ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"30" липня 2007 р.
Справа  № 6/227-07-5655А

12 год. 15 хв.                                                                                                                       м. Одеса

За позовом:  Прокурора Малиновського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

До відповідача :  Спільного підприємства «Вітмарк-Україна»у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 162786,16грн.

Суддя                                        Демешин О.А.

Секретар                                   Полякова Н.В.

Від прокуратури: Болгар А.В.

Від позивача:    Гаврюшенко О.Ю. - довіреність

Від відповідача:   Жуков Ю.А. - довіреність

Суть спору: Прокурор Малиновського району м.Одеси надав адміністративний позов в інтересах держави в особі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Спільного підприємства «Вітмарк-Україна»у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 162786,16грн., з яких 160405,74грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006році та 2380,42грн. пені за порушення термінів сплати цих санкцій.

Позивач позов підтримує. Відповідач з позовом не згоден, з підстав, викладених у запереченнях на позов.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до наданого спільним підприємством «Вітмарк-Україна»до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіту - середньооблікова чисельність штатних працівників за 2006рік на вказаному підприємстві становила 997осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(далі-Закон) нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 40 таких місць (997 х 4% = 40), однак створив тільки 18 робочих місць.

Виходячи із середньорічної заробітної плати  на підприємстві, позивачем розраховано суму адміністративно-господарських санкцій, які прокурор просить стягнути з відповідача за 22 нестворених робочих місця для інвалідів. Розмір цих санкцій становить 160405,74грн. (7269296,49грн. : 997 х 22 = 160405,74грн.).

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 20 вищевказаного Закону, вказані санкції відповідач мав сплатити до 15.04.2007р. –позивачем розраховану пеню за прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Розмвір пені, яку позивач просить стягнути з відповідача за 53 дні прострочення становить 2380,42грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з відсутністю вини спільного підприємства «Вітмарк-Україна»у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у невиконанні нормативу створення робочих місць для інвалідів, а також не те, що фактично було створено 32 місця, а не 18, як зазначено в позові.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язок пошуку інвалідів для працевлаштування покладено на Державну службу зайнятості, яка здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок відповідача зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Частиною 1 ст. 18 Закону передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Тобто не підприємство має підшукувати інвалідів для працевлаштування, а останні за власним бажанням працевлаштуватися мають у відповідності із Законом звернутися до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Отже, законодавчо встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Законодавство не визначає змісту поняття "працевлаштування інвалідів", в зв'язку із чим для правильного розуміння цього поняття необхідно встановити які безпосередні функції щодо працевлаштування інвалідів виконують підприємства, установи, організації та державна служба зайнятості.

Щодо юридичних осіб на які провадиться працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" підприємства, установи і організації незалежно від форми власності щомісяця подають місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій).

Відповідно до Положення "Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від «03і»травня 1995 року № 314 - п. 5 (Постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70) підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про

створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Щодо діяльності державної служби зайнятості з працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про зайнятість населення" для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості...

Відповідно до пункту 12 Положення "Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1995 року № 314 - (Постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70) - Державна служба зайнятості веде облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; веде облік робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди; сприяє працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з таким проханням, з урахуванням рекомендацій МСЕК.

Викладене свідчить, що діяльність Мінпраці України щодо працевлаштування інвалідів провадиться через роботу органів державної служби зайнятості, які, в свою чергу, провадять облік бажаючих працювати інвалідів, облік робочих місць, які забезпечені юридичними особами для працевлаштування інвалідів, а також безпосередньо направляють інвалідів на роботу до тих юридичних осіб, щодо яких є облікова інформація про наявність забезпечених робочих місць для працевлаштування інвалідів.

В свою чергу, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, згідно частини 3 статті 18 Закону виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведених вимог законодавства Відповідачем вживались заходів зі створення робочих місць для інвалідів шляхом надсилання  до Центру зайнятості населення у Малинівському районі м. Одеси інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках-інвалідах за Формою №3-ПН , що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями Звітів про наявність вакансій з зазначенням кількості місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Положення "Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від "03" травня 1995 року № 314 - п. 1. Робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації (далі - підприємство) незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. П. 2. Робочим місцем інваліда може бути: звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування; спеціалізоване робоче місце інваліда - робоче місце, обладнане спеціальним технічним оснащенням, пристосуваннями і пристроями для праці інваліда залежно від анатомічних дефектів чи нозологічних форм захворювання та з урахуванням рекомендації медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), професійних навичок і знань інваліда. Це робоче місце може бути створено як на виробництві, так і вдома. П. 3. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

З цього виходить, що будь - яке робоче місце для працевлаштування інваліда повинно бути атестоване, оскільки виключень з правила про атестацію немає.

Робоче місце для працевлаштування інваліда може бути атестоване лише за наявності інваліда, який бажає працювати на цьому робочому місці, оскільки обов'язковою умовою атестації робочого місця для інваліда є його відповідність встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології (хвороби та індивідуальної програми реабілітації). Індивідуальна програма реабілітації, в свою чергу, видається всім особам, визнаним інвалідами, водночас з довідкою МСЕК про інвалідність, як це передбачено п. 32 Положення "Про медико-соціальну експертизу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від "22"лютого 1992 року № 83.

Однак, обов'язок Відповідача зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування Такий обов'язок, згідно зі ст. 181 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", покладено на Державну службу зайнятості, яка здійснює пошук підходящої роботи для інвалідів відповідно до рекомендацій МСЕК. наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Самостійно розшукувати інвалідів для працевлаштування юридична особа за законодавством не зобов'язана.

Місцевий центр зайнятості є єдиним органом, що здійснює безпосереднє направлення інвалідів для працевлаштування роботу. Відповідний місцевий центр зайнятості, отримавши від юридичної особи звіт за формою № 3-ПН, в якому визначена потреба в працівниках

інвалідах, приймає цю інформацію до обліку та пропонує інвалідам, які перебувають на обліку як бажаючі працювати (в тому числі тим, інформація про яких надійшла від місцевих органів соціального захисту населення), влаштуватися на роботу до цієї юридичної особи.

На виконання обов'язку працевлаштування інваліда, направленого з місцевого центру зайнятості власник юридичної особи або уповноважений ним орган наказом (іншим рішенням) створює спеціальну комісію для атестації робочого місця, де буде працювати інвалід. Для участі в роботі комісії запрошуються представники МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів. Якщо робоче місце, забезпечене для працевлаштування інваліда, відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології (хвороби та індивідуальної програми реабілітації), воно атестується комісією і вводиться в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда, з яким укладається трудовий договір за правилами глави 3 Кодексу законів про працю України.

Адміністративно-господарські санкції, передбачені статтею 20 Закону можуть бути застосовані  лише за наявності вини юридичної особи у невиконання нормативу створення робочих  місць для інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що СП «Вітмарк-Україна»в межах своїх повноважень вжило необхідні заходи для забезпечення в межах нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.  Однак, не з вини відповідача, на протязі 2006року місцевий центр зайнятості не направляв до відповідача інвалідів з метою їх працевлаштування і самі інваліди, також, з цього питання до СП «Вітмарк-Україна»- не зверталися.

Норматив працевлаштування інвалідів у Відповідача у 2006 році склав 40 осіб.

У 2006 році СП «Вітмарк-Україна»працевлаштувало 32 інваліди, що підтверджується Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, а не 18, як про це зазначає Позивач в позовній заяві.

Крім того, Відповідач неодноразово сповіщав місцевий центр зайнятості щодо можливості працевлаштування від 10 до 15 інвалідів.

Статтею 20 Закону не встановлено, що застосування штрафу передбаченого цією статтею, залежить від кількості часу (місяців, днів), який відпрацював інвалід у Відповідача. Тобто,  головним є те, що у 2006році необхідна кількість робочих місць була створена і на них були працевлаштовані інваліди.

Застосування штрафу, передбаченого ст. 20 Закону, як указано в цій статті можливо лише у випадку, якщо кількість інвалідів (відповідно фактична) працевлаштованих відповідачем у відповідному році менша ніж встановлено нормативом.

В даному випадку фактична кількість працевлаштованих відповідачем інвалідів в 2006 році склала 32 особи.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у

повному обсязі

Керуючись   ст.ст. 94, 158-163  КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В  :

У задоволенні позову Прокурора Малиновського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до  Спільного підприємства «Вітмарк-Україна» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 162786,16грн. - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені статтею 186 КАС України

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня її прийняття, якщо таку заяву не було подано, або після закінчення 20-ти денного строку подання апеляційної скарги з дата подання заяви про апеляційне оскарження постанови.

Постанову у повному обсязі постанову виготовлено 03.08.2007р.

Суддя