ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2007 р.
№ А6/424

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши
касаційну скаргу

Калуської ОДПІ в Івано-Франківській області

на постанову

від 21.11.2006 р. Львівського апеляційного
господарського суду

у справі
№ А6/424 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом
Багатопрофільного приватного підприємства “Техноснаб”, м. Павлоград

до
1.          Українсько-Чеського спільного підприємства “Карпати-Моравія”, м. Вижиця Чернівецька обл.
2.          Експортно-технічного центру “Професіонал”, м. Івано-Франківськ;
3.          Калуської ОДПІ, м. Калуш

третя особа
Теплоелектроцентраль ВАТ “Оріана”, м. Калуш

про
визнання недійсною біржової угоди

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача
Тимчук О.Ф., довір.;

відповідача (І)
Олексюк Ф.Ю., ген. директор;

відповідача (ІІІ)
Коваленко О.Б., довір.;

третьої особи
Яковин Б.М., доруч.;
Попадин М.С., доруч.

ВСТАНОВИВ:

Багатопрофільне приватне підприємство “Техноснаб” (далі –БПП “Техноснаб”) звернулося до суду з позовною заявою до Українсько-Чеського спільного підприємства “Карпати-Моравія” (далі –СП “Карпати-Моравія”), Експортно-технічного центру “Професіонал”  (далі –ЕТЦ “Професіонал”) та Калуської ОДПІ про визнання недійсною біржової угоди купівлі-продажу парової турбіни від 18.06.2004 р.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2005 р. в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.05.2005 р. апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2005 р. скасовано та позов задоволено. Визнано недійсною біржову угоду від 18.06.2004 р. № 239, укладену між ЕТЦ “Професіонал”, що діяв від імені та в інтересах Калуської ОДПІ, та СП “Карпати-Моравія” про купівлю-продаж парової турбіни ПТ-80/100-130/13, що перебувала у податковій заставі.

Також, СП “Карпати-Моравія” зобов’язано повернути все одержане майно за угодою від 18.06.2004 р. № 239, а Калуську ОДПІ –повернути всі отримані кошти за цією угодою.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2006 р. касаційну скаргу СП “Карпати-Моравія” задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.05.2005 р. скасовано, а справу передано до Львівського апеляційного господарського суду на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді справи постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2006 р. (судді: Процик Т.С. –головуючий, Галушко Н.А., Юрченко Я.О.) апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2005 р. скасовано та позов задоволено. Визнано недійсною біржову угоду від 18.06.2004 р. № 239, укладену між ЕТЦ “Професіонал”, що діяв від імені та в інтересах Калуської ОДПІ, та СП “Карпати-Моравія” про купівлю-продаж парової турбіни ПТ-80/100-130/13, що перебувала у податковій заставі.

Крім того, СП “Карпати-Моравія” зобов’язано повернути все одержане майно за угодою від 18.06.2004 р. № 239, а Калуську ОДПІ –повернути всі отримані кошти за цією угодою.

Не погоджуючись з винесеною постановою, Калуська ОДПІ в Івано-Франківській області звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2006 р. та залишити в силі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2005 р.

На думку заявника касаційної скарги, судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 129 Конституції України, ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство), підп. 8.1.7, п. 8.7 ст. 8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” (далі –Закон № 2181-III від 21.12.2000 р.), ст. 48, ч. 5 ст. 50, ст. 56 Бюджетного кодексу України та ст. ст. 42, 43, 43 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.07.2002 р. порушено провадження у справі № Б7/23 про банкрутство Теплоелектроцентралі ВАТ “Оріана”, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника. В подальшому укладену у справі мирову угоду було визнано недійсною, провадження у справі поновлено та продовжено процедуру розпорядження майном боржника.

Відповідно до біржової угоди купівлі –продажу майна, що перебуває у податковій заставі від 18.06.2004 р. № 239 ЕТЦ “Професіонал”, що діяв від імені та в інтересах Калуської ОДПІ,  продано СП “Карпати-Моравія” парову турбіну ПТ-80/100-130/13, яке належала боржнику –Теплоелектроцентралі ВАТ “Оріана”.

Під час нового апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції, визнаючи недійсною вказану угоду, посилався, зокрема, на те, що в порушення ч. 13 ст. 13 Закону про банкрутство укладена у процедурі розпорядження майном боржника угода купівлі –продажу майна боржника не була погоджена з розпорядником майна.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки відповідно до положень цієї норми згода розпорядника майна необхідна у випадку відчуження майна боржника керівником або органами управління боржника, тобто самим боржником в добровільному порядку.

Втім, у даному випадку на цільовому аукціоні Калуською ОДПІ реалізовувалось майно боржника, що знаходилось в податковій заставі, та кошти, отримані в результаті його продажу, були направлені до державного бюджету.

Отже, відчуження майна, що перебувало в податковій заставі, відбувалося в примусовому порядку, на що згода розпорядника майна не потребується.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, у справі № Б7/23 про банкрутство Теплоелектроцентралі ВАТ “Оріана” окремого судового рішення (ухвали) про звільнення майна боржника з податкової застави у відповідності до  підп. "з" підп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону № 2181-III від 21.12.2000 р. прийнято не було.

У зв’язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на момент укладання спірної угоди парова турбіна, що відчужувалась, перебувала у податковій заставі.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що відчуження парової турбіни за процедурою, яка передбачена Законом № 2181-III від 21.12.2000 р., не відповідає п. 7.8 ст. 7 цього Закону, визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Згідно з абз. 3 преамбули Закону № 2181-III від 21.12.2000 р. цей Закон не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом про банкрутство.

Відповідно до п. 7.8. ст. 7 Закону № 2181-III від 21.12.2000 р. з моменту прийняття ухвали судом про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок сплати податкового зобов'язання або погашення податкового боргу такого платника податків, зазначених у заяві, яка подається до суду, визначається згідно з нормами Закону про банкрутство, без застосування норм цього Закону. Отже, дана норма визначає порядок сплати (погашення) податкового зобов’язання (боргу), яке заявлено у справі про банкрутство, тобто конкурсних вимог.

Таким чином, Закон № 2181-III від 21.12.2000 р. не поширює свою дію на конкурсну заборгованість, оскільки одночасно з порушенням справи про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів (ст. 12 Закону про банкрутство), який розповсюджує своє дію тільки на конкурсну заборгованість (абз. 6, 24 ст. 1 Закону про банкрутство).

У зв’язку з чим, погашення конкурсної заборгованості боржника відбувається в порядку, встановленому Законом про банкрутство.

Втім, погашення поточної заборгованості боржника до визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури відбувається у вільному правовому режимі.

Тобто, боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство, продовжує сплачувати зобов’язання з податків та зборів (обов’язкових платежів), які виникли під час процедур банкрутства, та виконує такі поточні зобов'язання в порядку, встановленому Законом  № 2181-III від 21.12.2000 р.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що конкурсна заборгованість Теплоелектроцентралі ВАТ “Оріана” перед Калуською ОДПІ була погашена шляхом взаємозаліку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2000 р. N 934, Закону України "Про Державний бюджет України на 1999 рік", а також списана згідно з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.01.2004 р. у справі №7/222.

У зв’язку з тим, що на момент укладання спірної угоди, у боржника була відсутня конкурсна заборгованість перед Калуською ОДПІ, відчуження майна, що перебувало у податковій заставі, відбулося на погашення поточної заборгованості боржника.

Отже, під час укладання спірної угоди, внаслідок якої було погашено поточну заборгованість боржника перед державним бюджетом, не було порушено вимог ч. 6 ст. 12 Закону про банкрутство.

Таким чином, судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права.

На підставі наведеного колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що парова турбіна була правомірно відчужена за угодою купівлі –продажу майна, що перебуває у податковій заставі від 18.06.2004 р. № 239 та підстави для визнання цієї угоди недійсною відсутні.

За таки обставин постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає положенням чинного законодавства, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вказане та керуючись  положеннями Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами”, ст. ст. 1, 12, 13 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Калуської ОДПІ в Івано-Франківській області задовольнити.

2.          Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2006 р. у справі № А6/424 скасувати.

3.          Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2005 р. у справі № А6/424 залишити без змін.

Головуючий                                                                           Б.М. Поляков

Судді                                                                                     Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко