ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2007 р.
№ 39/418 пд

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії "АРТА ПЛЮС", м. Донецьк,

на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.2007

зі справи № 39/418пд

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Нота" (далі –ТРК "Нота"), м. Харків,

до товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії "АРТА ПЛЮС" (далі –ТРК "АРТА ПЛЮС"),

закритого акціонерного товариства "Телерадіокомпанія "Лідер" (далі –ТРК "Лідер"), м. Київ,

про заборону дій, що порушують авторське право, стягнення 9 250 000 грн. компенсації та визнання недійсним договору від 02.08.2002 № 01/08-02,

за участю представників:

ТРК "Нота" –Джас І.В., Марковського Є.В.,

ТРК "АРТА ПЛЮС" –Пейкрішвілі М.Ш.,

ТРК "Лідер" –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.02.2007 позов задоволено.

ТРК "АРТА ПЛЮС", не погодившись із зазначеним рішенням суду, подало на нього апеляційну скаргу, яку ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.2007 (колегія суддів у складі: Шевкова Т.А. –головуючий суддя, судді Дзюба О.М., Стойка О.В.) повернуто без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) в зв’язку з неподанням відповідачем доказів сплати державного мита.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ТРК "АРТА ПЛЮС" просить ухвалу Донецького апеляційного господарського суду зі справи скасувати внаслідок неправильного застосування ним норм процесуального права. Своє прохання скаржник з посиланням на пункт 2 частини першої статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито” (далі –Декрет) мотивує тим, що підстави для сплати ним держаного мита в даному випадку відсутні, оскільки позов походить з авторського права.

ТРК "Нота" подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її вимог та просила ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши застосування апеляційним господарським судом норм   процесуального права, заслухавши присутніх представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Відповідно до частини третьої статті 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати державного мита.

Частиною першою статті 46 ГПК України передбачено, що державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом.

Згідно з підпунктом “г” пункту 2 статті 3 Декрету розмір ставки державного мита з апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови становить 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Підпунктом “а” пункту 2 статті 3 Декрету (в редакції, що діяла на час подання даного позову) ставка державного мита з позовних заяв майнового характеру встановлювалася в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом “б” пункту 2 статті 3 Декрету ставку державного мита з позовних заяв немайнового характеру встановлено в розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з статтею 45 ГПК України позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Пункт 2 частини першої статті 4 Декрету звільняє від сплати державного мита позивачів –за позовами, що випливають з авторського права, а також з права на відкриття, винахід, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, топографії інтегральних мікросхем, сорти рослин та раціоналізаторські пропозиції.

Отже, ТРК "АРТА ПЛЮС" не може бути звільнено від сплати державного мита на підставі пункту 2 частини першої статті 4 Декрету, оскільки скаржник є не позивачем, а відповідачем у справі.

Така правова позиція відповідає й практиці застосування пунктів 7, 11, 27, 30, 34 та інших частини першої статті 4 Декрету.

Водночас пунктом 3 частини першої статті 97 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Отже, з огляду на наведене суд апеляційної інстанції, встановивши факт подання відповідачем, якого у встановленому порядку не звільнено від сплати державного мита, апеляційної скарги на рішення місцевого суду зі справи без додання до неї документів, що підтверджують сплату державного мита, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності повернення зазначеної апеляційної скарги ТРК "АРТА ПЛЮС" без розгляду.

Посилання скаржника на інші дії судових інстанцій за подібних обставин не спростовує наведеного, а тому й не може бути підставою для задоволення його вимог.

Таким чином, апеляційний          господарський суд, діючи в межах наданих йому повноважень з дотриманням приписів статей 45, 46, 94, 97 ГПК України та статей 3, 4 Декрету, прийняв законне та обґрунтоване судове рішення і передбачені законом підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 1119 –11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.2007 зі справи № 39/418пд залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю телерадіокомпанії "АРТА ПЛЮС" –без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов