ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007                                                                                             Справа № А23/316

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Швець В.В.

при секретарі –Чоха Є.О.

за участю представників

позивача: не з’явився

відповідача: Рижик С.В., Решетнік О.Ю.

розглянувши у судовому засіданні  апеляційну скаргу Верхньодніпровської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області на постанову господарського суду Дніпропетровської  області від 13.12.06 року у справі № А23/316

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Технонікпром”, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області

до Верхньодніпровської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.06 року у справі № А23/316 (суддя Добродняк І.Ю.) позовні вимоги задоволені частково; податкове повідомлення-рішення Верхньодніпровської ОДПІ  від 19.05.2006р. № 000550/2300/1 визнано недійсним у повному обсязі, №000551/2300/1 - визнане недійсним в частині нарахування податку на додану вартість у сумі 4126,00грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 2222,00грн., всього на суму 6348,0 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач –Верхньодніпровська ОДПІ, звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову господарського суду в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. При цьому скаржник посилається на неповне з’ясування обставин справи щодо заниження позивачем валового доходу по реалізації відпрацьованих каталізаторів в межах бартерної операції за цінами, що не відповідають рівню звичайних цін; щодо завищення валових витрат та податкового кредиту по операції з транспортування товару; щодо безпідставного включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за невірно оформленими накладними.

Позивачем заперечення на апеляційну скаргу надані не були, представник позивача у судове засідання не з’явився.

Натомість позивачем заявлено клопотання про перенесення розгляду справи на інший термін.

Вказане клопотання не було задоволене колегією суддів через відсутність його документального обґрунтування.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

За результатами адміністративного оскарження нарахованих сум податкових зобов’язань 19.05.2006р. Верхньодніпровською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення №000550/2300/1 та №000551/2300/1, якими ТОВ „Технонікпром” були визначені податкові зобов’язання з податку на прибуток у сумі 24577,0 грн. (у т. ч. 19611,0грн. –основний платіж, 4966,0грн. –штрафні фінансові санкції) та з податку на додану вартість у сумі 10210,0грн. (4848,0грн. - основний платіж, 5362,0грн. –штрафні (фінансові) санкції) відповідно.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень явився акт від 21.04.2006р. № 282/230/33293132 про результати планової документальної перевірки ТОВ „Технонікпром” з питання дотримання вимог податкового законодавства та валютного законодавства за період з 16.05.2005р. по 31.12.05р.

Проведеною перевіркою було встановлено заниження в ІV кварталі 2005р. валового доходу по операції з реалізації відпрацьованих каталізаторів, завищення загальних витрат у вказаному періоді внаслідок віднесення до складу валових витрат транспортних витрат через надання транспортних послуг всупереч умовам договору з ТОВ „Хендлерсталь”, завищення у серпні та грудні 2005р. податкового кредиту через включення до податкового кредиту сум ПДВ за податковими накладними ТОВ „Аякс”, виписаними з порушенням вимог чинного законодавства.

Як убачається з матеріалів справи, висновки відповідача про заниження загальної суми валового доходу ІV кварталу 2005року на суму 76431грн. ґрунтуються на розбіжності між даними бухгалтерського обліку та даними акту приймання-передачі каталізаторів на відповідальне зберігання від 08.12.05р., що підписаний позивачем та ТОВ „Лінк”, на 38,829тон.

Висновок про те, що різниця між кількістю переданих на зберігання відпрацьованих каталізаторів згідно актів та фактичною кількістю за даними бухгалтерського обліку є безоплатно отриманим товаром, зроблений відповідачем без дослідження інших документів, що стосуються спірних правовідносин.

В силу п.1.23 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” безоплатно наданими товарами вважаються товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод.

Як обґрунтовано дійшов висновку господарський суд, відповідачем правова природа товару, зазначеного в акті від 08.12.05р., не встановлена. Передача товару на збереження не свідчить про здійснення позивачем операції з придбання товару, зокрема, з безоплатного його отримання. Докази отримання позивачем каталізаторів в зазначеній кількості (38,829тн) в звітному періоді, в тому числі на безоплатній основі, в матеріалах справи відсутні та не подані відповідачем у судове засідання.

До складу валового доходу звітного періоду включаються доходи, у тому числі, у вигляді вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді (пп. 4.1.6 п.4.1 ст. 4 ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств”); при цьому дата збільшення валового доходу визначається за першою подією: датою зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку чи датою відвантаження товарів (пп.11.3.1 п.11.3 ст. 11 зазначеного Закону).

Матеріалами справи підтверджується, що відпрацьовані каталізатори в кількості 38,829тн отримані позивачем лише в січні 2006р.

За  викладених обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду про те, що відповідачем не доведений як сам факт безоплатного придбання позивачем каталізаторів в кількості 38.829тн, так і факт їх придбання у грудні 2005р.

Проведеною перевіркою встановлено, що підприємством завищені загальні витрати  ІV кварталу 2005року в результаті віднесення до їх складу у жовтні 2005р. транспортних витрат по доставці товарів до місця знаходження ТОВ „Побужський феронікелевий комбінат” всупереч умовам договору з ТОВ „Хандлерсталь”.

Витрати позивача відповідач вважає такими, що не пов’язані з веденням господарської діяльності позивача, внаслідок чого останні не підлягають включенню до складу валових витрат.

Натомість позивач вважає, що згідно листа ТОВ „Хандлерсталь” за №03/10 від 03.10.2005р., який є невід’ємною частиною договору від 10.06.05р. №3, транспортні витрати у спірному періоді повинно було нести саме ТОВ „Технонікпром”.

Як убачається з матеріалів справи, 10.06.2005р. між ТОВ „Технонікпром” та ТОВ „Хандлерсталь” був укладений договір №3 на поставку відходів сталевиробництва, відповідно до умов якого поставка товару здійснюється транспортом продавця, а саме ТОВ „Хандлерсталь”.

03.10.05р. між позивачем та ТОВ „Хандлерсталь” укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою було змінено п.5.1 договору; нова редакція вказаного пункту договору передбачає здійснення поставки товару транспортом покупця (позивача).

Вказана додаткова угода відповідачем не враховувалася.

Однак, і наявність листа ТОВ „Хандлерсталь” від 03.10.2005р. №03/10, а також документів, підтверджуючих прийняття позивачем умов, викладених в цьому листі, є достатньою умовою для того, щоб вважати зміненим договір №3 в частині зобов’язань сторін по доставці товару.

Дані дії позивача узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 642 ЦК України, відповідно до якої якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Матеріалами справи посвідчується, що позивачем здійснені дії, які підтверджують прийняття останнім пропозиції ТОВ „Хандлерсталь” про зміну умов договору. За викладених обставин господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що транспортні витрати понесені позивачем в межах його господарської діяльності, правомірно віднесені товариством до складу валових витрат, а ПДВ з зазначеної операції –до складу податкового кредиту, що відповідає нормам пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Щодо встановлення факту завищення податкового кредиту через включення до складу податкового кредиту у серпні та грудні 2005р. сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними ТОВ „Аякс” з порушенням пп.7.2.1.п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” колегія суддів виходила з наступного:

Відповідач посилається на те, що у разі відсутності або невірного заповнення хоча б одного з реквізитів, встановлених вищезазначеною нормою, податкова накладна вважається невірно оформленою та не являється підтверджуючим документом для включення до складу податкового кредиту сум ПДВ.

В податкових накладних, виписаних ТОВ „Аякс”, не вказані одиниці виміру наданих послуг, що позбавляє позивача, на думку скаржника, права відносити відповідні суми ПДВ до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду; формуючи податковий кредит на підставі невірно оформлених накладних, позивач за відомо занизив суму податку на додану вартість, що підлягала сплаті до бюджету.

Колегія суддів вважає даний висновок помилковим. Недоліки в заповненні податкових накладних, виявлені податковою інспекцією,  не роблять вказані накладні недійсними, не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів. Навпаки, спірні накладні надають можливість ідентифікувати контрагента позивача, підтверджують фактичність здійснення господарської операції, сплати податку на додану вартість в ціні товару тощо.

Недотримання порядку заповнення податкової накладної, встановленого пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту та не свідчить про обґрунтованість рішення податкової інспекції в даній частині, позаяк згідно з абз.2 пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку.

З огляду на відповідність висновків викладених у постанові суду, обставинам справи та чинному законодавству колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог відповідача щодо скасування оскаржуваної постанови. Доводи відповідача не приймаються колегією суддів в силу викладеного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України,  суд

УХВАЛИВ :

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2006 року у справі № А23/316 залишити без змін, а апеляційну скаргу Верхньодніпровської об’єднаної державної податкової інспекції - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                              І.В.Тищик

Судді:                                                                                         І.А.Сизько

В.В.Швець