ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"19" червня 2007 р.
Справа № 26/519-06-12148

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Журавльова О.О.,

суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.

при секретарі судового засідання  Бритавська Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача  Мітяй М.П. за довіреністю від 06.04.2007р. №01-8/557

від відповідача не з’явився

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської залізниці

на рішення господарського суду Одеської області  від  19 січня 2007 року

у справі №26/519-06-12148

за позовом  Дочірнього підприємства „Херсонський річковий порт” Акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот”

до Одеської залізниці

про стягнення 191893,16 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот”  поданий до господарського суду Одеської області позов про стягнення з Одеської залізниці безпідставно списаних коштів за користування вагонами при їх ремонті в сумі 2954,60 грн.; за маневрову роботу при подачі вагонів у ремонт в сумі 2770,20 грн.; за переведення стрілок в сумі 11927,29 грн.; за зважування вагонів в сумі 142258,88 грн., зо загалом становить 191893,16 грн. із врахуванням ПДВ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19 січня 2007 року у справі №26/519-06-12148 (суддя Никифорчук М.І.) позов ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот”   задоволений. З Одеської залізниці на користь ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот”  стягнуто 191893,16 грн. безпідставно нарахованих та списаних коштів, 1918,93 грн. державного мита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що збір за зважування вантажів на вагонних вагах залізниці встановлений у п.4 розділу 2 Тарифного керівництва №1, та із врахуванням коефіцієнту 2,565 по розпорядженню КМУ від 01.04.2005р. №91-р і телеграмою Укрзалізниці №00050/ЦМ від 05.04.20005р. складає 37 грн. 45 коп., а залізниця самостійно, без погодження з позивачем встановила збір за зважування вантажів в розмірі 104,44 грн., тобто залізниця порушила п.14 договору на подачу на забирання вагонів та п.6.1. договору №466237 і безпідставно стягнула з позивача плату за зважування вагонів в сумі 142258,88 грн.  Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що вільний тариф за переведення стрілок самостійно встановлений залізницею у телеграмі №Н/13 від 03.01.2006р., а отже, збір за переведення стрілок нарахований і списаний з позивача безпідставно.

Відповідач із судовим рішенням не згодний, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення з Одеської залізниці плати за зважування вагонів та перевід стрілок у розмірі 154186,17 грн. та ПДВ 30837,24 грн., з посиланням при цьому на те, що суд першої інстанції не з’ясував обставин, що мають значення для справи та невірно зробив оцінку доказів, а також  невірно застосував норми матеріального права.

Так, відповідач вважає, що в порушення вимог ст.33 ГПК України позивач не довів, що переведення стрілок здійснювалося саме позивачем, а не залізницею. Рішенням господарського суду був встановлений факт надання залізницею  послуг по переведенню стрілок та належне повідомлення позивача про встановлений залізницею тариф (телеграма №Н/12 від 03.01.2006р.). Тобто, позивач був повідомлений про вартість послуг по переведенню стрілок, яка встановлена залізницею, та не надавши ніякої відповіді стосовно вартості послуг позивач фактично погодився з даним тарифом. Окрім того, відповідно до п.1 протоколу узгодження протоколу розбіжностей по доповненню до договору №466237 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надання залізницею послуг від 23.11.2004р. сторони погодились з калькуляцією ставки за перевід стрілки яка надана залізницею по ціні 29,25 грн. за перевід однієї стрілки.

Також відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено факту виконання робіт (зважування вантажів)  передбачених правилами (за тарифами Тарифного керівництва №1) або виконаних робіт не передбачених правилами (за вільними тарифами).

Позивач з апеляційною скаргою Одеської залізниці не згодний, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу від 10.04.2007р. за вх.№564-Д2.

Так, згідно доводів позивача, Одеська залізниця неправомірно обґрунтовує нарахування плати за перевід стрілок посиланням на п.1 протоколу узгодження розбіжностей по доповненню до договору №466237, оскільки цей протокол узгодження розбіжностей діяв у 2004 році, а у 2005 та 2006 роках сторонами укладені нові договори №466237 із протоколом розбіжностей, які залізницею не були розглянуті своєчасно і вступили в силу в редакції позивача. (договір  №466237 із протоколом розбіжностей, що  укладений на 2006 рік,  прикладений до позовної заяви). У протоколі розбіжностей позивач вносив пропозицію визначити і узгодити з відповідачем розмір плати за додаткові послуги, які надаються відповідачем (п.3.1. договору №466237), але ця пропозиція не була врахована відповідачем. Тому в порушення умов п.3.1. договору  №466237, вимог ст.58 Статуту залізниць України, ст.190 ГК України, ст.916 ЦК України відповідач самостійно визначив розмір плати за додаткові послуги шляхом надання станціям телеграми №Н/13 від 03.01.2006р., яка складена з порушенням вимог ст.60 Статуту залізниць України, в якій визначений перелік послуг, за які залізниця встановлює тарифи і у цьому переліку немає послуги за перевід стрілок.  Цієї послуги немає у ст.60 Статуту залізниць України тому, що при визначенні вартості плати за подачу вагонів на під’їзну колію врахована послуга за перевід стрілок.

Також позивач вважає, що збір за зважування вагонів в розмірі 104,44 грн. встановлений відповідачем в порушення вимог ст.60 Статуту залізниць України та  п.4 Тарифного керівництва №1, а посилання відповідача на п.10 таблиці 3 розділу 1 Тарифного керівництва №1 є безпідставними, оскільки окремого договору між сторонами не укладалося, а „прохання” не може бути підставою для нарахування плати. Правомірним є укладення договору, як це передбачено п.26 розділу 1 Тарифного керівництва №1, ст.105 Статуту залізниць України, ст.179, п.3 ст.180  ГК України.

У доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу від 17.05.2007р. за вх.№564-Д4, позивач посилається на те, що Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.09.2005р. №540 у абз.9 п.12. Правил видачі вантажів внесені зміни, згідно з якими, залізниця може здійснювати перевірку маси вантажів, що перевозяться навалом і насипом, і прибули без ознак утрати, відповідно до договору між залізницею і одержувачем, а не на вимогу одержувача, як це було передбачено раніше абз.9 п.12 Правил видачі вантажів.

У доповненнях до заперечень на апеляційну скаргу від 05.06.2007р. за вх.№564-Д5 позивач посилається також на порушення відповідачем п.6.1. договору № 466237, згідно з яким, усі спірні питання з виконання умов цього договору вирішуються шляхом переговорів, а у разі недосягнення домовленості у претензійно-позовному порядку, а також протоколу розбіжностей до нього, згідно з яким, претензію порту направляє залізниця. Відповідач зняв кошти із рахунка порту без його згоди, про що зазначено також у рішеннях ВГСУ від 24.01.2007р. по справі №28-1/393-05-11015, від 15.01.2006р. по справі №12/351-05-8846.

На підставі ст.77 ГПК України           розгляд апеляційної скарги відповідача відкладався,  у зв’язку з необхідністю витребування доказів, про що апеляційним господарським судом винесені відповідні ухвали від 20.03.2007р. та від 10.04.2007р., а також оголошувалася перерва у судовому засіданні до 22.05.2007р., до 19.05.2007р., до 26.06.2007р., про що сторони у справі повідомлені належним чином. Окрім того, за клопотанням сторін строк розгляду апеляційної скарги продовжений апеляційним господарським судом, про що 10.04.2007р. винесена відповідна ухвала.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, з наступних підстав:

Як вище встановлено апеляційним господарським судом, відповідач не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача збору за переведення стрілок та зважування вагонів.

Із матеріалів справи випливає, що відповідач за надані у період з квітня по вересень 2006 року послуги з переведення стрілок списав з особового рахунку позивача 14312,75 грн., в т.ч. ПДВ, а за послуги по зважуванню вагонів –170710,66 грн., в т.ч. ПДВ. При цьому, послуги з переведення стрілок розраховані відповідачем по 37,39 грн. за першу стрілку, а послуги по зважуванню вагонів –по 104,44 грн. за одну операцію.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що послуги з переведення стрілок та зважування вагонів надавалися відповідачем позивачу на підставі укладеного між ними договору на подачу та забирання вагонів від 20.12.2001р., а також договору про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №466237.

Так, у п.1 укладеного між сторонами договору на подачу та забирання вагонів від 20.12.2001р. встановлено, що згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставляння на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів з під’їзної колії, яка примикає до станції Херсон-Порт залізниці через стрілку №16,29 і обслуговується локомотивом залізниці.

Відповідно до п.14 цього договору, позивач сплачує відповідачу плату: за подачу, забирання вагонів; за маневрову роботу; а також інші збори і плати згідно Тарифного керівництва №1, а за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами. Збори і плати вносяться централізовано через ТехПД з урахуванням діючого коефіцієнту, за подачу і забирання вагонів нараховується плата за фактичну кількість поданих і забраних вагонів за звітну добу по Таблиці 1 Тарифного керівництва №1.

У п.20 цього договору встановлено, що він діє до 31.12.2006р.

Оскільки умовами цього договору передбачені розрахунки позивача з відповідачем через ТехПд, а в силу вимог п.2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №864/5085, безготівкові розрахунки через ТехПд здійснюються на підставі договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, то сторонами у справі укладений також відповідний договір №466237.

При цьому, обставини укладення цього договору між сторонами встановлені рішенням господарського суду Херсонської області від 01.02.2007р. у справі №2/326-06 за позовом Одеської залізниці до ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” про стягнення 1301,17 грн. за переведення стрілок  у вересні 2006 року.

Так, у цьому рішенні встановлено, що договір №466237 підписаний Портом з  протоколом розбіжностей, які стосувалися пунктів 2.1., 2.2., 3.1., 3.2., 4.1., 4.2. та 6.1. договору та які в силу вимог п.7 ст.188 ГК України слід вважати прийнятими.

Окрім того, у цьому рішенні встановлено, що невід’ємною частиною цього договору є Доповнення до договору №466237 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Ці доповнення підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств. Заперечень щодо змісту доповнень від відповідача при укладені не надійшло, він лише зауважив, що розміри плати за додаткові послуги повинні відповідати Правилам перевезення і тарифів, тарифного керівництва №1.

Більш того, у цьому рішенні встановлено, що даний договір укладений сторонами у 2005 році і він вважається пролонгованим та таким, що діяв у вересні 2006р.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З огляду на факти, що встановлені у рішенні господарського суду Херсонської області від 01.02.2007р. у справі №2/326-06, яке залишено без змін постановою ВГСУ від 23.05.2007р., апеляційний господарський суд виходить з того,  що у 2006 році був чинним і діяв договір №466237 із розбіжностями в редакції  Порту, а також з відповідними Доповненнями до договору, які укладені сторонами у 2005 році.

Так, предметом договору №466237 є надання Залізницею Порту послуг, пов’язаних з перевезенням та проведенням розрахунки за ці послуги (п.1.1.).

Відповідно до п.3.1. цього договору, в редакції з розбіжностями Порту, розмір попередньої плати та періодичність її внесення визначаються Портом, виходячи із очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих Тарифів (збірник 4 Правил перевезень і тарифів). Розміри плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначаються за домовленістю сторін і зазначаються в доповненні до цього договору. У доповнені до цього договору ці розміри плати невизначені за домовленістю сторін. Їх необхідно визначити згідно вимог Правил перевезення тарифів, Тарифного керівництва №1.

У п.3.2. цього договору, в редакції з розбіжностями Порту, у міру виконання перевезень та надання послуг Залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку Порту на підставі перевізних документів накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т.ін., підписаних портом без зауважень.

У п.4.2. договору, в редакції  з розбіжностями Порту, Залізниця несе відповідальність перед портом за списання сум з його особового рахунку за документами, що не мають відношення до порту, і в разі підписання документів із зауваженням.

У доповненні до цього договору встановлено, що у відповідності до п.3.1. договору Залізниця виконує за вільними тарифами послуги, для яких відсутні тарифні ставки. Вільні тарифи розраховуються на підставі витрат залізниці на виконання послуг та рентабельності 30%. Перелік робіт і  послуг приведений у таблиці, згідно з якою, у цей перелік входять в тому числі такі послуги як  „Зважування й перевірка одержувачем (відправником) маси вантажів при прийманні, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами” (п.3 Таблиці доповнень до договору)  та „Утримання, обслуговування та перевід стрілок, відкриття і закриття воріт, шлагбаумів на переїздах, розташованих на під’їзних коліях вітковласника” (п.5 Таблиці доповнень до договору).

Також п.1 цих доповнень до договору встановлено, що вартість цих послуг доводиться до станцій телеграмами залізниці про що станція повідомляє Вантажовласника. Термін дії договірного тарифу до його скасування або введення в дію нових ставок тарифу (п.2 доповнень до договору).

Укладення між сторонами такого доповнення до договору передбачено положеннями ст.58 Статуту залізниці України, згідно з якою, розрахунки за роботи і послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, вантажобагажу, пошти, щодо яких не здійснюються державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству, а також положеннями п.26 Розділу 1 Тарифного керівництва №1 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99р. №551 та зареєстрованого в Мінюсті України 01.12.99р. за №828/4121, згідно з яким, розрахунки за роботи й послуги, пов’язані з перевезенням вантажів і пошти, щодо яких не здійснюються державне регулювання тарифів, провадяться за вільними тарифами, які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству. До таких робіт і послуг згідно з п.п.10,13 Таблиці п.26 Розділу 1 Тарифного керівництва №1 входять в тому числі послуги із зважування й перевірки на прохання одержувача (відправника) маси вантажів при прийманні, видачі й перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами (п.10) та послуги з утримання, обслуговування та перевід стрілок, відкриття і закриття воріт, шлагбаумів на переїздах, розташованих на під’їзних коліях вітковласників (п.13).

При цьому, згідно з приміткою п.26 Розділу 1 тарифного керівництва №1, при реалізації послуг за вільними тарифами підприємство самостійно визначає методи погодження відпускного тарифу: підписання протоколу, погодження за допомогою засобів зв’язку тощо, виходячи з умов реалізації (кількості споживачів, терміновості реалізації та ін.).

Згідно з телеграмою керівника Одеської залізниці від 03.01.2006р. №Н/13А, структурні підрозділи залізниці проінформовані про введення з 00 год. 00 хв. 05.01.2006р. нових ставок вільних тарифів, а саме, за перевід стрілок, розташованих на під’їзному шляху вітковласників –37,39 грн. за першу стрілку, 15,88 грн. за слідуючи (підпункт „а” пункту 13 телеграми), за зважування й перевірку на вимогу одержувача (відправника) маси вантажів при прийомі, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами на вагах залізниці та її локомотивом –104,44 грн. за одну операцію (підпункт „а” пункту 13 телеграми).

Факт обізнаності Порту з цією телеграмою та отримання її Портом встановлений у рішенні господарського суду Херсонської області від 01.02.2007р. у справі №2/326-06, а отже, в силу вимог ч.2 ст.35 ГПК України не потребує доказування.

З огляду на встановлені обставини, а також умови  п.1 доповнень до договору №466237, згідно з якими, вартість послуг, що виконуються Залізницею за вільними тарифами доводиться до станцій телеграмами залізниці про що станція повідомляє Вантажовласника, та положення примітки п.26 Розділу 1 Тарифного керівництва №1, згідно з якими, погодження за допомогою засобів зв’язку є одним із методів погодження вільних тарифів, який визначається Залізницею самостійно,  апеляційний господарський суд вважає, що сторони у справі домовилися про те, що вартість послуг за перевід стрілок, розташованих на під’їзному шляху вітковласників становить  37,39 грн. за першу стрілку, 15,88 грн. за слідуючи, а вартість послуг за зважування й перевірку на вимогу одержувача (відправника) маси вантажів при прийомі, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами на вагах залізниці та її локомотивом становить 104,44 грн. за одну операцію.

Оскільки матеріали справи свідчать про домовленість між сторонами щодо вартості послуг за переведення стрілок, то заперечення, які в подальшому зазначилися Портом у накопичувальних картках щодо безпідставності нарахування Залізницею плати за переведення стрілок є недоцільними, така як в силу вимог ч.7 ст.193 ГК України, одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, встановлених законом.

Так, з квітня по вересень 2006 року Залізницею надані послуги з переведення стрілок на загальну суму 11927,29 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи накопичувальними картками, які в силу вимог п.2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів та умов п.3.2. укладеного між сторонами договору №466237 є підставою для списування грошей з рахунку позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.   До    виконання    господарських   договорів   застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення щодо виконання зобов’язань містяться і у ч.1 ст.526 ЦК України.

Таким чином, відповідач правомірно, на підставі умов укладеного між сторонами договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №466237 та доповнення до цього договору нарахував та списав з позивача грошові кошти за надані послуги з переведення стрілок в розмірі 11927,29 грн.

З огляду на встановлений факт правомірності списання відповідачем грошових коштів за надані позивачу послуги з переведення стрілок, апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання позивача на порушення відповідачем умов п.6.1. договору щодо списання з рахунку позивача коштів без його згоди.

Положеннями ст.58 Статуту залізниць України, п.26 Розділу 1 Тарифного керівництва №1 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, а також умовами укладеного між сторонами договору №466237 спростовуються доводи позивача про те, що при визначені вартості плати за подачу вагонів на під’їзну колію враховується послуга за перевід стрілок.

Доводи позивача про те, що у 2006 році між сторонами у справі укладений новий договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №466237, з посиланням при цьому на листування сторін (лист Херсонської дирекції залізничних перевезень від 02.11.2005р. №426 з пропозицію Порту щодо переукладення договору та лист ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” від 24.11.2005р. №01-8/1723 щодо повернення Залізниці договору з протоколом розбіжностей) відхиляються апеляційним господарським судом. По-перше, у рішенні господарського суду Херсонської області від 01.02.2007р. у справі №2/326-06 встановлений факт того, що договір №466237, який укладений сторонами у 2005 році вважається пролонгованим та таким, що діяв у вересні 2006р., а в силу вимог ч.2 ст.35 ГПК України такий факт не потребує доказування.  По-друге, всупереч вимог ст.33, 34 ГПК України, належних доказів отримання відповідачем листа позивача від 24.11.2005р. №01-8/1723 останній до суду не надав, а в силу вимог ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Щодо нарахування та списання відповідачем грошових коштів за зважування вагонів на прохання позивача, апеляційний господарський суд виходить з наступного:

Як свідчать умови п.14 укладеного між сторонами договору про подачу та забирання вагонів від 20.12.2001р., інші збори і плати Порт сплачує Залізниці згідно Тарифного керівництва №1.

В силу вимог п.4 Розділу 2  Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом, зважування вантажів є додатковою операцію, пов’язаною із перевезенням вантажів.

У п.4.1. Розділу 2 Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом встановлено, що за зважування на вагах залізниці вантажів і тари справляється збір за кожну операцію в розмірах: 14,6 грн. за один вагон будь-якої вантажопідйомності  –при зважуванні на вагонних вагах, а із врахуванням встановленого розпорядженням  КМУ від 01.04.2005р. №91-р коефіцієнту 2,565 цей збір становить 37, 40 грн.

Разом з тим, апеляційним господарським судом встановлено, що сторони у справі домовилися також про надання Залізницею послуг щодо зважування й перевірки на вимогу одержувача (відправника) маси вантажів при прийомі, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами на вагах залізниці та її локомотивом, і що вартість цих послуг становить 104,44 грн. за одну операцію.

Таким чином, сторони домовилися, що за зважування відповідачем вантажів у випадках, передбачених Правилами, позивач сплачує збір в розмірі 37 грн. 40 коп., а за зважування Залізницею вантажів у випадках, не передбачених Правилами на вимогу позивача, останній сплачує відповідачу 104,44 грн.

Згідно з наявними у матеріалах справи накопичувальними картками, з квітня по вересень 2006 року відповідач за зважування вагонів списав з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 221621,68 грн. Виходячи із розрахунку 104,44 грн. за один вагон, за цей період відповідачем зважено 2122 вагона. (221621,68 грн. : 104,44 грн.)

Втім, як свідчать листи позивача (т.2, а.с.47-52) та перелік вагонів зважених відповідачем на вимогу позивача (т.2, а.с.91-92), що надані відповідачем на вимогу апеляційного господарського суду, із 2122 вагонів, що зважувалися відповідачем з квітня по вересень 2006 року, 1652 вагона відповідач зважив на вимогу позивача, у випадках, що не передбачені Правилами, а отже і оплата за ці послуги відповідно до умов додаткової угоди до договору №466237 становить 172534,88 грн. без врахування ПДВ. (104,44 грн. х 1652 вагона). 470 вагонів зважені відповідачем у випадках, що передбачені Правилами, на вимогу позивача. а отже,  і оплата за ці послуги відповідно до умов договору про подачу та забирання вагонів від 20.12.2001р. становить 17578 грн. без врахування ПДВ (37,40 грн. х 470 вагонів). Тобто,  з квітня по вересень 2006р. відповідач безпідставно нарахував і списав з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 31508,80 грн. (221621,68 грн. –190112, 88 грн.),  а з врахуванням ПДВ ця сума становить 37810,56 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України,  особа,  яка набула майно  або  зберегла  його  у  себе  за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),  зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.  Частиною 3 цієї ж статті ЦК України передбачено, що положення глави 83 щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що Залізниця самостійно, на підставі телеграми №Н/13 від 03.01.2006р., без погодження з позивачем встановила збір за переведення стрілок та за зважування вантажів, не відповідає обставинам справи, а тому на підставі п.3 ч.1 ст.104 ГПК України рішення місцевого господарського суду слід змінити, позовні вимоги  ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот”  задовольнити частково, зокрема, стягнути з Одеської залізниці на користь ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” 44680,32 грн. безпідставно нарахованих і стягнутих з позивача коштів за користування вагонами при їх ремонті в сумі 2954,60 грн., за маневрову роботу при подачі вагонів у ремонт в сумі 2770,20 грн., та за зважування вагонів в сумі 31508,8 грн. із врахуванням ПДВ. В іншій частині позовних вимог відмовити.

В силу вимог ст.49 ГПК України витрати позивача по сплаті державного мита та на ІТЗ судового процесу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.99,101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Одеської залізниці задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Одеської області від 19 січня 2007 року у справі №26/519-06-12148 змінити, виклавши резолютивну частину цього рішення в наступній редакції:

„Позов Дочірнього підприємства „Херсонський річковий порт” Акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот” задовольнити частково.

Стягнути з Одеської залізниці (65023, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська,19, р/р 3 в філії АБ „Експрес-банк” м. Одеса, МФО 328801, ) на користь Дочірнього підприємства „Херсонський річковий порт” Акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот” (73025, м. Херсон, Одеська площа,6, р/р 2802 АКБ „Укрсоцбанк” м. Херсон, МФО 352015, код ОКПО 03150208) безпідставно отримані кошти в розмірі 44680,32 грн., державне мито в сумі 446,80 грн., витрати на ІТЗ судового процесу в розмірі 27,47 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити”.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя

О.О. Журавльов

Судді

В.М. Тофан

М.В. Михайлов