ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

06.06.07                                                                                           Справа  № 5/859-19/162А

Львівський апеляційний господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                                  Бойко С.М.,

суддів:                                                         Марко Р.І.,

Бонк Т.Б.,

при секретарі Чаплик І.,

з участю представників

від позивача:  з”явився,

відповідача : з”явився,

прокуратури - з»явився,

розглянув апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Львові, м.Львів

на постанову господарського суду Львівської області від 15.02.2007 року, суддя Мартинюк В., в справі №5/859-19/162А,

за позовом державного підприємства Міністерства оборони України  «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», м.Львів

до відповідача державної податкової інспекції у м.Львові, м.Львів

за участю прокурора Львівської області

про    скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 27.04.2006 року №922320/3/7072,

в с т а н о в и в :

постановою господарського суду Львівської області від 15.02.2007 року задоволено позов  державного підприємства Міністерства оборони України  «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»до  державної податкової інспекції у м.Львові про  скасування рішення від 27.04.2006 року №922320/3/7072, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 2796955 грн. за порушення п.„г" ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Постанова суду мотивована тим, що згідно  вказаної норми відповідальність до платників податків наступає за проведення розрахунків у валюті з резидентами без наявності ліцензії Національного банку України, що в спірному випадку відсутнє, оскільки позивач не розраховувався з комісіонером(резидентом) валютою, а комісіонер розрахувався за надані маркетингові послуги з нерезидентом у відповідності до вимог договору комісії №Д-18-03/2004/П від 05.02.2004 року.

В апеляційній скарзі скаржник (відповідач)  просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що відповідно до умов договору комісії № Д-18-03/2004/П від 05.02.2004 року та згідно з статтями 406, 408 Цивільного кодексу України комісіонером утримано з виручки, яка надійшла від нерезидента, комісійну винагороду на суму 132250,00 дол. США, а тому операція з утримання комісіонером зазначеної винагороди в іноземній валюті є поточною торгівельною операцією, яка містить ознаки валютної, і враховуючи те, що комісіонером набувається право власності на зазначену іноземну валюту, (яка ним отримана як платіж (комісійна винагорода) за надані послуги, яка використовується в даному випадку як засіб платежу), то проведення цієї операції потребує отримання ліцензії відповідно до пп. "г" п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 " Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Скаржник покликається на те, що судом не враховано, що відповідно до ст.398 ЦК України, майно, що надійшло до комісіонера від комітента або набуте комісіонером за рахунок комітента, є власністю останнього, тобто з моменту надходження коштів на розподільчий рахунок комісіонера кошти с власністю комітента, а тому утримання комісіонером-резидентом винагороди за договором в іноземній валюті, що надійшла на його поточні валютні рахунки від нерезидента як оплата за експортовані товари, роботи, послуги і яка підлягає перерахуванню комітенту-резиденту, за дорученням якого було здійснено продаж зазначених товарів, робіт, послуг, є розрахунком комітента з комісіонером за надані останнім послуги, виконані роботи.

З аналогічних підстав скаржник вважає безпідставним утримання з перерахованих валютних коштів вартості наданих маркетингових послуг без їх конвертування у національну валюту України,що також  є порушенням валютного законодавства.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що позивач (комітент) не використовував іноземну валюту на території України як засіб платежу. Вказана вище сума іноземної валюти була отримана комісіонером згідно умов договору з комітентом для оплати послуг, виконаних поза межами України. З наведеного позивач вважає, що ним не порушено пп. «г»п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»від 19.02.1993 р. № 15-93, оскільки згідно вказаної норми індивідуальні ліцензії видаються Національним банком України резидентам та нерезидентами на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема для використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, що в спірному випадку відсутнє.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Підставою прийняття рішення від 27.04.2006 року №922320/3/7072, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 2796955 грн., є  встановлений актом перевірки за №96/23-2/07684556  факт порушення  п. „г" ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а саме безпідставне проведення розрахунків у валюті з резидентами без наявності ліцензії Національного банку України на загальну суму 529000 доларів США, що складає по курсу Національного банку України на день здійснення операцій 2796955,25 грн.

Проте, такий висновок податкового органу не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п.„г" ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції, зокрема, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору комісії №Д-18-03/2004/П від 05.02.2004 року, укладеного між позивачем (комітент) та Дочірнім підприємством Державної компанії з експорту і імпорту продукції і послуг військового і спеціального призначення „Укрспецекспорт" Спеціалізована зовнішньоторговельна фірма „Прогрес" (комісіонер), комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну винагороду укласти на умовах даного договору і виконати від свого імені в інтересах комітента контракт з іноземним замовником, на ремонт літаків.

Згідно п.5.8 згаданого договору, на суму понесених витрат у відповідності до п.5.4 цього договору комісіонер надає комітенту звіт комісіонера та завірені копії документів, що підтверджують витрати, вказані у звіті комісіонера на суму не більше 1322500 доларів США. Комісіонер надає комітенту звіт комісіонера на виконані послуги. Після поступлення валютної виручки на рахунок комітента, комісіонер не пізніше, ніж за 10 днів, представляє комітенту звіт комісіонера та податкову накладну на суму податку на додану вартість із комісійної винагороди комісіонера по даному договору.

Як передбачено п.5.4 цього ж договору, за дорученням і за рахунок комітента, із суми виручки, яка поступила на рахунок комісіонера в рахунок виконання контракту з іноземним замовником, комісіонер оплачує витрати на маркетингові/консалтингові послуги, витрати, пов'язані з покупкою або залученням валютних коштів, необхідних для виконання доручення за цим договором. Сума документально підтверджених коштів, витрачених комісіонером після виконання доручення, не буде перебільшувати 20% від суми 1322500 доларів США. Відшкодування вказаних витрат буде проведено комісіонером шляхом утримання необхідного об'єму коштів на дату перерахування грошей комітенту.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи звітів комісіонера за №1 від 24.03.2005 року та за №2 від 31.03.2005 року маркетингові послуги надані нерезидентом становлять по 264500 доларів США (рядок 4.1 звітів).

В матеріалах справи наявні лист АКБ „Укрсоцбанк" за №18-062/67-980 від 05.04.2005 року та реєстри по дебету, які підтверджують факт перерахування контрагентом позивача за згаданим договором маркетингових та консультаційних послуг на користь фірми ,DM HOLDING LLC" (США).

Наведене свідчить про те, що розрахунки валютою проводились комісіонером з іноземною фірмою за надані маркетингові та консультаційні послуги у відповідності до умов договору комісії №Д-18-03/2004/П від 05.02.2004 року, тобто комітент не розраховувався з комісіонером валютою, а останній розрахувався за надані маркетингові послуги з нерезидентом, що свідчить про відсутність здійснення позивачем розрахунків у валюті  із резидентом.

Даний факт підтверджується висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3230 від 16.11.2006 року, згідно якого операції з оплати комісіонером маркетингових послуг, наданих нерезидентом за договором комісії №18-03/2004/П від 05.02.2004 року, здійснені двома траншами по 264500 доларів США кожна в березні 2005 року, є операцією з виконання зобов'язань перед нерезидентом щодо оплати послуг, яка відповідно до валютного законодавства, не потребує отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

З наведеного, висновок податкового органу про безпідставність проведення позивачем розрахунків у валюті з резидентами без наявності ліцензії Національного банку України на загальну суму 529000 доларів США не відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства, а тому рішення від 27.04.2006 року №922320/3/7072 підставно скасовано місцевим судом.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198,200,205,206 КАС України, суд,

ухвалив :

постанову господарського суду Львівської області від 15.02.2007 року в  справі за номером 5/859-19/162А залишити без змін, а апеляційну скаргу державної податкової інспекції у м.Львові –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:                                                                      С.М. Бойко

Судді:                                                                                               Т.Б.Бонк

Р.І.Марко