ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.04.2007
Справа №2-23/2184-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Іщенко Г.М.,

секретаря судового засідання Ємєнджієвої А.М., розглянувши за участю представників

від позивача – Матяш С.Ф.- провідний  спеціаліст відділу аудиту з податкового обліку, дов. від 20.12. 2005р. №06-03-15/11956, Нижник І.І.- начальник юридичного управління, дов. від  20.12.2005р. №06-03-15/11948,

від відповідача –Джемілєва Е.Ю.- головний державний податковий інспектор з питань юридичної роботи, дов. від 10.01.2007р.№8/0/10-0, Обухова А.В.- головний державний податковий  інспектор, дов. від 15.01.2007р.№1051010-0

у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства „Кримський ТИТАН” (96012, АР Крим, м. Армянськ, Північна промзона),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Армянську АР Крим (96012, АР Крим, м. Армянськ, вул.Гайдара,6)

про  скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Закрите акціонерне товариство „Кримський ТИТАН” звернулося до господарського суду АР Крим  з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Армянську АР Крим  про скасування рішення Державної податкової інспекції в м. Армянську АР Крим  №1 від  18.01.2007р. про застосування адміністративного арешту активів платника податків. В якості  забезпечення адміністративного позову зупинити  дію рішення Державної податкової інспекції в м. Армянську  АР Крим №1 від 18.01.2007р. про застосування адміністративного арешту активів платника податків.

В судовому засіданні 03.04.2007р. позивач, уточнив позовні  вимоги, і просить скасувати рішення Державної податкової інспекції в м. Армянську АР Крим  №1 від  18.01.2007р. про застосування адміністративного арешту активів платника податків.

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у відзиві на позов.       (аркуш справи 39).

Згідно пункту 6 Закону України „Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” №2953-1У від  06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що, позов  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України  передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не  забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право  на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як свідчать матеріали справи, виконуючим обов’язки начальника Державної податкової інспекції в м. Армянську АР Крим 18.01.2007р. прийнято рішення про застосування до Закритого акціонерного товариства „Кримський ТИТАН” повного адміністративного арешту активів платника податків. У якості підстави для застосування повного адміністративного арешту у рішенні, з посиланням на підпункт 9.1.2 статті 9 Закону України „Про порядок погашення  зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, визначено відмову платника податків від проведення документальної перевірки.

Приписами підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Закону України „Про порядок погашення  зобов’язань  платника податків” передбачено, що адміністративний арешт активів платника податків  є виключним способом забезпечення можливості погашення його податкового боргу.

Відповідно до  підпункту 9.1.2  згаданого Закону арешт активів може бути  застосовано, якщо з’ясується одна з таких обставин, зокрема: платник  податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав  для її проведення або від допуску посадових осіб податкового органу до обстеження приміщень, що використовуються для одержання доходів або пов’язані  з отриманням інших об’єктів оподаткування, електронних контрольно-касових апаратів, комп’ютерних систем, що застосовуються для розрахунків за готівку або з використанням карток платіжних систем, вагокасових комплексів, систем та засобів штрихового кодування.

Як свідчать матеріали справи, наказ відповідача від 15.01.2007р.№4 про проведення позапланової виїзної перевірки за період з 01.07.2005р. по 30.06.2006р., наданий на підставі пункту 8 частини 6 статті 11 -1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

В наказі №4 від 15.01.2007р. про проведення перевірки позивача відсутні дані про наявність виявлених невідповідностей висновків акту планової перевірки з діючим законодавством, а зазначено, що позапланова перевірка здійснюється з метою оцінки дій посадових осіб органів податкової служби Хмельницької області.

Однак, пункт 8 частини 6 статті 11-1 вищезгаданого Закону не передбачає проведення позапланової виїзної перевірки з метою оцінки дій посадових осіб органів податкової служби.

Направлення відповідача №5/23-01 від 15.01.2007р. на проведення  планової документальної та позапланової виїзної перевірки позивача видане з метою перевірки повноти і правильності  нарахування і сплати в бюджет податків, зборів, неподаткових платежів, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005р. по 30.06.2006р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у наказі і у направленні Державною податковою інспекцією в м. Армянську АР Крим зазначена різна мета проведення перевірки та різні види перевірки, проведення яких назначено на той самий період часу та  за один період господарської діяльності  підприємства, що є порушенням  вимог статті 11-1 та статті 11-2 Закону України „Про державну  податкову службу  в Україні”.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 11-1 Закону України „Про державну  податкову службу в Україні” планова виїзна перевірка проводиться за сукупними показниками фінансово-господарської діяльності платника податків не частіше одного разу на календарний рік.

Однак, відповідачем не прийнято до уваги, що за період з 01.07.2005р. по 30.06.2006р. податковими органами вже була проведена планова документальна перевірка повноти і правильності нарахування і сплати в бюджет податків, зборів, неподаткових платежів, валютного та іншого законодавства, що підтверджується актом перевірки від 31.10.2006р. №117/23-6/32785994 (аркуш справи 22).

Поза увагою відповідача залишився той факт, що всі донараховані суми (за виключенням суми штрафних санкцій за порушення валютного законодавства в розмірі  251725,09грн., яка була оскаржена в апеляційному порядку) за результатами перевірки за актом від 31.10.2006р. №117/23-6/32785994 були узгоджені позивачем і сплачені в бюджет з 10.11.2006р. по 05.12.2006р., що також  і було підтверджено представниками відповідача у судових  засіданнях.

Крім того, станом на січень 2007р. бюджетна заборгованість перед позивачем склала 61396975,00грн., прострочена заборгованість бюджету склала 37581022,00грн. Отже, ніякої загрози списання коштів з рахунку підприємства з метою невідшкодування сум податків та фінансових санкцій, штрафів за не наданим для позапланової перевірки бухгалтерським та податковим документам, не існує.

Отже, станом на 01.01.2007р. Закрите акціонерне товариство «Кримський ТИТАН» не мав недоїмки в бюджет, тому у відповідача не було жодних законних підстав для проведення планової документальної та позапланової виїзної перевірки підприємства.

Все вищезгадане свідчить про те, що надання наказу і направлення податкових органів на проведення перевірки з порушенням вимог, які встановлені частиною 1 статті 11-2 Закону України „Про державну податкову службу  в Україні”, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Адміністративний арешт не може бути накладено, якщо платник податків відмовляється допустити працівника контролюючого органу до документальної або матеріальної перевірки у зв’язку з відсутністю у такого працівника контролюючого органу підстав для її проведення, визначених законодавством.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані докази, які спростовують доводи позивача.

Таким чином, судом встановлено відсутність доказів на підтвердження факту відмови позивача від перевірки, то свідчить про неправомірність застосування Державною податковою інспекцією в м. Армянську АР Крим до Закритого акціонерного товариства „Кримський ТИТАН” повного адміністративного  арешту активів платника податків.

Більш того, у спірному рішенні №1 від 18.01.2007р. до позивача Державна податкова інспекція в м. Армянську АР Крим застосувала повний адміністративний арешт, а вимагає обмеження прав власності на активи, які підлягають в обов’язковому попередньому дозволі керівника податкового органу, що відповідно до підпункту 9.2.3 статті 9 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є умовним арештом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,  їх  посадові особи зобов’язані  діяти лише на підставі, в межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно статті 13 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” посадові особи   органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та  охоронюваних  законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку статей 69,70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем достатніх  доказів.

Таким чином, невірне застосування відповідачем норм матеріального права спричинило прийняття неправильного рішення про застосування адміністративного арешту активів платника податків, що є підставою для його скасування.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 03 квітня 2007року.

У повному обсязі постанову складено 05 квітня  2007 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2. Скасувати рішення Державної податкової інспекції в м. Армянську АР Крим №1 від 18.01.2007р. про застосування адміністративного арешту активів платника податків.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства „Кримський ТИТАН” (96012, АР Крим, м. Армянськ, Північна  промзона, ідентифікаційний код у ЄДРПО України 32785994) 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.