Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.                                                           Справа № 38/222-07

Колегія суддів у складі:                          головуючого судді О.В. Шевель,

судді С.В.Барбашової,

судді А.І.Бухана

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача –Купець С.В.

відповідача –не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 2143Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 14 червня 2007 року по справі № 38/222-07

за позовом Акціонерного товариства закритого типу «Страхова компанія «ВЕЛТА», м. Харків

до  Приватної фірми «Ніколь», м. Харків

про  стягнення 10104,35 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 14 червня 2007 року по справі № 38/222-07 (суддя Жельне С.Ч.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від                14 червня 2007 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Разом з тим його представник  в судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу, посилаючись на відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, просить залишити дане рішення без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. Його уповноважений представник в призначене судове засідання не з’явився, хоча у встановленому законодавством порядку належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та запереченнях на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив що:

25.09.2006 р. між АТЗТ СК "ВЕЛТА" і гр. Гагаузом Є.О. був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 320, серія ТР, відповідно до якого позивач застрахував належний гр. Галаузу Є.О. автомобіль Шеврове Лачетті, держ. № АХ 8706 АО, 2006 р. в., від дорожньо-транспортних випадків та інших страхових ризиків, передбачених договором страхування. Період страхування визначений у договорі з 26.09.2006 р. по 25.09.2007 р. Розмір страхової суми становить 95 514,00 грн. 22.12.2006 р. з автомобілем страхувальника відбулася дорожньо-транспортна пригода, у зв'язку з чим наступив страховий випадок. Згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 05.02.2007 р. дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок порушення водієм Ільченко С.В. ПДР України, в зв'язку з чим Ільченко С.В. визнаний винним у ДТП та притягнений до адміністративної відповідальності. На підставі заяви страхувальника і представлених документів, 26.01.2007 р. позивачем був складений і затверджений розрахунок суми страхового відшкодування, що склав 10104,35 грн., а 31.01.2007 р. складений страховий акт № 09 ТР, - за яким згідно видаткового касового ордеру № 50 від 01.02.2007 р. страхувальнику було виплачене страхове відшкодування в розмірі 10104,35 грн.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Згідно ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Визнаний винним у скоєнні ДТП водій Ільченко С.В., перебування якого в трудових відносинах з відповідачем останнім не заперечується, під час ДТП перебував у відпустці за власний рахунок (з 20.12.2006 р. по 22.12.2006 р.) за його заявою від 19.12.2006 р., про що відповідачем було видано наказ №69 від 19.12.2006 р. Автомобіль, при експлуатації якого сталась ДТП - МАЗ 5433, державний номер АХ 9118 АС, орендувався гр. Ільченком С.В. у відповідача для особистих цілей, що вбачається з копії заяви Ільченка С.В. до відповідача від 19.12.2006 р. та акту приймання-передачі майна (автомобіля) в строкове платне користування від 20.12.2006 р. Таким чином, під час скоєння 22.12.2006 р. гр. Ільченко С.В. трудові обов'язки не виконував. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не дістали підтвердження в ході судового розгляду.

Проте викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів  не відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна  та належна  правова оцінка, через що наявні  підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської області не забезпечив повного додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно не дослідив усі  фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази  в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Приймаючи оскаржуване по справі судове рішення та відмовляючи у  позові, господарський суд Харківської області не врахував усіх особливостей  правового регулювання питань про відповідальність  за завдання шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки, а саме статтями 780,804, 799, 1172 та 1187 Цивільного кодексу України

В  даному випадку, коли  автомобілем, який належить відповідачу, управляла особа, що тимчасово не виконувала свої трудові обов’язки, право користування нею цим автомобілем на умовах найму (як фізичної особи)  відповідно до п.2. ст.799 ЦК України повинно було оформлено на підставі виключно нотаріально оформленого  договору найму. Проте такого нотаріально засвідченого договору у відповідача з його водієм немає. Органами ДАІ також встановлено, що Ільченко С.В. у час настання ДТП керував зазначеним автомобілем як водій ПФ «Ніколь».

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 4 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, -

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 14 червня 2007 року по справі № 38/222-07, скасувати.

Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з Приватної фірми «Ніколь», (м. Харків вул. Клочківська,101-б, кв. 105, ) на користь Акціонерного товариства закритого типу «Страхова компанія «ВЕЛТА», (м. Харків, вул. Мироносицька, 43, к.101, ) - 10104,35 грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, 153,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя                                                               О.В.Шевель

суддя                                                               А.І.Бухан

суддя                                                                С.В.Барбашова