ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.
№ 2-6/2376-2003 (2-19/6616-2002)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні касаційне подання

заступника прокурора Автономної Республіки Крим

на ухвалу
господарського суду Автономної Республіки Крим
від 15.05.2003 р.

у справі
№ 2-6/2376-2003 господарського суду Автономної Республіки Крим

за заявою
Керченського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства

до
Державного підприємства "Міжрейсовий будинок відпочинку моряків"

про
банкрутство,

за участю представників сторін: не з'явились;

встановив:

У травні 2002 р. Керченське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулося до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство Державного підприємства "Міжрейсовий будинок відпочинку моряків", посилаючись на заборгованість останнього станом на 01.03.2002 р. у розмірі 333765,94 грн. за договором № 97 від 12.02.1999 р., що підтверджено актом звірки взаємних рахунків.

Ухвалою господарського суду Автономної республіки Крим від 22.05.2002 р. заява прийнята до розгляду, призначено дату підготовчого засідання, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, зобов'язано Регіональне агентство з питань банкрутства надати суду кандидатуру ліквідатора.

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.06. –01.07.2002 р. зобов'язано ініціюючого кредитора опублікувати в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство Державного підприємства "Міжрейсовий будинок відпочинку моряків", розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Вудуда Г.І., якого зобов'язано скласти реєстр вимог кредиторів, призначено дату перших зборів кредиторів.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 10.10.2002р. затверджено реєстр вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.05.2003р. затверджено доповнення до реєстру вимог кредиторів відносно виплати заробітної плати згідно затверджено списку.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.05.2003р. затверджено укладену 13.05.2003 р. між боржником ДП "Міжрейсовий будинок відпочинку моряків" та кредиторами в особі голови комітету кредиторів Ярової І.В. мирову угоду.

До Вищого господарського суду України з касаційним поданням на ухвалу про затвердження мирової угоди звернувся заступник прокурора Автономної Республіки Крим, який просить ухвалу господарського суду АРК від 15.05.2003 р. скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції. В обгрунтування посилається на порушення норм матеріального права та Конституції України, оскільки даною ухвалою порушено інтереси держави, як власника майна, яке відчужено шляхом укладення і затвердження мирової угоди, і волевиявлення власника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування норм процесуального права судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Ухвала місцевого суду не відповідає зазначеним вимогам, оскільки  не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 38 Закону, господарський суд при розгляді мирової угоди зобов’язаний дослідити умови мирової угоди на предмет їх відповідності чинному законодавству, а також перевірити встановлений Законом порядок укладення мирової угоди.

Як встановлено судом першої інстанції рішення щодо укладання мирової угоди прийнято  на засіданні комітету кредиторів 13.05.2003 р. (протокол № 4).

Мирова угода від імені кредиторів підписана Головою комітету кредиторів –представником Керченського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Яровою І.В., від імені боржника - керуючим санацією –Вудудом Г.І.

За умовами мирової угоди визначено суму заборгованості, яка підлягає сплаті  - 470808,61 грн. При цьому мирова угода передбачає, що зобов'язання боржника виконуються інвестором (санатором) Дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями "Одер" у розмірах і порядку, передбачених цією мировою угодою. Інвестор же в свою чергу набуває право власності на майно боржника як на сукупний валовий актив згідно переліку (майновий комплекс за адресою: м. Керч, вул. Марата, буд. 9) з дня затвердження мирової угоди.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції дійшов висновку, що мирову угоду укладено відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а її умови не протирічать діючому законодавству. За таких обставин мирова угода відповідає вимогам закону та підлягає затвердженню.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Як вбачається із змісту мирової угоди від 13.05.2003 р. ДП з іноземними інвестиціями "Одер"  з дня затвердження мирової угоди господарським судом  Автономної Республіки Крим набуває право власності на майно боржника, стає правонаступником останнього в межах, обумовлених даною угодою.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" інвестор за умови виконання зобов'язань, передбачених планом санації, може набувати прав власності на майно боржника відповідно до законодавства та плану санації

Таким чином, у мировій угоді вирішено питання, які повинні розглядатися за планом санації.

Відповідно до статті 35 вказаного Закону під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформлюється угодою сторін. При цьому законом не передбачено перехід права власності на майно боржника третій особі, що мало місце у даній справі.

Господарський суд Автономної Республіки Крим не з'ясував обставини справи щодо майна ДП "Міжрейсовий будинок відпочинку моряків", яке відчужувалось за мировою угодою, а саме, не було з'ясовано до сфери управління якого органу державної влади входить підприємство.

Звертаючись з касаційним подання, заступник прокурора АРК вказує, що ДП "Міжрейсовий будинок відпочинку моряків" згідно зі Статутом є підприємством, заснованим на державній формі власності, підпорядкований Державному комітету рибного господарства. Наказом Міністерства аграрної політики України № 139 від 24.05.2001 р.  включено до переліку підприємств, які передані до сфери управління Державного департаменту рибного господарства.

Державним департаментом рибного господарства заявлено клопотання в порядку ст. 1, 18 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" про визнання його учасником справи.

Крім того, згідно з  ч. 2 ст.  38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" про дату розгляду мирової угоди господарський суд повідомляє сторони мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,  господарський суд не повідомив власника майна боржника про дату розгляду мирової угоди, не заслухав його думку щодо умов укладеної мирової угоди. Судове засідання було проведено без участі кредиторів, яких про дату засідання повідомлено не було, а тому не можна вважати, що господарський суд надав оцінку усім умовам мирової угоди та не оцінив можливість відновлення платоспроможності боржника після виконання таких умов.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.05.2003 р. слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, враховуючи положення ст. 11112 ГПК України стосовно обов’язковості вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, суду належить врахувати вищенаведене, повно та об’єктивно дослідити й оцінити надані докази, встановити дійсні права й обов’язки сторін, і залежно від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст.  1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання заступника прокурора Автономної Республіки Крим задовольнити.

Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.05.2003р. у справі № 2-6/2376-2003 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий                                                                                  М.І. Хандурін

Судді                                                                                            О.С. Удовиченко

О.М. Мамонтова