ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

02.04.2007 року                                                Справа № 3/503ад

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                              Перлова Д.Ю.,

суддів                                                   Бородіної Л.І.,

Журавльової Л.І.

при секретарі

судового засідання                                        Михайличенко Д.В.

за участю

представників сторін:

від позивача                                         представник у судове засідання не прибув

від відповідача                                                 представник у судове засідання не прибув

розглянувши

апеляційну скаргу                                        Державного підприємства „Ровенькиантрацит”

в особі відокремленого підрозділу

„Шахта ім. В.В. Вахрушева”, м. Ровеньки

на постанову

господарського суду                               Луганської області

від                                                             08.12.06

у справі                                                  № 3/503ад (суддя Доманська М.Л.)

за позовом                                                   Луганського обласного відділення Фонду

соціального захисту інвалідів, м. Луганськ

до відповідача                                        Державного підприємства „Ровенькиантрацит”

в особі відокремленого підрозділу

„Шахта ім. В.В. Вахрушева”, м. Ровеньки

про                                                            стягнення 1001854 грн. 36 коп.

В С Т А Н О В И В:

Суддя доповідач Д.Ю. Перлов

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1001854,36 грн. несплачених адміністративно –господарських санкцій за не виконання 4 % нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2005 році.

Заявою від 03.11.06 № 03-01/5697 позивач збільшив розмір позовних вимог на 10 грн. 92 коп. та сумою позову просить вважати 1001865 грн. 28 коп. Заява судом першої інстанції розглянута, позовними вимогами слід вважати вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в розмірі  1001865 грн. 28 коп.

Заявою, зданою у судовому засіданні суду першої інстанції 07.12.06, позивач збільшив розмір позовних вимог на 115599 грн. 84 коп. та просить стягнути з відповідача 1117465 грн. 12 коп., що підтвердив заявою від 07.12.06 № 03-01/6242, зданою до суду 08.12.06, додавши уточнений розрахунок суми позовної заяви.

Постановою господарського суду Луганської області від 08.12.06 у справі № 3/503ад позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства “Ровенькиантрацит” на користь Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в доход Державного бюджету України штрафні санкції в розмірі 1117465 грн. 12 коп.

Постанова суду з посиланням на норми Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” мотивована наступним.

Матеріали справи свідчать про не виконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.          Відповідачем не вжито передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів:

Суду не надано доказів того, що відповідні робочі місця для інвалідів були створені у 2005 році.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вбачається, що відсутність прибутку не звільняє відповідача від зобов’язання по сплаті заявлених у позові штрафних санкцій, виключень щодо порядку розрахунку 4 % нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів залежно від специфіки підприємства чинним законодавством не передбачено.

Державне підприємство „Ровенькиантрацит” в особі відокремленого підрозділу „Шахта ім. В.В. Вахрушева”, не погодившись з прийнятою постановою, звернулось до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову відмінити та прийняти у даній справі нову постанову, посилаючись на те, що постанова підлягає скасуванню у зв’язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, судом не взяті до уваги факти, розгляд яких необхідний для всебічного, повного та об’єктивного дослідження обставин справи в їх сукупності. Відповідач надав суду докази того, що на підприємство направлявся інвалід й він був працевлаштований. Крім того, три інваліди самі зверталися на шахту та були працевлаштовані.

Представник позивача в судове засідання не прибув, клопотання про розгляд справи без його участі та заперечення на апеляційну скаргу не надав, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав клопотання від 29.03.07 (надіслано поштою 29.03.07, отримано судом 02.04.07) про розгляд справи без його участі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції від 05.07.01, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), п. 8 Постанови КМУ від 03.05.95 № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів" для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця. При цьому, підприємства (об'єднання), установи організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено вищенаведеним нормативом щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

З наявного в матеріалах справи звіту ВП „Шахта ім. В.В.Вахрушева” ДП „Ровенькиантрацит” (далі –відповідач у справі) про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою № 10-П1 (поштова-річна) за 2005 рік (а.с.13) вбачається, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу –2845 осіб, фонд оплати праці штатних працівників –54813,6 тис. грн. За уточненим розрахунком позивача, зданим до суду 08.12.06, фактично на підприємстві відповідача працевлаштовано у 2005 році 56 інвалідів, відповідач повинен був працевлаштувати у 2005 році 114 інвалідів та підприємство відповідача мало перерахувати штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2005 рік у сумі 1117465 грн. 12 коп.

З 01.08.01 підприємство зобов’язано самостійно визначати норматив відповідно до Закону № 875 (в новій редакції) та виконувати вимоги цього Закону по створенню робочих місць та їх атестації.

Судова колегія враховує положення чинного законодавства України в їх системному взаємозв’язку, зокрема, такі:

- пунктом 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників медико-соціальної експертної комісії, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда;

- у частині першій статті 17 Закону № 875 визначено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах (об'єднаннях), в установах і організаціях із звичайними умовами праці, в цехах і на дільницях, де застосовується праця інвалідів, а також займатися індивідуальною та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом;

- згідно з частинами другою та третьою статті 18 Закону № 875 підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства (об'єднання), установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання), які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- відповідно до частини  першої  статті 12 Закону “Про  охорону праці” підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників;

- у пункті 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів визначено, що підприємства створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- пунктом 32 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1992  № 83, визначено таке: “Медико-соціальні експертні комісії видають особам, визнаним інвалідами, довідки МСЕК та індивідуальні реабілітаційні програми і в триденний строк надсилають копії цих документів управлінню праці та соціального захисту населення районної, районної в мм. Києві та Севастополі державної адміністрації та відповідному відділу, управлінню міської, районної у місті ради, на території якого проживає інвалід. Копія програми надсилається також підприємству, установі, організації, яка зобов'язана надавати соціальну допомогу і здійснювати реабілітацію інваліда.

Як вбачається з матеріалів справи,  органами Мінсоцзахисту, державної служби зайнятості, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів у 2005 році не направлено на підприємство відповідача для працевлаштування жодного інваліда, оскільки відповідач належним чином не інформував ці органи про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. З довідок позивача (а.с.9,10) вбачається, що у 2005 році підприємство відповідача не надавало інформацію про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів та атестацію відповідних робочих місць не проводило. З довідки Ровеньківського міського центру зайнятості від 27.10.06 № 10/1-1351 вбачається, що у 2005 році на підприємство відповідача направлявся 1 інвалід, який був прийнятий на роботу ; з довідок від 13.11.06 № 10/1-1414, 10.11.06 № 10/3-1408  вбачається, що у 2005 році підприємство надавало лише 5 звітів за формою 3-ПН з інформацією про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів (у березні  –5  вільних місць, у травні –10 вільних місць,  у липні–30, у серпні -50, у жовтні - 50). З довідок Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ровеньківської  міської ради від 23.10.06 № 7481/11-08/07, від 28.11.06 № 8341/11-08/07 вбачається, що у 2005 році підприємство відповідача не надавало інформацією про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, у колективному договорі підприємства немає розділів про заходи щодо створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов’язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов’язок їх працевлаштування.

Обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Створення підприємством для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації неможливе без наявності інваліда, пошуком якого зобов’язані займатись органи та організації, визначені у ч. 1 ст. 18 Закону.

Даний факт свідчить про те, що відповідачем вищевказані державні органи не інформувались і перераховані обов’язки щодо виконання нормативу по створенню робочих місць для інвалідів належним чином не виконані.

Матеріали справи свідчать про не виконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відповідачем не вжито передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів: відповідач не довів суду, що у 2005 році підприємством розроблялись всі необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносились в колективний договір, підприємство інформувало центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів лише у березні –про 5  вільних місць, у травні –10 вільних місць,  у липні–30, у серпні -50, у жовтні –50; протягом всього 2005 року не інформувало місцевий орган соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. Інформація, що направлялась відповідачем до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ровеньківської міської ради не містила відомостей про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. Але як вбачається з матеріалів справи, на підприємстві відповідача робочі місця, що зазначені у звітах форми 3-ПН за 2005 рік, не були заброньовані для працевлаштування інвалідів, відповідач не надав до суду відповідні документи на підтвердження того, що відповідна підготовча робота по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів проводилась. Як вбачається з матеріалів справи, атестація відповідних робочих місць у 2005 році належним чином не відбулася.

Тобто відповідачем не надано доказів того, що відповідні робочі місця для інвалідів  були створені у 2005 році.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вбачається, що відсутність прибутку не звільняє відповідача від зобов’язання по сплаті заявлених у позові  штрафних санкцій, виключень щодо порядку розрахунку 4 % нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів залежно від специфіки підприємства чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем доведено суду виникнення зобов’язання відповідача по сплаті заявлених у позові штрафних санкцій у сумі 1117465 грн. 12 коп., позовні вимоги документально обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідають чинному законодавству, відповідачем не спростовані, тому підлягають до задоволення повністю.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, постанова суду відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на відповідача (заявника скарги) –Державне підприємство „Ровенькиантрацит” в особі відокремленого підрозділу „Шахта ім. В.В. Вахрушева”.

Керуючись статтями  160, 167, 195, 196, 198 п.1 ч. 1, 200, 205 п. 1 ч. 1, 206, 254, пунктами 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Ровенькиантрацит” в особі відокремленого підрозділу „Шахта ім. В.В. Вахрушева” на постанову господарського суду Луганської області від 08.12.06 у справі № 3/503ад залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Луганської області від 08.12.06 у справі                      № 3/503ад залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на відповідача (заявника скарги) –Державне підприємство „Ровенькиантрацит” в особі відокремленого підрозділу „Шахта ім. В.В. Вахрушева”.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Ухвалу апеляційної  інстанції може бути оскаржено протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили у касаційному порядку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала апеляційної інстанції виготовлена в повному обсязі протягом п’яти днів з дня  проголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Головуючий суддя                                                                     Д.Ю. Перлов

Судді                                                                                             Л.І. Бородіна

Л.І. Журавльова