ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.

№ 12/293

Вищий господарський  суд
України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Агросервісного ТзОВ
“Машинно-технологічна станція “Прилуцька”

на постанову

від 06.02.07 Київського  апеляційного господарського суду

у справі

№ 12/293 господарського суду
Чернігівської області

за позовом

ВАТ “Банк “Демарк”

до

Сільськогосподарського  ТзОВ “Київагроінвестсоюз”

3-тя особа:

Агросервісного ТзОВ
“Машинно-технологічна станція “Прилуцька”

про

стягнення 46 881,62 грн.

у
справі взяли участь представники

позивача:
Карпусь С.В.

відповідача:
не з'явилися

3-ті
особи: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач звернувся
до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з
відповідача  як майнового поручителя
заборгованість по кредиту в сумі 33712 грн., заборгованість по сплаті відсотків
в сумі 13169,62 грн. за період з 01.06.05 по 23.08.06 по кредитному договору
№27 від 09.04.04 та договором про внесення змін до цього кредитного
договору  від 07.02.05,01.04.05, 06.04.05
за рахунок заставного  майна  по договору
застави від 07.05.04.

Рішенням господарського суду від
05.12.06 (суддя Лавриненко Л.М.)  позовні
вимоги задоволено частково. стягнуто на користь позивача 23712 грн. боргу по
кредиту, 6506,31 грн. заборгованості по відсотках, 302,18 грн. витрат по сплаті
державного мита та 76,06 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу шляхом звернення стягнення на заставлене майно згідно договору
застави від 07.05.04, В решті  позову
-відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.07 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В.,
Верховець А.А., Тищенко А.І.)  рішення
суду першої інстанції залишено без змін.

Судові рішення мотивовані неналежним
виконанням позичальником своїх
зобов'язань.

Не погоджуючись з рішенням  господарського суду Чернігівської області від
05.12.06  та постановою  Київського апеляційного господарського суду
від 06.02.07 Агросервісне ТзОВ “Машинно-технологічна станція “Прилуцька”
звернулася з касаційною скаргою, в якій просить прийняті судові акти скасувати
та прийняти нове рішення, яким “вирішити питання по суті”, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права та
постановив їх з порушенням ст.43 ГПК України без всебічного, повного та
об'єктивного розгляду справи.

Скаржник наполягає, що провадження у
даній справі має бути припинено на підставі ст. 80 ГПК України, оскільки є
рішення господарського суду Чернігівської області  №8/53 від 21.03.06 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№27 від 09.04.04 з Агросервісного ТзОВ “Машинно-технологічна станція “Прилуцька”
та СТОВ “Київагроінвестсоюз”, яке набрало законної сили та знаходиться на
виконанні в Державній виконавчій службі. Таким чином позивач повторно
звертається до суду про той же предмет позову
та з тих же підстав.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами
справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної
юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм
процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Суди попередніх інстанцій
встановили наступне.

09.04.2004 року між позивачем та
Агросервісним Товариством з обмеженою відповідальністю
"Машинно-технологічна станція "Прилуцька" (третьою особою на
стороні відповідача) було укладено кредитний договір № 27, згідно якого позивач
взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредит в грошовій формі у розмірі
60 000 грн. зі сплатою 22 % річних за користування кредитом, а Агросервісне
Товариство з обмеженою відповідальністю "Машинно-технологічна станція
"Прилуцька" погасити кредит в строк до 08.04. 2005 року.

В забезпечення виконання позичальником
зобов'язань по кредитному договору № 27 від 09.04.2004 року, між позивачем та
відповідачем ( майновим поручителем) було укладено договір застави від
07.05.2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Прилуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_1 і зареєстровано в реєстрі за №1564.

Пунктом 1 Договору застави від
07.05.2004 року передбачено, що договір застави укладено з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору № 27 від 09.04.2004
року, укладеного з Відкритим акціонерним товариством „Банк „Демарк" про
надання кредиту в грошовій формі у розмірі 60 000 грн, строком до 08.04.2005
року, зі сплатою 22% річних за користування кредитом, можливої пені та штрафів.

Відповідно до договору застави від
07.05.2004 року відповідач як майновий поручитель передав в заставу позивачу
майно на загальну суму 42 000 грн.

До кредитного договору № 27 від
09.04.2004 року Відкритим акціонерним товариством „Банк „Демарк"
(позивачем) та Агросервісним Товариством з обмеженою відповідальністю
"Машинно-технологічна станція "Прилуцька" (третя особа)  вносилися
зміни Додатковими  угодами  згідно яких змінювалася сума кредиту, строк
погашення кредиту та відсотки за користування ним.

Судами встановлено, що за умовами
договору застави від 07.05.04р. відповідач взяв на себе зобов'язання
відповідати за виконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору
№ 27 від 09.04.04р. щодо повернення кредиту в сумі 60000 грн., сплати відсотків
в сумі 22% річних, можливої пені та штрафів.

У відповідності до ст. 188
Господарського кодексу України та ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України
зміни та доповнення до договорів вносяться за взаємною згодою сторін. Доказів
досягнення згоди між позивачем та майновим поручителем (відповідачем по даній справі)
про внесення змін до договору застави щодо збільшення суми кредиту ,
відсоткової ставки за користування кредитом та продовження строку користування
кредитом, позивач суду не надав.

Суди дійшли обгрунтованого
висновку, що відповідальність майнового поручителя ( відповідача по справі)
обмежена умовами, визначеними сторонами у договорі застави від 07.05.2004р.

Під час розгляду справи, судом
встановлено, що майновий поручитель ( відповідач по справі) взяв на себе
зобов'язання відповідати і за сплату позичальником відсотків за користування
кредитом в розмірі 22% річних, зміни щодо збільшення розміру відсоткової ставки
сторонами в договір застави не вносились , та іншим чином з майновим
поручителем не погоджувались.

З огляду на встановлені обставини,
суди правильно застосували ст.ст. 589,651,652 ЦК України, та ст. 20 Закону
України “Про заставу”.

Доводи скаржника про те, що суди
попередніх інстанцій  не застосували ст.
80 ГПК України, оскільки вже є рішення суду
між тими ж сторонами з того же предмету спору (рішення господарського
суду Чернігівської області від 21.03.06
у справі №8/53)  не
підтверджується наявним матеріалами справи та текстом оскаржуваних судових
рішень.

Так, суди попередніх інстанцій
зазначали, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.03.2006
року по справі № 8/53 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Банк
"Демарк" до відповідачів: 1). Агросервісне товариство з обмеженою
відповідальністю „Машинно-технологічна станція „Прилуцька" та 2). Сільськогосподарське
товариство з обмеженою відповідальністю „Київагроінвестсоюз" про стягнення
56947 грн. 07 коп. встановлено факт надання банком кредиту позичальнику в
розмірі 100000 грн., а також факт неналежного виконання позичальником
зобов'язань по кредитному договору щодо сплати кредиту та відсотків та
часткового виконання відповідачем-1 зобов'язання по поверненню кредитних коштів
31 грудня 2004р. в рахунок погашення кредиту в сумі 36288грн. Предметом
розгляду у справі №8/53 господарського суду Чернігівської області було невиконання
АТзТ “МТС “Прилуцька”  умов кредитного
договору  №27  від 09.04.04 та  несвоєчасне виконання зобов'язань по договору
поруки №1-27 від 19.09.05, за умовами якого СТОВ “Київагроінвестсоюз” взяв на
себе часткове солідарне зобов'язання перед банком про зобов'язання АтзТ” “МТС
“Прилуцька”, що виникли на підставі зазначеного кредитного договору.

Доводи про те, що судами попередніх
інстанцій в повній мірі не досліджені умови договорів кредиту та застави,
колегія суддів до уваги не приймає, оскільки твердження скаржника , що кредит в
сумі 60000 грн. був погашений спростовується встановленими в суді обставинами,
а саме в постанові суду зазначено, що підлягає стягненню заборгованість по
кредиту 23 712 грн. та інш.

У справі №  12/293 предметом позовних вимог є договір
застави техніки від 07.05.04, згідно
якого СТОВ “Київагросоюзінвест” (заставодавець)  надав в заставу Банку “Демарк”
(заставодержатель) техніку в забезпечення виконання зобов'язань до  договору кредиту №27 від 09.04.04.

Відповідно до ст. 20 Закону України
“Про заставу” та п.11.6 договору застави з метою задоволення своїх вимог
заставодержатель має право  звернути
стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів
виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором воно не
буде виконано.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель  набуває право звернення стягнення на предмет
застави.

Доводи касаційної скарги про те,
що  в постанові апеляційної інстанції
допущена помилка щодо дати рішення суду першої інстанції  є обґрунтованими. Тому колегія судів пропонує
суду апеляційної інстанції виправити описку, допущену в другому  абзаці резолютивній частині постанови та
слова : “Рішення господарського суду м.Києва від 05.12.07 по справі №12/293
залишити без змін” замінити на: “Рішення господарського суду м.Києва від
05.12.06 по справі №12/293 залишити без змін”.

Також колегія суддів зазначає, що
скаржник в касаційній скарзі просить скасувати рішення суду від 07.12.06, яке
судом не приймалося.

Виходячи з викладеного, судова
колегія Вищого господарського суду України встановила, що доводи касаційної
скарги не знайшли свого підтвердження за результатами їх касаційного розгляду,
а постанова суду апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального та  процесуального права, тому оскаржувана
постанова апеляційного господарського суду має бути залишена без змін.

З
огляду   наведеного  та
керуючись   ст.ст. 1115,1117,1119,11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Агросервісного
ТзОВ “Машинно-технологічна станція “Прилуцька” залишити без задоволення,
постанову від 06.02.07 Київського
апеляційного господарського суду у справі № 12/293 господарського суду
Чернігівської області -без змін..

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді
Є.Чернов

В.Цвігун