донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.07.2007 р.                                                                            справа №2/39

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Стойка  О.В.

суддів
Діброви  Г.І. , Гези  Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:
не з’явився,

від відповідача:
не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" м.Нікополь Дніпропетровської області

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
07.05.2007 року

по справі
№2/39

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" м.Нікополь Дніпропетровської області

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопром" м.Дебальцеве Донецької області

про
стягнення неустойки за порушення строків поставки продукції за Договором №871 від 14.03.06р. у сумі 73 757,72грн

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2007 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" м.Нікополь Дніпропетровської області (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопром" м.Дебальцеве Донецької області (відповідач) про стягнення неустойки за порушення строків поставки продукції за Договором №871 від 14.03.06р. у сумі 73 757,72грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.05.2007 року позовні вимоги позивача задоволені частково та з відповідача стягнуто неустойку в сумі 16119,84грн.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати частково та прийняти нове, яким задовольнити позов в частині стягнення 57638,88грн.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що судом в частині відмови позовних вимог, порушені норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин свого нез'явлення суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, будучи повідомленим належним чином за місцем свого офіційного знаходження, судом отримано конверт-повернення з написом "по такому адресу такой организации нет". Згідно запиту до Донецького обласного управління статистики дане підприємство значиться за адресою на яку було направлено ухвалу про порушення справи, відзив на апеляційну скаргу не надав.

За таких підстав судова колегія вважає за необхідне розглянути справу у відсутності представників сторін на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 14.03.06 року був укладений Договір №871 (Договір) (а.с.9), згідно до якого відповідач був зобов’язаний виготовити та поставити на адресу позивача продукцію, якість, ціна та строки поставки якої визначаються у специфікації №1 (а.с.11), яка є невід’ємною частиною Договору.

На виконання  умов  Договору сторони  підписали специфікацію № 1 до вказаного Договору на постачання продукції у 2006 році, визначивши найменування та ціну товару, строки поставки.

Згідно специфікації №1 до Договору, сторони визначили строки поставки товару по кварталам 2006 року: у першому кварталі 2006 року, відповідач повинен був поставити 85 одиниць товару на загальну суму 131096,4грн. з ПДВ, у другому кварталі –52 одиниці на загальну суму 51728,4грн., у третьому кварталі –26 одиниць на загальну суму 45520,80грн. з ПДВ, у четвертому кварталі –33 одиниці на загальну суму 35078,4грн. з ПДВ.

На момент винесення рішення судом відповідач свої зобов’язання за Договором не виконав, продукцію не поставив.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Вимогами ст.231 ч.4 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно до вимог ст.548 ч.1, 551 ч.2 ЦК України виконання зобов’язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Змістом п.п.8.1,8.2 Договру сторонами узгоджено, що відповідальність сторін за Договором за неналежне виконання або невиконання зобов’язань за Договором визначається за діючим законодавством України та “Положенням Ради Міністрів СРСР №888 від 25.07.88 про поставку продукції” в частині, що не суперечить діючому законодавству. Постачальник за невиконання строків поставок передбачених даним Договором або  узгоджених сторонами письмово, сплачує замовнику за кожен день прострочення пеню у розмірі 5% від вартості непоставленої продукції, але не більше 20% від суми простроченої поставки.

Отже, виходячи з аналізу вищевказаних норм закону, п.8.1, 8.2 Договору, судова колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що сторонами при підписанні Договору встановлено розмір неустойки за недодержання строків поставки, у вигляді 5% від вартості непоставленої у строк продукції із обмеженням 20% від суми простроченої поставки.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення такої неустойки в розмірі 8% на підставі п.5.7 “Положення про поставку продукції”, оскільки даного розміру неустойки сторонами в Договорі не передбачено, як вимагається вищевказаними нормами закону.

Тільки посилання в тексті Договору на відповідне Положення (яке не є чинним) не може враховуватись як встановлення певного розміру неустойки (8%)сторонами в Договорі.

Щодо розрахунку позивачем суми неустойки на підставі п.8.2 Договору, яку він вимагає стягнути за період з 01.01.07р. по 24.01.07р., виходячи із загальної суми за Договром-263424 грн. з ПДВ, судова колегія вважає, що господарським судом Донецької області вірно встановлено, що цей порядок нарахування не відповідає вимогам п.6 ст.232 Господарського кодексу України, оскільки додатком до Договору, Специфікацією №1, встановлені певні поквартальні строки поставки.

Оскільки кінцевими строками поставки продукції за І квартал є 31.0306р., за ІІ квартал –30.06.6р., за ІІІ квартал –31.09.06р., за ІУ -31.12.06р, то з урахуванням вимог ст.530 ч.1 ЦК України, ч.6 ст.232 ГК України нарахування неустойки за недопоставку відповідної продукції на підставі п.8.2 Договору має бути припинено через 6 місяців, починаючи з вищевказаних дат, тобто 31.09.06р., 31.12.06р., 31.03.07р. та 30.06.07р. відповідно.

За таких підстав є законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог  в частині стягнення неустойки за період з 01.01.07 по 24.01.07р. за недопоставку продукції, що мала бути поставлена в І та ІІ кварталі 2006року.

Розрахунок суду першої інстанції про стягнення 16119,84 грн. неустойки за період з 01.01.07 по 24.0107 року за недопоставку продукції, що мала бути поставлена у ІІІ - IV квартал 2006року перевірений судовою колегію та є вірним.

Позовних вимог про стягнення неустойки за інший період у межах даної справи не заявлено.

Судова колегія не приймає до уваги доводи позивача про неподільність вартості непоставленої продукції за Договором, оскільки за змістом Специфікації №1 строки поставки певної кількості продукції по кварталах чітко пов”язані із окремою їх вартістю.

Отже ствердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права України судом першої інстанції при розгляді справи не знайшло свого підтвердження в апеляційній інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 07.05.2007 року у справі №2/39 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, через що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги покладаютья на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" м.Нікополь Дніпропетровської області залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 07.05.2007 року у справі №2/39 - без змін.

Головуючий          О.В.  Стойка

Судді:          Г.І.  Діброва

Т.Д.  Геза

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС