СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

20 червня 2007 року
м. Севастополь      Справа № 2-27/1264-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: директор, Дроган Ігор Едуардович (повноваження перевірені);

відповідача: Зуєва Оксана Василівна, довіреність № 425/9/10-0 від 26.02.2007;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 20.03.2007 у справі № 2-27/1264-2007А

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Канон - Ресурси і Виробництво" (11 км. Московського шосе, с. Молодіжне, Сімферопольський р-н, Автономна Республіка Крим, 97501)

до Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (вул. Белова, 2, с. Мирне, Сімферопольський р-н, Автономна Республіка Крим, 97503)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.03.2007 у справі № 2-27/1264-2007А позов товариства з обмеженою відповідальністю "Канон - Ресурси і Виробництво" задоволено.

Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 09.09.2006 № /0, від 21.11.2006 № /1.

Постанова мотивована тим, що позивач правомірно включив до податкового кредиту податок у сумі 7 833,33 грн на підставі податкової накладної № 12-01 від 06.05.2003, оскільки надана за договором послуга має лише грошовий вимір.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що податкова накладна № 12-01 від 06.05.2003 заповнена з порушенням підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а тому у позивача відсутні підстави для включення сум податку на додану вартість за цією податковою накладною до складу податкового кредиту.

У судовому засідання відповідач підтримав свої вимоги.

Позивач надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилається на виконання підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки предмет договору має лише грошовий характер.

У судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду залишити без змін.

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим провела планову документальну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2004 по 30.06.2006, про що 05.09.2006 складено акт № 80/23-2/31091386 (т.1, а. с. 26-44).

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим 09.09.2006 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № /0 про донарахування податку на додану вартість у сумі 7 833,33 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 3 916,67 грн (т.1, а. с. 45).

Рішенням Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки № 1164/10/31-0 за результатами розгляду скарги позивача податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 09.09.2006 № /0 залишено без змін (т.1, а. с. 23-24).

За результатами адміністративного оскарження Державна податкова інспекція у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим 21.11.2006 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № /1 про донарахування податку на додану вартість у сумі 7 833,33 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 3 916,67 грн (т. 1, а. с. 93).

Підставою для донарахування податку на додану вартість та застосування фінансових санкцій у зазначених сумах стали наступні обставини.

01.05.2003 між позивачем (Замовник) і фірмою "Ойлсервісплюс" (Підрядник) укладено договір підряду на будівництво №15/2 на загальну суму  47 000 грн (т.1, а. с. 66-67). Ціна договору зміні не підлягає (пункт 5 договору). Авансовий внесок відповідно до пункту 6 зазначеного договору визначається у розмірі 100 %. Відповідно до пункту 1 того ж договору Підрядник бере на себе зобов’язання виконати ремонтно-будівельні роботи по реконструкції авто-заправочної станції позивача з пунктом обслуговування автомобілів в смт. Молодіжне 11 км. Московського шосе згідно з затвердженим проектом. Пунктом 6 договору початком виконання робіт визначено травень 2003 року, а закінчення - лютий 2004 року.

Згідно з вказаним договором позивач у квітні 2003 року здійснив попередню оплату у розмірі 47 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у сумі 7 833, 33 грн, що підтверджується квитанціями (т. 1, а. с. 78-79). Підрядник - фірма "Ойлсервісплюс" видала позивачу податкову накладну № 12-01 від 06.05.2003 (т.1, а. с. 25). Виконання договору підряду підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт за лютий 2004 року (т. 1, а. с. 102-110).

Перевіркою встановлено, що податкова накладна №12-01 від 06.05.2003 оформлена з порушенням підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, а саме в графі 3 "номенклатура поставки" розділу 1 замість відомостей про номенклатуру послуг вказано: "передоплата за виконані роботи за договором № 15/2 від 01.05.2003”. Встановлене порушення, на думку відповідача, позбавляє позивача включення сум податку на додану вартість за цією податковою накладною до складу податкового кредиту.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” платник податку зобов'язаний надати покупцю  податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище,  ім'я та  по  батькові фізичної  особи,  зареєстрованої  як  платник  податку  на  додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи  або  місце  податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис   (номенклатуру)   товарів   (робіт,  послуг)  та  їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку  податку  та  відповідну  суму  податку у цифровому значенні; и) загальну  суму коштів,  що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Наказом Державної податкової адміністрації України № 165 від 30.05.1997 затверджено Порядок заповнення податкової накладної. У пункті 12 вказаного Порядку наведено реквізити, що вносяться до податкової накладної, зокрема, у графі 3 розділу 1 проставляється номенклатура товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна №12-01 від 06.05.2003, на підставі якої позивач включив до податкового кредиту спірну суму податку, не містить номенклатури виконаних підрядних робіт.

Разом з тим цей недолік податкової накладної за встановленого факту придбання позивачем зазначених у ній робіт та при дотриманні позивачем підпункту 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сам по собі не позбавляє позивача права на податковий кредит щодо зазначених у цієї податкової накладної суми податку.

При цьому слід враховувати також, що матеріалами справи (договором (т.1, а. с.66-67), актом приймання виконаних робіт (т.1, а. с. 102-110), квитанціями до прибуткових касових ордерів (т.1, а. с. 78-79)) підтверджується факт здійснення господарської операції.

Крім того, для вирішення спору має значення і та обставина, що у Законі України „Про податок на додану вартість” (підпункт 7.2.1 пункту 7.2 статті 7) та у Порядку заповнення податкової накладної (пункт 12) вживаються терміни „опис” і „номенклатура” товарів, робіт, послуг. Про те, як розуміється термін „номенклатура” можна дізнатись із частини 2 статті 266 Господарського кодексу України. Відповідно до цієї частини номенклатура визначає сорти, групи, підгрупи, види, марки, типи, розміри. Всі ці поняття до ремонтно-будівельних робіт не можуть бути віднесені.

Що стосується терміну „опис”, то від може означати як характеристику виконуваних робіт, так і посилання на договір, в якому визначаються роботи, що підлягають виконанню.

У даному випадку, як стверджує позивач, на момент здійснення платежу відповідно до договору сторони погодили тільки загальну вартість робіт. Це не суперечить законодавству. Оскільки кошторис на момент платежу та виписки податкової накладної не було складено, підрядник за першою подією (фактом платежу) виписав податкову накладну, в якій зазначив на те, що опис виконуваних робіт визначається відповідно до договору.

У будь-яких нормативно-правових актах порядок визначення номенклатури ремонтно-будівельних робіт не встановлюється. Тобто, цей порядок є недостатньо визначеним, а наслідки недостатньої визначеності законодавства не можуть тягти негативних наслідків для платника податку.

Отже, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим від 09.09.2006 № /0, від 21.11.2006 № /1 підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.03.2007 у справі № 2-27/1264-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає   законної  сили  з  моменту  проголошення          і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді