ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.

№ 2-7/2152-2007

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого  Н. Волковицької  Л. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

відповідача

не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції в
місті Євпаторії Автономної Республіки Крим

на постанову

від 10.04.2007 Севастопольського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 2-7/2152-2007 господарського
суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

до

Державної податкової інспекції в
місті Євпаторії Автономної Республіки Крим

про

визнання недійсним договору

В С Т А Н О В
И В :

СПД ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Державної
податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної республіки Крим (далі ДПІ в
місті Євпаторії) про визнання договору від 17.02.2005 р., укладеного між сторонами
та накладної № 1 від 22.02.2005 р. недійсними, посилаючись на приписи статей
203, 215 Цивільного кодексу Країни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
за умовами укладеного між сторонами договору від 17.02.2005 р. відповідач мав
передати СПД ОСОБА_1 товарно-матеріальні цінності на відповідальне зберігання.
Проте, передача не відбулась, відсутній акт прийому-передачі, накладна з боку
відповідача не підписана, договір не містить таких пунктів, як ціна та строк.

Крім того, на спірному договорі
відсутній підпис керівника відповідача Мезина А.В., довіреність на укладання та
підписання вказаного договору та печатка юридичної особи.

У відзиві на позовну заяву ДПІ в
місті Євпаторії просила відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що
спірний договір відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України,
отримання СПД ОСОБА_1 майна на зберігання підтверджується виписаною самим
позивачем накладною, яка містить його підпис та печать, а тому позовні вимоги є
безпідставними.

Крім того, ДПІ в місті Євпаторії у
відзиві на позовну заяву зазначила, що ОСОБА_2 на момент підписання договору
був першим заступником начальника головного відділу податкової міліції
Євпаторійської ОДПІ та відповідно до пункту 4.4 Положення “Про головний відділ
податкової міліції Євпаторійської об'єднаної державної податкової інспекції”, -
на час відсутності начальника відділу його обов'язки виконує перший заступник
начальника відділу, таким чином, у даному випадку ОСОБА_2, як виконуючий обов'язки
начальника головного відділу податкової міліції Євпаторійської ОДПІ, мав право
на підписання спірного договору.

Рішенням господарського суду
Автономної республіки Крим
від 12.02.2007 р. (суддя Дворний І.І.) позов задоволено частково,
визнано недійсним договір від 17.02.2005 р., укладений між Євпаторійською
об'єднаною державною податковою інспекцією та СПД ОСОБА_1

В іншій частині провадження у справі
припинено.

Припиняючи провадження у справі в
частині позовних вимог про визнання недійсною накладної № 1 від 22.02.2005 р.,
господарський суд зазначив, що оскільки накладна не є актом державного чи
іншого органу в розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу
України, спір про визнання накладної недійсною не може бути предметом розгляду
в господарських судах.

Мотивуючи рішення в частині
задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору суд дійшов
висновку, що спірний договір зберігання від 17.02.2005 р. з боку відповідача підписано
ОСОБА_2 який обіймав посаду першого заступника начальника головного відділу
податкової міліції Євпаторійської ОДПІ та був позбавлений права підписувати
спірний договір, так як Положенням про Євпаторійську ОДПІ першому заступнику
начальника відділу податкової міліції не надано право керівництва податковою
інспекцією, а тому ОСОБА_2 підписавши спірний договір вийшов за межі своїх
повноважень.

За апеляційною скаргою ДПІ в місті
Євпаторії Севастопольський апеляційний господарський суд (судді: Градова О.Г.,
Голик В.С., Дугаренко О.В.), переглянувши рішення в апеляційному порядку,
постановою                   від
10.04.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ДПІ в місті Євпаторії подало до
Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати
постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 р.
в частині визнання недійсним договору від 17.02.2005 р. та прийняти нове
рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи доводи
касаційної скарги порушенням судом норм матеріального права, зокрема, статті
937 Цивільного кодексу України.

Скаржник зазначає, що висновок суду
відносно того, що договір підписано не уповноваженою особою не може бути
підставою для визнання договору недійсним, оскільки 937 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір зберігання вважається укладеним, якщо прийняття
речей на зберігання підтверджується розпискою, квитанцією або іншим документом
підписаним зберігачем.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та
постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція виходить з обставин встановлених судом першої та
апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами першої та апеляційної інстанції предметом спору у даній
справі є визнання недійсним договору від 17.02.2005 р., укладеного між
замовником - Євпаторійською ОДПІ (правонаступником якої є відповідач - ДПІ в
місті Євпаторії) та виконавцем - СПД ОСОБА_1, за умовами якого замовник
передає, а виконавець приймає на зберігання товарно-матеріальні цінності (сало
шпик загальною вагою 4370 кг. на суму 41515 грн.) до прийняття рішення
суду    (а.с. 7).

Відповідно до статті 936 Цивільного
кодексу України  за договором зберігання
одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За приписами статті 937 вказаного
Кодексу договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках,
встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач
зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у
письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним
зберігачем.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.  Правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215
зазначеного Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою
- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судами
першої та апеляційної інстанції встановлено, що спірний договір від 17.02.2005
р. з боку замовника - Євпаторійської ОДПІ було підписано першим заступником
начальника головного відділу податкової міліції Євпаторійської об'єднаної
державної податкової інспекції ОСОБА_2

Відповідно до розділу 4 Положення
“Про Євпаторійську об'єднану державну податкову інспекцію” керівництво
Євпаторійською ОДПІ здійснює начальник ОДПІ. У разі відсутності начальника
ОДПІ, його обов'язки виконує перший заступник.

Перший заступник ОДПІ є одночасно
начальником податкової міліції.

Отже, вказаним Положенням
визначений вичерпний перелік осіб, яким надано право здійснювати керівництво
Євпаторійською ОДПІ, у тому числі шляхом підписання цивільно-правових угод -це
начальник ОДПІ та, за його відсутності, перший заступник.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного
провадження на час підписання спірного договору від 17.02.2005 р. виконуючим
обов'язки керівника податкової інспекції був Мезин А.В. (а.с. 72-73).

При цьому, матеріали справи не
містять доказів стосовно покладення на Посмертного Є.О. обов'язку виконувати
обов'язки начальника Євпаторійської ОДПІ.

Відповідно до приписів частин 1 та
3 статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від
імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Враховуючи встановлені під час
здійснення судового провадження обставини, судова колегія вважає правомірним
висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог
в частині визнання договору зберігання від 17.02.2005 р. недійсним, як такого,
що не відповідає частині 3 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки з
боку відповідача -ДПІ у м. Євпаторії спірний договір підписано особою з
перевищенням повноважень.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального
права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Враховуючи викладене, касаційна
інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідають
нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119,
статтями 1115, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Рішення господарського суду
Автономної республіки Крим від 12.02.2007 р. та постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 10.04.2007 р. у справі № 2-7/2152-2007
господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін, а касаційну
скаргу ДПІ в м. Євпаторії Автономної Республіки Крим - без задоволення.

Головуючий
Т.
Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач