ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

14.06.2007                                                                                                 Справа  № 16/220

За позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк”,   м. Дніпропетровськ в особі філії „Закарпатське регіональне управління”, м. Ужгород до відповідача Селянсько фермерського господарства „Люкс”, с. Червеньово Мукачівського району

з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „Оптимус”,                                 м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 290 835 грн. 70 коп.,

Суддя господарського суду –Мокану  В.В.

представники:

Позивача –Олексик В.В., старший юрисконсульт,

довіреність № 3879-П_П від 01.09.2005 року

Відповідача –Маркусь М.І., директор ПП „Вандея тандем”,

довіреність б/н від 30.06.2006 року

Третьої особи –не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Закритим акціонерним товариством комерційного банку „ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ в особі філії „Закарпатське регіональне управління”, м. Ужгород заявлено позов до Селянсько - фермерського господарства „Люкс”, с. Червеньово Мукачівського району з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „Оптимус”, м. Дніпропетровськ про стягнення суми 290 835,70 грн., в тому числі 269 497,11 грн. основного боргу за договором про надання банківської гарантії № GAR-009/МК/ від 06.05.2005 року, 21 199,24 грн. відсотків та 139,35 грн. пені.

Представник позивача позов підтримав повністю. Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем передбаченого п. 2. 1. 3 договору про надання банківської гарантії обов’язку відшкодувати виплачену банком за гарантією суму, несплатою відсотків та пені.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у наданих суду поясненнях. Зокрема, стверджує, що проведені позивачем виплати здійснено з порушенням п. 2. 3. 3 договору про надання банківської гарантії, абз. 6 п.1 додаткової угоди № 1 до договору про надання банківської гарантії, а також ст. ст. 564, 565                  ЦК України, якими передбачено обов’язок банку не пізніше наступного робочого дня після одержання вимоги бенефіціанта повідомити клієнта і передати йому копію вимоги разом з  доданими   до  неї   документами, автоматичне  зменшення   виданої

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 14.06.2007 року  у справі № 16/220

гарантії відповідно до здійснених продавцем поставок товару по контракту; виплата банком на користь ТОВ „Оптимус” суми    в розмірі 64 874,48 грн.   на  підставі вимоги

№ 116 від 30.12.2005 року не відповідає умовам гарантії щодо обов’язкового надання вимог разом з оригіналом гарантії, здійснення виплати після закінчення терміну дії гарантії, задоволення вимоги стосовно нарахованої пені, яка не охоплюється умовами договору поставки. Стверджує, що банком не дотримані умови гарантійного зобов'язання № GAR-009-МК, які передбачали можливість виплати банком коштів на користь ТОВ „Оптимус” виключно за умови подання останнім документального підтвердження про перерахування попередньої оплати своєчасно відповідно до            п. 4. 1. договору. Недотримання ТОВ „Оптимус” вимоги п. 4.1 договору поставки, на думку відповідача, унеможливлювало сплату банком коштів на умовах гарантії. Вважає, що позивач втратив право на регрес в силу положень ч. 2 ст. 569 ЦК України також з тієї причини, що провів виплати без врахування абз. 6 п. 1 додаткової угоди № 1 до договору про надання банківської гарантії, яким було визначено, що видана позивачем банківська гарантія буде автоматично зменшуватись відповідно до здійснених продавцем поставок товару по контракту; після здійснених продавцем поставок товару, які відбулись 02.11.2005 року та 14.11.2005 року на загальну суму 185 789,54 грн. гранична межа гарантії автоматично зменшилась на зазначену суму. Твердження ТОВ „Оптимус” про безтоварність накладної № 3 від 14.11.2005 року. яка видана на виконання контракту № 14 ФК/05 від 22.04.2005 року, спростовує оригіналом накладної № 3 як первинним документом, а також аналізом фактичних обставин поставки продукції на Плетеноташлицький філіал ВАТ „Бердянський КХП” з 25.10.2005 року по  13.11.2005 року по відповідних товарно-транспортних накладних, у яких одержувачем зазначено ТОВ „Оптимус”, а місце розвантаження Плетеноташлицький філіал ВАТ „Бердянський КХП”, що було обумовлено договором поставки № 14 ФК/05, та відсутністю у СФТ „Люкс” жодних окремих угод із Плетеноташлицьким філіалом.

Третьою особою ТОВ „Оптимус” повністю підтримано позовні вимоги позивача. Наголошено, що належним доказом поставки партії соняшнику в кількості 115 тон 400 кг є видаткова накладна № 3 від 14.11.2005 року на суму 108 475,54 грн. складена на виконання контракту № 289-ПТ/05 від 14.11.2005 року, а накладну № 3 від 14.11.2005 року іншого змісту ТОВ „Оптимус” вважає безтоварною, походження її пояснити не може, стверджує, що вона підписана Лямзіною О.В. без повноважень.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників

учасників спору

суд встановив:

Між ЗАТ КБ „ПриватБанк” та СФГ „Люкс” 06.05.2005 року був укладений договір  № GAR-009-МК про надання банківської гарантії, відповідно до якого банк надає гарантію повернення авансового платежу у разі невиконання зобов’язань, передбачених пунктами 5.5, 7.2 договору поставки № 14 ФК/05 від 22.04.2005 року, укладеного між СФГ „Люкс” та ТОВ „Оптимус”. Загальна суму гарантії склала                   449 997,11 грн., строк дії - до 31 грудня 2005 року.

Авансовий платіж за договором поставки відбувся згідно довідки Мукачівського відділення ЗАТ КБ „ПриватБанк” № 1-024 від 17.01.2006 року в сумі 346 151,62 грн. 09.06.2005 року.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 14.06.2007 року  у справі № 16/220

Листом - вимогою від 14.11.2005р. №90 ТОВ „Оптимус” звернулось до ЗАТ КБ „ПриватБанк” щодо сплати банком суми по гарантії у зв'язку з невиконанням СФГ „Люкс” своїх зобов’язань за договором поставки.

Листом № 08.3.1.0/1-152 від 28.11.2005 року, надісланим поштовим зв’язком, позивач повідомив відповідача про надходження вимоги ТОВ „Оптимус” про виплату коштів по гарантійному зобов’язанню в сумі 415 456,44 грн., однак, копії вимоги і доданих до неї документів до листа не додав.

Вимогу ТОВ „Оптимус” від 14.11.2005 року банк задовольнив 02.12.2005 року сплативши меморіальним ордером № 1 від 02.12.2005 року по гарантійному зобов’язанню суму 385 122,63 грн. в тому числі 275 761,9 грн. суму попередньої оплати, 103 845,49 грн. суму штрафу за невиконання відповідачем умов договору поставки, 5 512,24 грн. суму пені.

Листом - вимогою від 30.12.2005 року № 116 ТОВ „Оптимус” звернулось до ЗАТ КБ „ПриватБанк” з приводу сплати по гарантії суми 64 874,48 грн., яка складає пеню за прострочення поставки товару за 28 днів з 04.11.2005 року по 02.12.2005 року. Вимогу банком задоволено, платіж здійснено меморіальним ордером № 1 від 13.01.2006 року.

Листом № Т08.0.0.0/1-1 від 04.01.2006 року банк повідомив СФГ „Люкс”  про вимогу ТОВ „Оптимус” від 30.12.2005 року № 116, однак, копію вимоги та доданих до неї документів не додав, надіславши вимогу відповідачу тільки листом                               № 20.1.3.2/6-13 від 13.01.2006 року після оплати коштів у задоволення вимоги ТОВ „Оптимус”.

Аналізуючи обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача суми виплачених банком коштів суд констатує наступне.

Право гаранта на зворотну вимогу до боржника передбачено ст. 569 ЦК України. Частина 2 ст. 569 ЦК України визначає, що гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Умовами договору гарантії (п.2.3.3). а також ст. 564 ЦК України передбачено, що після одержання вимоги кредитора банк зобов’язаний не пізніше наступного робочого дня повідомити про це клієнта і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами.

Матеріали справи свідчать про недотримання банком зазначеної умови: про вимогу ТОВ „Оптимус” № 90 від 14.11.2005 року банк повідомив відповідача листом від 28.11.2005 року № 08.3.1.0/1-152, не додавши до нього копію вимоги з додатками, а 02.12.2005 року здійснив гарантійну виплату в сумі 385 122,63 грн., маючи довідку відповідача про фактичну поставку соняшника від 21.11.2005 року № 89 (арк. спр. 32 т.1), яка надійшла до банку 21.11.2005 року. відповідно до наявної на ній резолюції керівника. Викладена у довідці інформація про фактичну поставку товару не відповідає даним вимоги ТОВ „Оптимус” від 14.11.2005 року.

Відповідно до ч.2 ст. 564 ЦК України банк, як гарант, був зобов’язаний розглянути вимогу і встановити її відповідність умовам гарантії. Проігнорувавши інформацію відповідача про фактичний стан виконання ним зобов’язань за договором поставки, банк неналежно виконав обов’язок щодо встановлення відповідності вимоги умовам гарантії.

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 14.06.2007 року  у справі № 16/220

Аналогічне порушення своїх зобов’язань допущено банком і при задоволенні вимоги ТОВ „Оптимус” від 30.12.2005 року № 116: до листа № Т08.0.0.0/1-1 від 04.01.2006 року, яким банк  повідомив  СФГ „Люкс”  про вимогу ТОВ „Оптимус” ні копії

вимоги, ні додатків до неї долучено не було. Копія вимоги була надіслана відповідачу лише з листом № 20.1.3.2/6-13 від 13.01.2006 року. Неналежно виконано і обов’язок встановити відповідність вимоги умовам гарантії. При розгляді зазначеної вимоги позивачем не прийнято до уваги звернення відповідача з листом - претензією № 114 від 10.01.2006 року щодо сплати банком коштів по вимозі ТОВ „Оптимус” від 14.11.2005 року № 90. Крім того, банк не врахував, що у зв'язку з вимогою покупця за договором поставки повернути попередню оплату зобов'язання постачальника здійснити поставку припинилось відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, яка визначає, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Заявивши вимогу про повернення попередньої оплати ТОВ „Оптимус” втратило право на нарахування пені, якою було забезпечено виконання зобов'язання по поставці товару.

Порушення банком зобов'язання по своєчасному належному повідомленню клієнта про надходження вимог кредитора позбавило СФГ „Люкс” можливості виконати вимоги п. 2. 1. 8 договору і упередити здійснення гарантійних витрат.

Внаслідок неналежного виконання банком зобов’язань, передбачених ст. 564 ЦК України, виплата банком 02.12.2006 року коштів по гарантійному зобов’язанню на підставі вимоги ТОВ „Оптимус” від 14.11.2005 року № 90 була проведена без врахування всіх здійснених відповідачем поставок продукції на користь                          ТОВ „Оптимус” згідно договору поставки № 14 ФК/05 від 22.04.2005 року.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору від 22.04.2005 року відповідач здійснив поставку продукції в  кількості 185 790 кг, передача якої  ТОВ „Оптимус” підтверджена прибутковою квитанцією № 365 від 02.11.2005 року на 70 390 кг соняшника та прибутковою квитанцією № 383 від 14.11.2005 року на   11 540 кг соняшника. Факт прийняття продукції ТОВ „Оптимус” підтверджується також довіреностями серії ЯЛГ № 415805 від 02.11.2005 року та ЯЛГ № 415817 від 14.11.2005 року, виданими ТОВ „Оптимус”, та видатковими накладними № 2 від 02.11.2005 року та № 3 від 14.11.2005 року. Твердження ТОВ „Оптимус” про поставку продукції по накладній № 3 від 14.11.2005 року на підставі контракту № 289-ПТ/05 від 14.11.2005 року і безтоварність накладної № 3 від 14.11.2005 року, виданої на  підставі контракту № 14ФК/05 від 22.04.2005 року суд вважає недоведеним з огляду на наявність належно оформленого первинного документа, який є доказом факту приймання-передачі продукції. Доводи ТОВ „Оптимус” про те, що поставка соняшника в розмірі 115 400 кг, яка відбулась 14.11.2005 року, була проведена на виконання контракту № 289-ПТ/05 від 14.11.2005 року спростовуються також аналізом ходу виконання відповідачем договірних зобов’язань за договором поставки № 14ФК/05 від 22.04.2005 року, який показує, що відповідна партія продукції поставлялась відповідачем на Плетеноташлицький філіал ВАТ „Бердянський КХП” з 25.10.2005 року по 13.11.2005 року по товарно-транспортних накладних                        №№ 14, у яких зазначено, що одержувачем продукції є ТОВ „Оптимус”, а місце розвантаження –Плетеноташлицький філіал ВАТ „Бердянський КХП”, що і було обумовлено договором поставки № 14ФК/05 від 22.05.2005 року. Отже, прийнята ТОВ „Оптимус” згідно накладної № 3 від 14.11.2005 року продукція поставлялась на виконання і в рамках договору № 14ФК/05. Внутрішньогосподарські облікові  документи  третьої особи, зокрема,   звіт по   довіреностях,   не можуть   бути  визнані

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 14.06.2007 року  у справі № 16/220

належними доказами поставки продукції за договором № 289-ПТ/05, оскільки складання такого звіту не передбачено законодавством, його не можна віднести до допустимих засобів доказування.

Належне врахування банком всіх здійснених клієнтом поставок має суттєве значення для визначення обсягу гарантійних зобов’язань банку, оскільки абз. 6 п.1 додаткової угоди № 1 до договору про подання банківської гарантії № GAR-009-МК визначено, що видана позивачем гарантія буде автоматично зменшуватись відповідно до здійснених продавцем поставок товару по контракту. Враховуючи поставку відповідачем продукції в кількості 185 790 кг, гранична межа гарантії автоматично зменшилась станом на 14.11.2005 року до суми 264 207,57 грн.               (449 997,1 –185 789,54). Проте, банк виплатив по вимозі від 14.11.2005 року суму 385 122,63 грн., по вимозі від 30.12.2005 року суму 64 874,48 грн., що не відповідає умовам гарантії.

Судом встановлено, що при здійсненні виплат, щодо повернення яких заявлено позов, банком допущено і інші порушення умов гарантії, на які звертає увагу відповідач.

Так, банком залишено поза увагою умову гарантійного зобов’язання                            № GАR-009-МК щодо виплати суми, що не перевищує 449 997,11 грн., після отримання від покупця, зокрема, копії платіжного доручення, що свідчить про перерахування передоплати згідно п. 4. 1 контракту (тобто договору поставки від 22.04.2005 року) в сумі 346 151,62 грн. Пунктом 4. 1 договору поставки від 22.04.2005 року передбачено зобов’язання ТОВ „Оптимус” провести попередню оплату на рахунок СФГ „Люкс” протягом 5 банківських днів з моменту надання гарантії ЗАТ КБ „ПриватБанк”. Гарантія банком була надана 23.05.2005 року, однак ТОВ „Оптимус” в порушення п. 4. 1 договору поставки перерахувало попередню оплату 09.06.2005 року. Здійснення гарантійних виплат за такої обставини не відповідає умовам гарантії.

Крім того, відповідно до абз. 9 Гарантійного зобов’язання № GАR-009-МК   всі вимоги  за цією гарантією мають бути надані разом із оригіналом гарантії. У випадку ненадання покупцем оригіналу гарантії банк звільняється від будь-яких зобов’язань за цією гарантією. При поданні вимоги від 30.12.2005 року № 116 ТОВ „Оптимус” не мало гарантійного зобов’язання, оскільки після розгляду банком попередньої вимоги № 90 від 14.11.2005 року гарантійне зобов’язання  № GАR-009-МК   від 23.05.2005 року від банку не  отримало. Це надає підстави вважати гарантію припиненою відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 568 ЦК України, а здійснену банком виплату по вимозі від 30.12.2005 року неправомірною.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що проведені позивачем на користь ТОВ „Оптимус” виплати не відповідають умовам гарантії, внаслідок чого у банку відсутнє право на зворотну вимогу до боржника відповідно до ч. 2 ст. 569 ЦК України. Отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 560, 564, 565, 568, ч. 2 ст. 569  ЦК України, ст. ст. 49,  82 - 85  Господарського процесуального кодексу  України,

СУД ВИРІШИВ:

продовження рішення господарського суду      Закарпатської області від 14.06.2007 року  у справі № 16/220

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

В зв’язку з оголошенням в судовому засіданні 14.06.2007 року лише вступної і резолютивної частини рішення оформлено відповідно до                      ст. 84 ГПК України та підписано 18.06.2007 року.

Суддя                                                                                            В.В.Мокану