ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007 р.

№ 33/79

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
судді:
Панова І.Ю.
Заріцька А.О.
Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську    Донецької області

на постанову

та рішення
Донецького апеляційного господарського суду від          22 травня 2007 року
Господарського суду Донецької області від
2 квітня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 33/79
Донецької області

за позовом
Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську    Донецької області

до
колективного  підприємства «Сантехелектромонтаж»  м. Донецька

про
стягнення 2784,75 грн.

В С Т А Н О В И В  :

У лютому 2007 року Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську (далі - управління ПФУ у м. Краматорську) звернулося з позовом  до колективного  підприємства «Сантехелектромонтаж»м. Донецька (далі - КП «Сантехелектромонтаж») про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до  пунктів «б»-«з»ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням  господарського  суду  Донецької області від  02.04.2007 р. по  справі № 33/79 (суддя Новікова Р.Г.)  позов задоволено і стягнуто з відповідача на користь  управління ПФУ у м. Краматорську за період з листопада по грудень 2006 року 2784,75 грн.,  та 102 грн. державного мита  до Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, КП «Сантехелектромонтаж»звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати зазначене рішення та  відмовити у задоволенні заявленого позову.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від             22.05.2007 р. (судді: Старовойтова Г.Я., Волков Р.В., Запорощенко М.Д.) рішення господарського суду Донецької області від 02.04.2007 р. залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Не погоджуючись з винесеною постановою, КП «Сантехелектромонтаж»звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати раніше прийняті рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову управлінню ПФУ у м. Краматорську відмовити. Касаційну скаргу відповідач обґрунтовував доводами про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, п.6.9 Інструкції про порядок обчислення і сплати  страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої  постановою Правління ПФУ № 21-1 від 19.12.2003 року, Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 року "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та ст. 1 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», крім того справа вирішена за нормами господарського судочинства, тоді коли  спір, що виник між сторонами є публічно-правовим і повинен вирішуватися за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами, управлінням ПФУ у м. Краматорську було призначено працівникам будівельного управління № 6 КП «Сантехелектро-  монтаж»Яцику В.Т.,  Дем’яненку Б.О., Пузиревському В.І. пенсії на пільгових умовах  згідно з пунктами «б»-«з»ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та у відповідності зі списком № 2 виробництв, робіт, професій,  посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Задовольняючи позов, господарський суд першої та суд апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених згідно пункту "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме плату, що покриває фактичні витрати виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт і професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6.1 Інструкції про порядок числення і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою ПФУ від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 № 64/8663, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2  у розмірі 100%.

Пунктом 6.4. даної Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами ПФУ щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На адресу відповідача із супровідними листами №11925/04 від 14.11.           2006 р. та №13069/0417 вІд 08.12.2006 р. позивач відправив на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за листопад та грудень 2006 року. Заборгованість відповідача склала  2784,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи і ці обставини встановлені судом, Яцику В.Т.,  Дем’яненку Б.О. та  Пузиревському В.І.   за указаний вище період пенсії, призначені на  пільгових умовах, виплачені в повному обсязі.

Таким чином,  господарські  суди попередніх  інстанції прийшли  до обґрунтованого висновку,  що оскільки  відповідач не розрахувався в повному обсязі із УПФ у м. Краматорську, то позовні вимоги  є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.14 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів та забезпечують фінансування виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами. Отже, у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком           № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій,  посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:  особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України “Про пенсійне забезпечення”. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 даного Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Виплата пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів “в” - “е” та “ж” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, здійснюється до 1 січня 2005 р. за рахунок коштів Пенсійного Фонду, а з 1 січня 2005 р. - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 даного  Закону.

Отже, зазначеними нормами законодавства пенсійному фонду, як органу, наділеному владними повноваженнями в системі загальнообов’язкового державного соціального страхування, делеговано повноваження з виплати пільгових пенсій, які в майбутньому здійснюватимуться згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди (повноваження договірного характеру, а не владних управлінських функцій).

Судами також встановлено фактичне призначення пенсій працівниками згідно ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, за якою передбачається відшкодування підприємством витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, а не згідно ст. 14 Закону, виплата пенсій за якою здійснюється за рахунок держбюджету. Відповідно до чинного пенсійного законодавства призначення певного виду пенсії здійснюється згідно поданої заяви пенсіонера та не може змінюватися за власною ініціативою пенсійного фонду.

Доводи касаційної скарги про незастосування судами при вирішенні спору п. 6.9 Інструкції про порядок обчислення і сплати  страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до п. 6.9 Інструкції про порядок обчислення і сплати  страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої  постановою Правління ПФУ № 21-1 від 19.12.2003 року, не сплачені  та/або несвоєчасно сплачені суми фактичних витрат  на виплату та доставку  пільгових пенсій стягуються з нарахуванням  пені та штрафних санкцій відповідно до норм Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників  податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від      21.12.2000 року.

Позивач  у лютому 2007 року заявив позов про стягнення суми фактичних витрат понесених управлінням ПФУ на виплату і доставку  пільгових  пенсій Яцику В.Т.,  Дем’яненку Б.О. та  Пузиревському В.І.   за листопад - грудень 2006 року. Вирішуючи даний спір суд першої інстанції керувався п. 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати  страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України і діяв в межах заявлених вимог.

Не  можна також визнати переконливими доводи касаційної скарги про те, що даний спір повинен вирішуватися за нормами адміністративного судочинства.

Віповідно до п. 1 ст. 17 КАС  України  компетенція адміністративних судів поширюється на спори  фізичних чи юридичних осіб, із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень( нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий спір, у якому  хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова  чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, зокрема на виконання  делегованих повноважень.

Визначення суб'єкта владних повноважень  дається у п. 7 ст. 3 КАС України, згідно з яким - це орган державної влади, орган місцевого  самоврядування їхня посадова  чи службова особа або інший суб'єкт, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання  делегованих повноважень.

У справі не встановлено підстав вважати, що даний спір за вимогами управлінням ПФУ до підприємства про стягнення витрат,  фактично понесених на виплату пенсій призначених відповідно до ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, є публічно-правовим спором. Колегія суддів погоджується з висновком  господарських судів попередніх інстанцій що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій і не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду від 22 травня 2007 року у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу колективного підприємства «Сантехелектромонтаж»залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від                   22 травня 2007 року у справі № 33/79 залишити без змін.

Головуючий                                                                             І. Панова

Судді                                                                                         А. Заріцька

Н. Ткаченко