.2006 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Православним Приходом Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної Церкви; виселено Православний Прихід Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної Церкви з орендованих приміщень загальною площею             2692, 0 кв. м., що знаходяться на балансі ДП „Одеський морський торгівельний порт”, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 16 та повернуто до  Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт”, а в частині розірвання договору оренди від 15.09.2004 р. провадження у справі припинено на підставі п. 1.1 ст. 80 ГПК України з віднесенням на відповідачів судових витрат.

При цьому суд обґрунтував своє рішення обґрунтованістю позову в частині визнання недійсним пункту 1 договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого державного майна, укладеного між першим і третім відповідачами, а в частині розірвання договору оренди від 15.09.2004 р., оскільки станом на день прийняття судом оскарженого рішення цей договір оренди припинив свою дію 28.04.2004 р. за згодою сторін, то відсутній предмет спору в цій частині позову.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, РВФДМУ по Одеській області (відповідач-1) подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення суду скасувати і припинити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки в зв'язку з забороною постійно експлуатувати об'єкт оренди згідно з постановою Санітарно-епідеміологічної служби від 19.04.2006 р., як дитячого табору, за згодою сторін договору були внесені зміни і доповнення додатковою угодою до нього від 14.07.2006 р. в частині мети використання об'єкту оренди: на розміщення благодійної організації. Крім того, апелянт вважає, що, оскільки основний договір оренди від 15.09.2004 р. припинив свою дію 28.04.2007 р., то припинив свою дію і договір від 14.07.2006 р. про внесення змін до вказаного договору оренди, який є невід'ємною частиною останнього, а, отже відсутній предмет спору. Також апелянт не згоден з частковим віднесенням на нього судових витрат як по державному миту, так і по ІТЗ судового процесу, оскільки згідно Декрету КМУ "Про державне мито" він звільнений від сплати державного мита, що відповідно до Постанови КМУ від 29.03.2002 р. № 41 "Про призначення розміру витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу" веде до звільнення від сплати витрат на ІТЗ судового процесу.

У поясненнях і відзиві на апеляційну скаргу Порт (відповідач-2) і прокурор вважають її такою, що не відповідає обставинам справи та чинному законодавству.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Прокурор підтвердив свої повноваження на пред'явлення позову по цій справі в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України відповідно до чинного законодавства, а саме:

Статтею 121 Конституції України, ст. 20, 36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 2, 29 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких прокурор визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересів держави. Підставою представництва прокуратури інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльність) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Право звернення прокурора до господарського суду в інтересах держави передбачено п. 6. 6 ст. 20, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, ст. 29 ГПК України.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру” представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами  від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках передбачених законом.

Згідно положень статуту Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт” вказане підприємство засноване на державній власності, та входить до сфери управління Міністерства транспорту України, що є органом управління майном. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України        № 1734 від 23.12.2004 р. ДП „Одеський морський торгівельний порт” віднесено до переліку підприємств які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Згідно Указу Президента України № 1573/99 від 15.12.1999 р. „Про систему державних органів виконавчої влади”, ст. 4 Закону України „Про транспорт”, Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України, затвердженого постановою КМУ від 06.06.2006 р. № 789, Міністерство транспорту та зв’язку України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі транспорту.

Відповідно до покладених на Міністерство транспорту та зв’язку України завдань та згідно п. 2 ст. 136 ГК України, Закону України „Про управління об’єктами державної власності”, Міністерство транспорту та зв’язку України здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за підприємствами транспортної галузі державного майна та забезпечує його ефективне використання.

15.09.2004 р. між РВ ФДМ України по Одеській області та Православним Приходом Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної церкви було укладено договір оренди           нерухомого майна, що належить до державної власності. Цей договір оренди погоджений був з Портом (балансоутримувачем).

Відповідно до умов зазначеного договору (п.п. 1.1, 2.1) по акту приймання-передачі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) передав, а Православний Прихід Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної Церкви (орендар) прийняв у строкове платне користування державне майно, що не є цілісним майновим комплексом, а саме: будівлі, споруди, обладнання та інвентар дитячого оздоровчого табору “Юний моряк”, загальною площею 2692, 0 кв.м., що знаходиться на балансі ДП “Одеський морський торгівельний порт”, та розташовано за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 16.

Пунктом 1.3 зазначеного договору мета використання об'єкту оренди - організація дозвілля дітей та юнацтва у позаурочний час.

У вказаний договір оренди сторони неодноразово вносили зміни.

14.07.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Православним Приходом Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної Церкви на прохання останнього був укладений договір про внесення змін до договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (зі змінами). Цією додатковою угодою до цього договору було змінено мету використання об'єкту оренди - розміщення благодійної організації (пункт 1) та продовжено термін дії договору оренди до 28.04.2007 р.

Вказані зміни було внесено, як зазначено в договорі від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна, що належить до державної власності з врахуванням листів Православного Приходу Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії УПЦ від 18.04.2006 р. та від 16.05.2006 р., листа Одеського порту від 17.04.2006 р.         № 41-ФД-6/1608, листа Міністерства транспорту та зв'язку України від 15.06.2006 р. № 3911/16/10-06.

Однак, питання щодо зміни мети користування порушується лише в листі Православного Приходу Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеси Єпархії УПЦ від 16.05.06р. В листах Одеського порту від 17.04.2006 р. № 41-ФД-6/1608, на балансі якого знаходиться майно, і Міністерства транспорту та зв'язку України від 15.06.2006 р. № 3911/16/10-06, органу, уповноваженого управляти майном, відсутні посилання щодо згоди на  зміну мети використання дитячого оздоровчого табору “Юний моряк” (а.с. 26-27,    29-30).

Як вбачається із спірного договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004 р., сторонами якого є РВФДМУ по Одеській області і Православний прихід Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії Української Православної Церкви, пункт 1 цього договору, який оспорюється в судовому порядку, внесені зміни в предмет договору - "Об'єкт оренди", тобто змінена мета використання об'єкту оренди: з організації дозвілля дітей та юнацтва у позаурочний час - на розміщення благодійних організацій, на що згоди ні Балансоутримувача (Порта), ні Мінтранса (органа, який управляє майном) отримано не було, хоча згідно       п.1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Орендодавець (в даному випадку –РВФДМУ по Одеській області) зобов'язаний був при укладенні спірного договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від 15.09.2004 р. повідомити вказаний орган, уповноважений управляти майном, згідно спільного листа Фонду держмайна України і Мінтранса України від 19.12.2005 р. № 16-20555. Про таке зобов'язання Орендодавця (РВФДМУ по Одеській області) випливає із листа цього Міністерства від 15.06.2006 р. № 3911/16/10-06, яким РВФДМУ по Одеській області (Орендодавцю) була надана згода тільки на продовження терміну вказаного договору оренди (а.с. 26-27).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 названого Закону об'єкт оренди (предмет договору) відноситься до істотних умов договору, а згідно ч. 2 цієї статті Закону укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати Типовому договору оренди державного майна, який затверджений наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 р. № 1774,  зареєстрованого в Мінюсті України 21.12.2000 р. за № 930/5151. Відповідно до цього Типового договору до предмету договору відноситься мета, з якою майно передається  в оренду. Таким чином, мета використання орендованого майна є істотною умовою договору, щодо якої сторони повинні дійти згоди і повідомити про це орган, який управляє майном. Як було зазначено вище, в порушення вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Мінтранс –орган, який управляє майном, повідомлений про зміну мети використання орендованого майна орендодавцем (РВФДМУ) повідомлений не був і не отримав згоду цього органу на зміну мети використання об'єкту оренди (предмету договору). Цей  Типовий договір є нормативно –правовим актом, що є обов’язковим для юридичних осіб, між яких виникають правові відносини по оренді державного майна.

Відповідно до п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" зі змінами від 25.12.1992 р. і 25.05.1998 р. угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції, що має місце в даному випадку з Типовим договором оренди державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України.

Також із матеріалів справи вбачається і встановлено судом, що дитячий оздоровчий табір "Юний моряк", балансоутримувачом якщо є Порт і який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 16, знаходиться під наглядом Центральної санітарної епідеміологічної станції на водному транспорті (далі –Центральна СЕС на ВТ), яка неодноразово проводила санітарне епідеміологічне обстеження вказаного об'єкту і встановлювала порушення державних санітарних правил та норм, Закону України "Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення" з прийняттям відповідних постанов про закриття використання об'єкту оренди.

19.04.2006 р. Центральною СЕС на ВТ було винесено постанову про заборону на постійно експлуатацію дитячого табору (об'єкту оренди) з 25.04.2006 р. за порушення санітарного законодавства, про що був повідомлений орендодавець (РВФДМУ) Балансоутримувачем (Портом) листом від 03.05.2006р. № 41- ДФ-6/1738 з надісланням йому копії вказаної постанови Центральної СЕС на ВТ, про отримання якого РВФДМУ свідчить штамп останнього з датою 05.05.2007 р. № 12-2594 (а.с. 44-45). Але не дивлячись на таку заборону в використанні об'єкту оренди, Орендодавець (РВФДМУ) спірним договором від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від 05.09.2004 р. продовжив строк оренди зазначеного об'єкту до 28.04.2007 р зі зміною мети використання цього об'єкту оренди в порушення Законів України "Про оренду державного та комунального майна, "Про управління об'єктами державної власності" та іншого законодавства, зазначеного в оскарженому рішенні суду першої інстанції, а також в порушення умов Типового договору оренди державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 р. № 1774, зареєстрованого в Мінюсті України 21.12.2000 р. за № 930/5151, про що зазначено вище.

Предметом спору по справі є дійсність (відповідність вимогам закону) договору від 14.07.2006 р. про внесення змін до договору оренди від         15.09.2004 р. нерухомого майна, що належить до державної власності, зі змінами, укладений Регіональним відділення ФДМУ по Одеській області з Православним Приходом Свято-Миколаївської (Приморської) Церкви (Храму) Одеської Єпархії УПЦ).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств (п. 1).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності   правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, як встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Що стосується позовних вимог прокурора про розірвання договору від 15.09.2004 р. оренди нерухомого майна за вказаною адресою, то слід звернути увагу, що згідно положень Господарського кодексу (ГК), Цивільного кодексу (ЦК) України і п. 3 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” питання про розірвання договору може ставити тільки сторона по такому договору (ст. 188 ГК, ст. ст. 651, 652 ЦК).

На цю обставину суд першої інстанції, припиняючи провадження у справі в частині розірвання договору оренди, не звернув увагу, приймаючи оскаржене рішення. В цій частині позов задоволенню не підлягав, оскільки пред’явлений в інтересах сторони, яка не є стороною по цьому договору оренди.

Разом з тим вказаний договір оренди між сторонами від 15.09.2004 р. припинив свою дію з 28.04.2007 р., що вбачається із матеріалів справи і підтвердили сторони, а об’єкт оренди переданий Балансоутримувачу (Порту) після прийняття оскарженого рішення суду, що підтверджено представником останнього в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” і ст. 785 ЦК України (пунктом 4 статті 291 ГК України передбачено, що правові наслідки припинення договору оренди визначається відповідно до умов Цивільного кодексу) у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тому позовні вимоги в частині виселення орендаря (відповідача-3) з орендованих приміщень підлягали задоволенню.

Судом першої інстанції правомірно згідно положень статті 49 ГПК України розподілені судові витрати по справі між відповідачами.

При таких обставинах доводи РВФДМУ (відповідача –1), викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене  і керуючись  ст. ст. 99, 101, 103-105  Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області на рішення господарського суду Одеської області від 16 травня 2007 року по справі № 17/357-06-12269 залишити без задоволення.

Зазначене рішення суду змінити.

Пункт 10 резолютивної частини цього рішення суду про припинення провадження у справі в частині позовних вимог стосовно розірвання договору оренди від 15.09.2004 р., укладеного між РВФДМУ по Одеській області та Православним приходом Свято-Миколаївської (Приморської) церкви (Храму) Одеської єпархії Українсько-православної церкви, скасувати.

В цій частині у позові відмовити.

В решті зазначене рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                                                            В.М. Тофан

Судді:                                                                                О.О.Журавльов

М.В. Михайлов