СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

24 липня 2007 року
Справа № 2-16/3442-2007А

місто Севастополь

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Градової О.Г.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                     Рєвєнко М.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача: Пономаренко О.П., довіреність №06-03-2014333 від 15 грудня 2006 року; Матяш С.Ф., довіреність №06-03-151956 від 20 грудня 2005 року,

відповідача: Джемілєва Е.Ю., довіреність №21251000-0 від 16 травня 2007 року; Пляшкова Ю.Л., довіреність №27861023-0 від 23 липня 2007 року,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Армянську Автономної Республіки Крим на постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Омельченко В.А.) від 14 травня 2007 року у справі № 2-16/3442-2007А

за позовом           закритого акціонерного товариства "Кримський ТИТАН" (Північна промзона, Армянськ, 96012)

до Державної податкової інспекції в місті Армянську Автономної Республіки Крим (вул. Гайдара, 6, Армянськ, Автономна Республіка Крим, 96012)

про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про скасування рішень відповідача про застосування до позивача пені за прострочення розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності в сумі 249.940грн. і 1.785грн.

Позов обґрунтований тим, що не було порушення строків імпорту товару і послуг та у позивача не було валютних цінностей за кордоном, які не задекларовані.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідач прийняв рішення про нарахування пені за порушення термінів здійснення імпортних операцій у сумі 249.940,09грн. і штрафних санкцій за порушення порядку декларування валютних цінностей у сумі 1.785грн. Але позивач оплатив нерезидентам вартість фактично оплаченого товару, позивач правомірно урахував у передбачених контрактами та законодавством обсязі товару, що був знищений при перевезенні, позивач не мав за кордоном валютних цінностей.

Постановою господарського суду позов задоволено частково, відмовлено у скасуванні рішення про нарахування пені у сумі 7,76грн. З Державного бюджету України на користь позивача стягнуто 3,40грн. державного мита.

Постанова суду мотивована тим, що позивачем оплачений нерезидентом вартість фактично отриманого товару, який був імпортований без порушення встановленого законом строку, валютних цінностей за кордоном позивач не мав.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, тому що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та постанова прийнята при неповному з'ясуванню обставин, що мають значення для справи.

З заперечень на апеляційну скаргу слідує, що позивач не згодний з апеляційною скаргою, тому що не допустив порушення строку імпорту товару.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги,  представники позивача підтримали доводи заперечень.

Апеляційний суд відповідно до статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства України встановив  наступне.

15 січня 2007 року керівником Державної податкової інспекції у місті Армянську Автономної Республіки Крим Вовк С.В. на підставі акту перевірки №11723-632785994 від 31 жовтня 2006 року стосовно позивача прийнятті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій :

1) №1 у сумі 249.940,09грн. (а.с. 10 т.1);

2) №1 у сумі 1.785грн. (а.с. 11 т.1).

Ці рішення прийнятті після оскарження у позасудовому порядку первинно прийнятих 7 листопада 2006 року рішень, скарга позивача рішенням  податкового органу залишена без задоволення, про що позивачу своєчасно направлено мотивоване рішення (а.с. 12-14 т.1).

З вказаного акту виїзної, планової перевірки вбачається, що за зовнішньоекономічними контрактами позивача №1829з від 8 червня 2005 року  з  фірмою "Eastek INC", №96 від 8 жовтня 2004 року з фірмою "RAWMATIMPEX" і без складення письмово договору з АНО "Професіонал" (Росія) була дебіторська заборгованість, а також позивач станом на 1 січня і 1 квітня 2006 року не задекларував валютні цінності (а.с. 15-33 т.1).

По контракту №1829з від 8 червня 2005 року  з  фірмою "Eastek INC"

8 червня 2005 року між позивачем (покупець) та з фірмою "Eastek INC"  США (продавець) укладений контракт №1829з на поставку сорель - шлаків та індійського ільменітового концентрату на умовах СIF український порт Чорного моря, який визнається покупцем, сторони домовилися про перехід права власності на товар в момент перетинання товаром лінії поручня судна в порту розвантаження, визначення кількості поставленого товару здійснюється шляхом залучення незалежного експерта (а.с. 108-123 т.2).

5 серпня 2005 року нерезидент відвантажив позивачу 1.496,11 тонн концентрату та 13.357,19 тонн сорель - шлаків, що підтверджується коносаментом і комерційними інвойсами.

Імпорт товару – 1.476,14 тонн ільменітового концентрату та 13.012,89 тонн сорель-шлаків прошов митне оформлення, що підтверджується належним чином оформленими деклараціями та не оспорюється податковим органом.

Різниця між кількістю відвантаженого нерезидентом товаром та кількістю товару, що пройшов митне оформлення, склала 19,97 тонн ільменітового концентрату, 344,30 тонн сорель –шлаку.

Позивач обґрунтував таку різницю проведенням навантажувально-розвантажувальних робіт з перевалювання зазначеного сипкого товару з судна на склад Миколаївського морського торгового порту та подальшого відвантаження з цього складу в залізничні вагони.

Такі пояснення підтверджені письмовими доказами - експертними висновками Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, відповідно до яких  розрахунковою нормою природного збитку ільменітового концентрату, відвантаженого в кількості 1496,11 тонн, може складати 43,387 тонн, а норма природного збитку сорель - шлаків, відвантажених у кількості 13357,19 тонн, може складати 387359 кг, тобто різниця кількості товару, відвантаженого нерезидентом та оформленого в митному відношенні ЗАТ "Кримський ТИТАН" знаходиться в межах норм природного збитку (а.с. 74-75 т.1).

Відповідач не надав ніяких доказів, що спростовують таки пояснення.

Фактично позивач отримав право власності на 1.493,488 тонн  ільменітового концентрату і 13.350,754 тонн сорель - шлаків, які надійшли на теплохід «ІЛТА» у порту Миколаєва, що підтверджено актами № N10520-2042/1 і N10520-2042/3 від 19 серпня 2005 року, складених незалежним сюрвейером - фірмою 8О8 ІІкгаіпе.

24 серпня –28 листопада 2005 року позивач за фактично отриманий імпортований товар оплатив нерезиденту безготівкою 3.712.415,99 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 116-123 т.3).

Відповідно до статей 2 і 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" N185/94-ВР від 23 вересня 1994 року (з змінами, далі Закон України "18594-ВР) відстрочка поставки товару по імпортним операціям резидентів не може перевищувати 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу, за порушення цього терміну тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми митної вартості недопоставленої продукції в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" N959-XII від 16 квітня 1991 року (з змінами) моментом здійснення імпорту є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що імпортується, від продавця до покупця.

Як вказано вище, сторони зовнішньоекономічного контракту домовилися про перехід права власності до покупця (позивача) в момент перетинання товаром лінії поручня судна в порту розвантаження, таке відбулося 19 серпня 2005 року, колі 1.493,488 тонн ільменітового концентрату і 13.350,754 тонн сорель –шлаків надійшли на теплохід "ІЛТА" у порту Миколаєва. Позивач не отримав права власності на інший товар, не оплатив його, а у нерезидента не виникло обов’язку додатково поставити товар, усі обов’язки по контракту сторони виконали у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції та обґрунтуванням позивача про те, що митна вантажна декларація є заявою про переміщення через митний кордон України товару, про що вказано у статті 1 Митного кодексу України; така декларація необхідна для підтвердження імпорту товару, але з метою визначення права власності на товар слідує враховувати такий документ (декларацію) разом з іншими документами, а саме умовами договору, тощо.

На підставі цього, апеляційний господарський суд вважає, що порушень терміну відстрочки імпорту товару по авансовим платежам позивача нерезиденту не було, у податкового органу не було підстав для нарахування пені.

По контракту №96 від 8 жовтня 2004 року з фірмою "RAWMATIMPEX"

8 жовтня 2004 року між позивачем (покупцем) і фірмою "RAWMATIMPEX" Ліван був складений контракт №96, за яким нерезидент зобов’язався поставити на умовах СIF український порт Чорного моря фосфатів, сторони домовилися про перехід права власності на товар у момент перетинання товаром лінії поручня судна в порту розвантаження, визначення кількості поставленого товару здійснюється шляхом залучення незалежного експерта (а.с. 90-107 т.2).

У період з грудня 2004 року по січень 2006 року нерезидент відвантажив позивачу з порту Тарту Сирії 221.605,68 тонн фосфоритів на загальну суму 8.268.128,99 доларів США, що підтверджується відповідними коносаментами, комерційними інвойсами та вантажними маніфестами.

Товар (221.587,50 тонн фосфоритів) прибув до портів Миколаєва та Керчі, що підтверджено незалежними сюрвейєрами - фірмами «Альфред Х. Найт - Україна», м. Херсон, «УиМ8», м. Одеса, якими були складені відповідні акти.

За вантажними митними деклараціями позивач отримав 219.819,83 тонн фосфоритів, тобто різниця товару склала 1.785,85 тонн (а.с.124-156 т.3, 1-148 т.4, 1-146 т.5, 1-44 т.6).

З 14 грудня 2004 року по 5 січня 2006 року позивач оплатив за отриманий товар нерезиденту безготівкою 8.268.128,99 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 91-115 т.3).

Позивач обґрунтував таку різницю проведенням навантажувально-розвантажувальних робіт з перевалювання зазначеного сипкого товару з судна на склади портів та подальшого відвантаження з цих складів в залізничні вагони. Такі пояснення підтверджені письмовими доказами, експертними висновками Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області і Керченського підприємства торгово-промислової палати АР Крим - при морських перевезеннях та проведенні навантажувально-розвантажувальних робіт може складати 4268,077 тонн., що не перевищує норму природного збитку (а.с. 76-112 т.1).

Відповідач не надав ніяких доказів, що спростують такі пояснення.

На підставі статей 2 і 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" N185/94-ВР,  статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" N959-XII та вказаних вище норм матеріального права, апеляційний господарський суд вважає, що не було порушення терміну відстрочки імпорту товару по авансовим платежам позивача, у відповідача не було підстав для нарахування пені.

По імпорту товарів (послуг) від АНО "Професіонал"

9 вересня 2005 року між позивачем та автономною некомерційною організацією "Науково - просвітницької організацій "Професіонал" складений акт про виконання робіт (видання збірників)  вартістю 16.932 рублів (а.с. 35 т.2).

15 вересня 2005 року вказана організація передала за товарною накладною позивачу товар вартістю 8.240 рублів (а.с. 36 т.2).

Позивач безготівкою оплатив вартість товару і робіт : 26 серпня 2005 року –12.976,26 рублів, 9 вересня 2005 року –6.525,42 рублів, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 37-38 т.2).

На підставі статей 2 і 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" N185/94-ВР,  апеляційний господарський суд вважає, що не було порушення терміну відстрочки імпорту товару по авансовим платежам позивача, у відповідача не було підстав для нарахування пені.

По декларуванню валютних цінностей

Відповідно до частини 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України  "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" N15-93 від 19 лютого 1993 року (з змінами) валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Однак як вказано вище, позивач не мав за межами України валютних цінностей, а тому не було підстав для застосування штрафних санкцій.

Відповіді банківських установ підтверджують той факт, що позивач станом на 20 січня 2007 року не має простроченої заборгованості по валютним операціям (а.с. 39-42 т.2).

На підставі вказаного, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і задоволенню не підлягає, місцевим господарським судом постанова прийнята при правильному застосуванні норм матеріального права та при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Армянську Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим від 14 травня 2007 року у справі № 2-16/3442-2007А залишити без  змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                                  О.Г. Градова

Судді                                                                                В.С. Голик

І.В. Черткова