ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 34/414

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- не з'явився,

відповідачів
- Ринковой В.І., Тяжін А.О.,

третіх осіб
- не з'явилися,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні
касаційну скаргу

Укрсоюзсервісу

на постанову
від 23.05.2007 Київського апеляційного
господарського суду

у справі
№34/414

за  позовом
Укрсоюзсервісу

до

про
1.ТОВ "Техно-Центр";
2.Підприємства "Техно-інформ" у формі ТОВ;
3.Фонду державного майна України
визнання недійсними установчих документів
ТОВ "Техно-Центр" та зобов'язання відповідачів
вчинити певні дії

та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору

- ДП “УкрНДЦ побуту і реклами”

до

про

1.Укрсоюзсервісу
2.ТОВ "Техно-Центр";
3.Підприємства "Техно-інформ" у формі ТОВ;
4.Фонду державного майна України
визнання недійсними установчих документів
ТОВ "Техно-Центр"

(третя особа без самостійних вимог
- Кабінет Міністрів України)

До початку судового засідання надійшла заява Укрсоюзсервісу від 13.07.2007 №01/1-403 про відмову від касаційної скарги, підписана від імені  Укрсоюзсервісу виконавчим директором Дубовецьким Ю.О., яка касаційною інстанцією відхиляється, а викладена в ній відмова від касаційної скарги Укрсоюзсервісу не приймається з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.1116 ГПК України касаційна інстанція має право не прийняти відмову від скарги, якщо ця дія суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Касаційна інстанція не приймає відмову Укрсоюзсервісу від касаційної скарги, оскільки прийняття такої відмови призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів Фонду державного майна України як співзасновника ТОВ "Техно-Центр" від імені держави та третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ДП “УкрНДЦ побуту і реклами”, якій на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.98 №17-р був переданий у повне господарське відання адміністративний будинок по вул.Воровського,22 в м.Києві. Слід зазначити, що, відповідно до ч.2 ст.37 Закону України "Про власність" до права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України.

Окрім того, необхідність вирішення по суті даного господарського спору стосовно участі держави у створенні ТОВ "Техно-Центр" тісно пов'язана з вирішенням господарських спорів у справах №10/187 та  №3/122, по яким правова позиція Вищого господарського суду України та Верховного Суду України  вже визначилася шляхом прийняття обов'язкових до виконання постанови від 26.10.2004 та постанови від 25.01.2005 відповідно. Вказаними постановами встановлено певні юридичні факти, які мають істотне значення для вирішення по суті господарського спору по справі №34/414.

За таких обставин прийняття відмови Укрсоюзсервісу від скарги суперечитиме вимогам ч.5 ст.124 та п.п.1,9 ч.3 ст.129 Конституції України (в частині принципів законності та обов’язковості рішень суду) та імперативним вимогам ст.35 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва  від 14.10.2005 (судді: Пінчук В.І., Паламар П.І., Шабунін С.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду  від 23.05.2007 (судді: Моторний О.А., Кошіль В.В., Алданова С.О.), в позові відмовлено у зв’язку з відповідністю установчих документів першого відповідача чинного законодавству.

Укрсоюзсервіс у поданій касаційній скарзі  просить рішення та постанову скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами  норм матеріального  та  процесуального права. Зокрема, скаржник  вважає, що положення п.п.1.1, 5.1, 5.4-5.6 Статуту ТОВ “Техно-центр”, преамбули і п.п.13-16 установчого договору цього товариства суперечать ч.2 ст.19 Конституції України, п.п.1,4,5,6 Тимчасового положення  про Фонд державного майна України, оскільки ДП “УкрНДЦ побуту і реклами” не подав до Фонду державного майна України  всіх документів відповідно до встановленого переліку, а  Фонд державного майна України  виступив засновником господарського товариства з боку держави без повного пакету документів, зазначених в переліку, затвердженому наказом  ФДМ України  від 03.03.2000 №433.

Окрім того, Кабінет  Міністрів України  дозволу на створення ТОВ “Техно-центр” і внесення до його статутного фонду державного майна не надавав, що підтверджується  листом Кабінету Міністрів України  від 27.02.2004 №25-927/47, згідно якого доручення КМ України  від 10.11.2003 № 55309 не є дозволом на проведення приватизації державного майна (адмінбудинку по вул.Воровського,22).

Позивач також вказує на те, що  експертна оцінка вказаного будинку, за якою цей будинок  внесли  до статутного фонду ТОВ “Техно-центр”, була майже у два рази занижена, а прийнявши ухвалу від 07.05.2007 апеляційний суд порушив вимоги ст.79 ГПК України, а саме поновив провадження у справі до усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставин справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судом апеляційної інстанції та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників відповідачів, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана  постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову  в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

24.11.2003р. між Підприємством "Техно-Інформ" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю і Фондом державного майна України укладено Установчий договір про створення та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-центр", який зареєстровано Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 02.12.2003р.

24.11.2003р. установчими зборами засновників затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно-центр", який зареєстровано Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради 02.12.2003р.

Як вбачається із п.1.1, п.5.4, п.5.5 статуту ТОВ "Техно-центр" частка підприємства "Техно-Інформ" у статутному фонді товариства становить 61 % і вноситься грошовими коштами, а частка Фонду державного майна України у статутному фонді товариства становить 39 % і вноситься шляхом передачі до статутного фонду товариства нерухомого майна - адміністративного будинку, що розташований у м.Києві по вул. Воровського, 22.

Згідно акта приймання-передачі майна, затвердженого Фондом державного майна України 28.11.2003р., передано до статутного фонду ТОВ "Техно-центр" адміністративний будинок з підвалом загальною площею 7314 кв.м. разом із закріпленою прилеглою територією площею 2079 кв.м., що розташований у м.Києві по вул. Воровського, 22.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.01.98 №17-р адміністративний будинок по вул. Воровського, 22 в м. Києві, був переданий у повне господарське відання УкрНДКТІпобугу, правонаступником якого є Державне підприємство "Український науково-дослідний центр побуту і реклами".

Український державний союз об'єднань і організацій побутового обслуговування населення був створений постановою Ради Міністрів Української РСР від 07.08.90 № 170 "Про створення Українського державного союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення" на виконання пропозицій трудових колективів об'єднань, підприємств і організацій системи колишнього Міністерства побутового обслуговування населення УРСР.

Згідно частин 1, 3 пункту 1 зазначеної постанови № 170 Укрсоюзсервіс є юридичною особою і діє на підставі свого статуту в межах повноважень, переданих добровільно об'єднаннями, підприємствами і організаціями, що увійшли до союзу, а також повноважень, переданих йому від органів державного управління УРСР. При цьому об'єднання, підприємства і організації, які входять до Укрсоюзсервісу, зберігають свою підпорядкованість, господарську самостійність і права юридичної особи.

Частиною 2 пункту 1 постанови №170 до створення органу, уповноваженого здійснювати управління державним майном республіки, його функції стосовно об'єднань, підприємств і організацій, які перебували у безпосередньому підпорядкуванні колишнього Міністерства побутового обслуговування населення УРСР, були покладені на Укрсоюзсервіс.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України № 750 від 18.09.93 "Про стабілізацію діяльності підприємств та організацій побутового обслуговування населення" до завершення приватизації та створення ринкової інфраструктури сфери послуг покладено, як виняток, на Укрсоюзсервіс функції координації діяльності підприємств і організацій служби побуту незалежно від форм власності, пов'язаної з розвитком побутових послуг, та передано на вказаний період до сфери управління Укрсоюзсервісу підприємства, організації та установи, засновані на загальнодержавній власності, що становлять інфраструктуру служби побуту і перебувають у сфері управління органів державної виконавчої влади, згідно з додатком.

Як вбачається із додатку до постанови № 750 від 18.09.93 Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут побутового обслуговування ("УкрНДКТІпобут") відносився до сфери управління Держстандарту.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №750 від 18.09.93 передбачено, що Укрсоюзсервіс розробляє і погоджує з відповідними міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади проекти нормативно-правових актів, правил та інструкцій, що стосуються побутового обслуговування населення, і вносить їх на розгляд Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції; розробляє рекомендації щодо здійснення єдиної науково-технічної політики у сфері побутового обслуговування населення; організовує на договірній основі розробку і виробництво нових видів машин, обладнання і приладів для потреб побутових підприємств, забезпечення їх матеріально-технічними ресурсами тощо.

Таким чином, з наведеного слідує висновок, що Укрсоюзсервісу для виконання функцій координації та управління підприємствами, організаціями та установами, що становлять інфраструктуру служби побуту, були надані тільки ті повноваження, що безпосередньо пов'язані з розвитком побутового обслуговування населення.

Згідно Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 №8-92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади покладено здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, згідно з законодавчими актами України.

Пунктом 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 №8-92 передбачено,  що вказані органи виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень  уповноважені на управління державним майном, в тому числі і на надання згоди Фонду  державного майна України на створення спільних підприємств будь-яких організаційно-правових форм, до статутного фонду яких передається майно, що є загальнодержавною  власністю.

Згідно зі ст.37 Закону України "Про власність" майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства.

Як зазначає позивач, рішення про участь УкрНДКТІпобут у створенні ТОВ "Техно-центр" в якості співзасновника було прийнято на загальних зборах трудового колективу від 03.10.2003 (протокол № 1) та закріплено договором про взаємодію по створенню ТОВ "Техно-центр", укладеним між УкрНДКТІпобут та Фондом державного майна України від 23.11.2003, відповідно до якого УкрНДКТІпобут взяв на себе зобов'язання передати до статутного фонду новостворюваного господарського товариства адміністративний будинок, розташований по вул. Воровського, 22 в м. Києві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2005 у справі №38/488, яким відмовлено у позові про визнання недійсним договору про взаємодію по створенню ТОВ "Техно-центр" від 23.11.2003, встановлено, що оспорюваний договір не є установчим договором про створення ТОВ "Техно-центр" та укладений не між засновниками товариства, а підписання між УкрНДКТІпобут та ТОВ "Техно-центр" акту приймання-передачі від 28.11.2003 і затвердження його учасником товариства спрямоване на виконання установчого договору про створення ТОВ "Техно-центр".

Твердження позивача про те, що засновником ТОВ "Техно-центр" є УкрНДКТІпобут, якому згідно декрету Кабінету Міністрів України від 31.12.92 №24-92 "Про впорядкування діяльності суб'єктів господарської діяльності, створених за участю державних підприємств" заборонено виступати засновником господарського товариства, спростовується п. 1.1 статуту ТОВ "Техно-центр", який визначає дійсними засновниками лише підприємство "Техно-Інформ" і Фонд державного майна України.

Згідно п.5 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.92 №2558-ХП, ч.3 ст.7 Закону України "Про приватизацію державного майна" від 04.03.92 № 2163-ХІ, Фонд державного майна України здійснює повноваження засновника з боку держави при створенні суб'єктів підприємницької діяльності за участю засновників різних форм власності.

Враховуючи те, що Укрсоюзсервіс не є органом державної виконавчої влади, а з постанови №750 від 18.09.93 не вбачається, що Кабінет Міністрів України разом із повноваженнями, спрямованими на розвиток побутового обслуговування населення, надав Укрсоюзсервісу такі ж повноваження, які декретом Кабінету Міністрів України від 15.12.92 №8-92 "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" були надані центральним органам виконавчої влади щодо управління державним майном, зокрема, прийняття рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств і організацій,  заснованих    на   загальнодержавній    власності,    затвердження    статутів (положень)  цих  підприємств, суд визнав помилковими доводи позивача щодо необхідності отримання Фондом державного майна України згоди Укрсоюзсервісу на  створення  спільних підприємств  будь-яких організаційно-правових  форм, до статутного фонду яких  передається  майно,  що  є загальнодержавною власністю.

Пунктом 3 статті 10 Закону України "Про підприємства в Україні" встановлено, що відчуження від держави засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за державним підприємством, здійснюється виключно на конкурентних засадах (через біржі, за конкурсом, на аукціонах) у порядку, що визначається Фондом державного майна України.

Згідно п.1 Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.99 №1477 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.1999р. за №573/3866, під відчуженням майна слід розуміти передачу права на державне майно, яке перебуває на балансі суб'єктів господарської діяльності, іншим юридичним чи фізичним особам шляхом його продажу за грошові кошти.

Оскільки акт прийому-передачі майна від 28.11.2003 свідчить про передачу будинку по вул. Воровського, 22 в м. Києві до статутного фонду ТОВ "Техно-центр" в якості вкладу співзасновника та не містить вказівок на його продаж за грошові кошти, а учасник товариства в обмін на внески до статутного фонду отримує корпоративні права в управлінні цим товариством, а не грошові кошти чи інші матеріальні блага, доводи позивача про порушення його права на приватизацію орендованої будівлі та прийняття участі у відчуженні від держави засобів виробництва на конкурентних засадах є помилковими.

Посилання позивача на втрату ним права на приватизацію об'єкту оренди (будинку по вул.Воровського, 22 в м. Києві) внаслідок передачі майна до статутного фонду ТОВ "Техно-центр" є необґрунтованими, оскільки надане позивачу пунктом 6.5 договору оренди від 20.04.98 право приватизувати об'єкт оренди у порядку, передбаченому законодавством про приватизацію, не слід ототожнювати з пріоритетним правом викупу об'єкта оренди, яке визначалося умовами договорів оренди, укладених до набрання чинності (16.05.1995р.) Законом України "Про оренду державного майна" від 14.03.95 (ч. 9 ст.17 Закону України "Про приватизацію державного майна").

З вищевикладених обставин вбачається, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв'язку з тим, що Фонд державного майна України діяв в межах повноважень, наданих йому законодавством, що підтверджується також рішеннями суддів, зокрема: рішенням господарського суду міста Києва по справі №10/187, рішенням господарського суду міста Києва по справі №10/218, постановою Київського апеляційного господарського суду та постановою Верховного Суду України по справі №3/122.

Колегія погоджується з висновками суду з огляду на таке.

На спірні корпоративні відносини, пов'язані з участю держави в особі Фонду державного майна України як співзасновника у створенні господарського товариства та  формуванні  статутного  фонду  останнього  за рахунок  об'єкта нерухомості, закріпленого за державним підприємством на праві повного господарського відання, поширюється   дія  ч.3  ст.7   Закону   України   "Про приватизацію державного майна", ст.ст.50, 52 Закону України "Про господарські товариства" та норм Тимчасового положення про ФДМ України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 №2558-ХІІ (надалі - Тимчасове положення), чим спростовуються помилкові  посилання скаржника на наказ ФДМ України  від 03.03.2000 №433 “Про затвердження  Переліку документів, які подаються до Фонду державного майна України ініціаторами створення господарських товариств, у тому числі підприємств з іноземними інвестиціями, до статутних фондів  яких передається майно, майнові права та інші активи, що є державною власністю”.

Адже рішенням господарського суду м.Києва  від 26.04.2004 у справі №10/187, яке постановою Вищого господарського суду України  від 26.10.2004 залишено без змін в частині  відмови в позові  про визнання недійсним наказу ФДМ України  від 24.11.2003 № 2093 “Щодо участі  ФДМ України у ТОВ “Техно-центр”, встановлено факт видачі державним органом  приватизації вказаного наказу та затвердження акта приймання-передачі  державного майна (адмінбудинку по вул.Воровського,22 в м.Києві) до статутного фонду ТОВ “Техно-центр” від 28.11.2003 в межах повноважень, встановлених ч.3 ст.7 Закону України “Про приватизацію державного майна”, п.5 Тимчасового положення про ФДМ України та без порушення Положення про порядок відчуження основних засобів, які є  державною власністю, затвердженого наказом ФДМ України №1477 від 30.07.99 (далі –Положення).

Окрім того, касаційна інстанція враховує, що юридичний факт наявності у ФДМУ законних підстав для видачі наказу №2093 від 24.11.2003 встановлено рішенням господарського суду м.Києва від 28.05.2004 у справі №10/218, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2004, і цей факт не спростовано позивачем в загальному порядку (ч.5 ст.35 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином правомірність заснування ТОВ “Техно-центр” за участю ФДМ України  та передачі ним у власність до статутного фонду цього товариства  адмінбудівлі по вул.Воровського,22 в м.Києві встановлено чинними судовими рішеннями у справах №№10/218; 10/187, які набрали законної сили, чим  спростовуються необгрунтовані твердження позивача про заснування ТОВ “Техно-центр” з перевищенням наданих ФДМ України  повноважень та відповідні безпредметні посилання Укрсоюзсервісу на ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.8, ч.1 ст.56 ГК України та  ст.170 ЦК України.

Тим більше, що вказані положення Господарського кодексу та Цивільного кодексу України, які набрали  чинності з 01.01.2004р., не мають зворотної дії до спірних відносин, оскільки оспорювані позивачем установчі документи першого відповідача зареєстровано Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради ще 02.12.2003р.

Водночас постановою Верховного Суду України  від 25.01.2005 р. у справі №3/122 встановлено факт погодження  Кабінетом Міністрів України  у формі доручення №55309 від 10.11.2003 пропозиції ДП “УкрНДЦ побуту і реклами” (третьої особи) про створення ТОВ “Техно-центр” за участю ФДМ України та підприємства “Техно-інформ”, чим спростовуються доводи позивача щодо відсутності дозволу КМ України  на створення ТОВ “Техно-центр”.

Окрім того, норми ч.3 ст.7 Закону України “Про приватизацію державного майна” та п.5 Тимчасового положення про ФДМ України  не вимагають надання Кабінетом Міністрів України  окремого дозволу на участь ФДМ України  в якості засновника від імені держави у створенні господарських товариств.

У зв’язку з цим касаційна інстанція відхиляє посилання скаржника в обгрунтування своїх заперечень на лист КМ України від 27.02..2004 №25-927/47, оскільки у цьому листі зазначено, що доручення КМ України  від 10.11.2003р. №55309 не є дозволом на приватизацію державного майна, однак, в даному випадку приватизація не відбувалася, а здійснювалося формування статутного фонду ТОВ “Техно-центр” за рахунок внесків засновників.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 ст.10 цього Закону України "Про підприємства в Україні", чинного на момент державної реєстрації установчих документів ТОВ “Техно-центр”, встановлено, що відчуження від держави засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за державним підприємством, здійснюється виключно на конкурентних засадах (через біржі, за конкурсом, на аукціонах) у порядку, що визначається Фондом державного майна України. Тобто зазначена правова норма має відсилочний характер, оскільки для врегулювання питань відчуження закріпленого за державним підприємством державного майна відсилає до порядку, який визначається відомчим нормативним актом Фонду державного майна України.

Наказом ФДМ України від 30.07.1999 №1477 затверджено Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.08.1999 за № 573/3866.

Згідно з п.1 цього Положення під відчуженням майна слід розуміти передачу права власності на державне майно, яке перебуває на балансі суб'єктів підприємницької діяльності, іншим юридичним чи фізичним особам шляхом його продажу за грошові кошти.

У зв'язку з цим касаційна інстанція вважає, що  наказ ФДМ України №2093 та акт приймання-передачі майна від 28.11.2003р. не свідчать про відчуження будинку по вул.Воровського, 22 в м. Києві, оскільки  вказані  акти спрямовані лише на передачу цього будинку до статутного фонду ТОВ "Техно-центр" в якості вкладу співзасновника (ФДМ України) та не містять жодних вказівок на його продаж за грошові кошти.

За таких обставин участь державних органів, уповноважених управляти державним майном, як співзасновників у формуванні статутних фондів господарських товариств, не слід вважати продажем державного майна, оскільки в обмін на внески до статутного фонду товариства учасник отримує корпоративні права в управлінні цим товариством, а не грошові кошти чи інші матеріальні блага.

Колегія також погоджується з висновками суду апеляційної інстанції  про відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок передачі об'єкту оренди за договором від 20.04.1998 до статутного фонду ТОВ "Техно-центр" та відсутність втрати орендарем права приватизувати адміністративний будинок, оскільки, по-перше, згідно з ч.1 ст.23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника, а, по-друге, надане позивачу пунктом 6.5 договору оренди від 20.04.1998 право приватизувати об'єкт оренди у порядку, передбаченому законодавством про приватизацію (тобто на загальних засадах),  не слід  ототожнювати з пріоритетним правом викупу об'єкта оренди, яке визначалося умовами договорів оренди, укладених до набрання чинності (16.05.1995р.) Законом України "Про оренду державного майна" від 14.03.1995 (ч.9 ст. 17 Закону України "Про приватизацію державного майна").

Водночас порушені скаржником питання щодо заниження експертної оцінки адмінбудинку по вул.Воровського,22 при його передачі до статутного фонду ТОВ "Техно-центр" можуть бути лише предметом  іншого позовного провадження.

Що стосується доводів позивача щодо подальшого скасування наказу  ФДМ України  від 24.11.2003 №2093 за наказом ФДМ України  від 21.01.2004 №127, то останній наказ не може породжувати юридичних наслідків до спірних відносин з мотивів виконання попереднього наказу та встановленням судовими рішеннями у справах №№10/218; 10/187 факту правомірності видачі наказу №2093 від 24.11.2003 в межах повноважень державного органу  приватизації та відсутності  підстав для визнання недійсним цього акта ФДМ України.

Окрім того, постановою Верховного Суду України  від 25.01.2005 у справі №3/122 встановлено, що з 02.12.2003р. власником адмінбудинку по вул.Воровського,22 стало ТОВ “Техно-центр”.

Касаційна інстанція не може прийняти до уваги посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст.79 ГПК України  шляхом передчасного винесення ухвали  від 07.05.2007 про поновлення провадження у справі  до усунення обставин, що зумовили його зупинення, оскільки вказані доводи зводяться  виключно до заперечень щодо законності та обгрунтованості ухвали від 07.05.2007 про поновлення провадження у справі, яка (ухвала) виходячи із змісту ст.ст.79, 11113 ГПК України  не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин касаційна інстанція  в рамках даного провадження не вправі надавати оцінку вказаній ухвалі на  предмет наявності підстав для її винесення.

Не відповідають матеріалам справи також посилання позивача на порушення його процесуальних прав шляхом оголошення перерви в засіданні суду апеляційної інстанції на 31.05.2007 об 11 год. 30 хв. та прийняття оскаржуваної постанови 23.05.2007р. у відсутності представника  Укрсоюзсервісу, оскільки наявні у справі ухвала від 18.05.2007 (а.с.23-24, том 7), телеграма від 22.05.2007 на адресу Укрсоюзсервісу (а.с.31, том 7) та акти від 21.05.2007 та від 22.05.2007 (а.с.32-33, том 7) в їх сукупності свідчать про призначення розгляду  апеляційної скарги Укрсоюзсервісу на 23.05.2007 року об 10 год. 30 хв. та своєчасне повідомлення позивача про час  розгляду справи №34/414.

Разом з тим, касаційна інстанція вбачає підстави для уточнення резолютивної частини рішення господарського суду м.Києва  від 14.10.2005 шляхом зазначення результатів розгляду позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ДП “УкрНДЦ побуту і реклами”, а саме відмови в задоволенні цих позовних вимог, оскільки відповідно до ч.3 ст.26, п.4 ч.1 та ч.7 ст.84 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача, а резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Якщо у справі беруть участь кілька позивачів і відповідачів, в рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав  для  скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, ч.2 ст.1116, ст.ст.1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву Укрсоюзсервісу від 13.07.2007 №01/1-403 про відмову від касаційної скарги відхилити.

Відмову Укрсоюзсервісу від касаційної скарги не прийняти.

2.Постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2007 у справі №34/414 залишити без змін, а касаційну скаргу Укрсоюзсервісу –без задоволення.

3.Уточнити резолютивну частину рішення господарського суду м.Києва  від 14.10.2005 у справі №№34/414, виклавши абзац 1 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"В позовах Укрсоюзсервісу та ДП “УкрНДЦ побуту і реклами” відмовити".

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                             Є. Чернов

В. Цвігун