ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2007                                                                                   Справа № 3/182

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л. (доповідача)

суддів:Чимбар Л.О., Швець В.В.

при секретарі Гайдук Ю.А.

за участю представників сторін :

від позивача: Новиціка О.Л., довіреність №30/28-06  від 17.10.06

від  відповідача :Шабаліна Т.Ю., виписка з протоколу №193  від 02.07.03

розглянувши апеляційну скаргу Міського комунального виробничого підприємства “Дніпроводоканал”, м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  03.10.06р.   у справі  № 3/182

за позовом Міського комунального виробничого підприємства “Дніпроводоканал”, м.Дніпропетровськ

до Житлово-будівельного кооперативу №193, м.Дніпропетровськ

про стягнення 112 605грн. 01 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2006р. у справі №3/182 (суддя С.Г.Юзіков) позов міського комунального виробничого підприємства (далі-МКВП) “Дніпроводоканал” задоволено частково, з житлово-будівельного кооперативу (далі-ЖБК) №193 стягнуто на користь позивача 8 974грн.57коп. –основного боргу, 6 884грн.29коп. –витрат від інфляції, 1 922грн.86коп. –3-х процентів річних та 1 544грн.04коп. пені; в частині позовних вимог про стягнення 35 817грн. 51коп. провадження у справі припинено, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- не погодившись з прийнятим рішенням, МКВП “Дніпроводоканал” подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на недоведеність обставин, що мають значення для справи і які суд визнав встановленими, просить це рішення змінити та стягнути з відповідача суму основного боргу по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в розмірі 39 479грн.;

- у поданій скарзі йдеться про обґрунтоване зарахування підприємством суми заборгованості в розмірі 20 983грн. 94коп. відповідача, сплаченої після звернення з позовом на підставі проведеного сторонами у липні 2006р. взаємозаліку в рахунок погашення заборгованості за період з 01.01.99 по 01.12.2001р.р., оскільки у відповідних платіжних документах не було вказано періоду оплати, а звернення відповідача про зарахування 19 138грн.98коп. із сплаченої суми як оплати послуг за період з 01.04.2003 по 01.09.2004р.р. було здійснено тільки 21.09.2006р.;

- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

В порядку, встановленому ст.77 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні оголошувалася перерва до 13.03.2007р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.99р. сторонами укладено договір №7310 на відпуск води та послуги каналізації.

Відповідно до п.1.1 укладеного договору позивач зобов’язався здійснити централізоване водопостачання та водовідведення об’єктів споживання відповідача, а останній - своєчасно сплачувати вартість отриманих послуг.

Згідно з п.1.3 договору щомісячний обсяг питної води, який підлягає постачанню , дорівнює 4 545м.куб.

П.3.1 договору передбачено, що оплата за отримані послуги здійснюється відповідачем щомісячно  в   п’ятиденний   строк   після   початку   розрахункового   місяця   за    абонентними

книжками або рахунками, які він самостійно одержує у позивача у розмірі спожитої води та відпущених строків за період попереднього місяця за діючими тарифами.

Зобов’язання за договором щодо оплати вартості послуг відповідачем виконані частково. Заборгованість по оплаті станом на 01.04.2006р., згідно з розрахунком позивача, складає 99 508грн.45коп.

У цьому зв’язку господарським судом цілком вірно зазначено, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином та у  встановлений строк, відповідно до вказівок закону, договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Ст.257 названого Кодексу встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на наведені норми та враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, викладену у відзиві на позов, здійснену за березень 2003р. проплату в сумі 1844грн.96коп., відмову господарським судом в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 52 877грн.68коп., що утворилася до 01.04.2003р., у зв’язку із пропуском строку позовної давності слід визнати правомірною.

Одночасно слід зазначити, що приймаючи рішення в частині стягнення з відповідача 8974грн.57коп., господарський суд правильно послався на обставини стосовно погашення ним боргу в сумі 1 838грн.69коп. до звернення з позовною заявою та на сплату решти заборгованості після звернення з даною заявою, а також в залежності від проплачених сум припинив провадження по справі і відмовив в задоволенні решти позову.

При цьому господарським судом вірно прийнята до уваги загальна сума заборгованості в розмірі 33 419грн.92коп., визначена відповідачем в акті звірки (т.1, а.с.120).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідне визначення здійснено відповідачем з урахуваннями фактичних періодів подачі води позивачем, кількості членів кооперативу, яким надані пільги в оплаті та фактичних витрат води.

Наведені данні позивачем документально не спростовані, а обсяги відпущеної води, зазначені в розрахунку суми позову, в установленому порядку не підтверджені.

Згідно із ст.625ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

З урахуванням суми боргу відповідача господарський суд обґрунтовано визнав такими, що підлягають стягненню з останнього збитки від інфляції в сумі 6 884грн.29коп., 3% річних в  сумі 1922грн.86коп. та пеня в сумі 1 544грн.04коп., нарахована за період з жовтня 2005 по березень 2006р.р.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для його скасування відсутні.

Доводи скаржника відносно обґрунтованого зарахування заборгованості, сплаченої відповідачем за платіжним дорученням №76 від 03.07.2006р. в сумі 19 138грн.98коп. як оплати послуг за період з 01.01.99 по 01.12.2001р.р. колегією суддів не прийняті до уваги, оскільки незалежно від дати уточнення періоду таке зарахування повинно здійснюватися у межах строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

ПОСТАНОВИВ :

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від  03.10.06р.   у справі  № 3/182  залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                           І.Л.Кузнецова

Суддя                                                                                                       Л.О.Чимбар

Суддя                                                                                                       В.В.Швець