ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" травня 2007 р.

Справа  № 9/125-07-3307

За позовом: Заступника
прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської
міської ради

До відповідача:
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи  ОСОБА_1

Про  повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки

Суддя  Бакланова Н.В.

Представники:

Від прокуратури: Папертний М.А.
посв №111 від 31.10.2006р.

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради
звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про зобов'язання
відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності фізичну особу  ОСОБА_1повернути Одеській міській раді
земельну ділянку площею 40,00 кв.м., що прилягає до АДРЕСА_1, привести вказану
земельну ділянку у придатний для використання стан, та знести за рахунок
відповідача самочинно збудовану прибудову салону-перукарні „Кристина”.

Відповідач позов не визнає з
підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою Суворовського району
м. Одеси у ході проведення перевірки додержання суб'єктами господарювання
діючого земельного законодавства СПД ОСОБА_1, встановлено, що остання, в
порушення вимог ст.116, ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України самовільно
зайняла та використовує земельну ділянку площею 40 кв.м., перед фасадом  багатоповерхового АДРЕСА_1

Прокурор стверджує, що зазначене
будівництво здійснено за відсутності передбаченої законодавством необхідної
документації, а саме: правовстановлюючих документів на право володіння чи
користування земельною ділянкою, що встановлено ч. 1 ст. 85 Земельного кодексу
України, дозволу Одеської міської ради на будівництво об'єкта містобудування,
необхідність  якого передбачено ст. ст.
18, 21 Закону України „Про основи містобудування”, ст. 24 Закону України „Про
планування  і забудову території”,
проектної документації на будівництво, необхідність якої передбачено ст. 9
Закону України „Про архітектурну діяльність”, Положенням „Про порядок надання
дозволу на виконання будівельних робіт”, п. 2 Правил забудови м. Одеси,
затверджених рішенням Одеської міської ради №1716-ХХІV від 26.09.2003р.,
дозволу на виконання будівельних робіт, яке видається Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю, необхідність якого передбачено ст. 24
Закону України „Про планування і забудову територій”, „Положенням про порядок
надання дозволу на виконання будівельних робіт” п.1, 2.

Свої позовні вимоги про
зобов'язання відповідача СПД ОСОБА_1 знести самочинно побудований об'єкт
-самочинно збудовану прибудову салону-перукарні „Кристина” прокурор мотивує
наступним.

Відповідно до частини першої ст.
376 Цивільного кодексу України, ст. 5.1 Положення про порядок надання дозволу
на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету
будівництва, архітектури і житлової політики України від 05.12.2000р. №273,
п.8.4 Правил забудови м. Одеси, затвердженими рішенням Одеської міської ради
№1716-ХХІV від 26.09.2003р. -будинок, спорудження, інше нерухоме майно
вважаються самовільним будівництвом, якщо вони побудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу
або належним чином затвердженого проекту , або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Прокурор стверджує, що будівництво
СПД ОСОБА_1 прибудови салону-перукарні „Кристина” здійснено на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу Одеської
міської ради на будівництво та без дозволу інспекції ДАБК на початок
будівельних робіт.

Відповідно до частини сьомої ст.
376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за позовом відповідного державного органу
державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення,
яким зобов'язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її
проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок
особи, яка здійснила будівництво.

На думку прокурора, у даному
випадку не може йти мова про перебудову, оскільки має місце не відхилення від
проекту, а самочинне будівництво, яке підлягає знесенню за рахунок відповідача.

Відповідач проти позову заперечує,
мотивуючи тим, що він є власником побудованого об'єкту, та надав суду рішення
Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2007 р. по справі № 2-2048
2007рік.

Крім того, відповідач повідомив суд
про наступне:

04.03.2005 р. відповідач придбав за
договором купівлі-продажу у гр. ОСОБА_2 п'ятикімнатну ізольовану АДРЕСА_1,
загальною площею 82,10 кв. м.

Дана квартира на підставі
розпорядження НОМЕР_1 Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради
була перетворена, попереднім власником, в перукарню. Протягом 2006-2007 років
дана квартира була відповідачем реконструйована та збільшена загальна площа до
187,10 кв. м.

Для оформлення правовстановлюючих
документів на реконструйовану квартиру відповідач звертався до органів
місцевого самоврядування, але в задоволенні прохання було відмовлено, у зв'язку
із чим він був змушений звернутися до суду.

Рішенням від 13.03.2007 р. по
справі за №2-2048 Суворовським районним судом м. Одеси були задоволені  позовні вимоги та визнано за  ОСОБА_1право власності на АДРЕСА_1, загальною
площею 187,10 кв. м. Дане рішення суду набрало законної сили 27.03. 2007 р. і
відповідно до ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання на всій
території України.

Як вбачається з рішення
Суворовського районного суду м. Одеси по справі за №2-2048, було здійснена
зміна АДРЕСА_1, шляхом самочинної її реконструкції, таким чином посилання
заступника прокурора у позові на те, що у даному випадку не може йти мова про
перебудову, а це є самочинним будівництвом, не відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши наявні в матеріалах та досліджені в судовому засіданні докази,
суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливе лише за наявності певних, передбачених законом, умов.
Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і служить підставою
цивільно-правової відповідальності.

Відповідальність є наслідком
правопорушення. Склад цивільного правопорушення, потрібний закону для настання
відповідальності, створюють такі елементи: суб'єкт, об'єкт, суб'єктивна
сторона, об'єктивна сторона.

Згідно ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідачем до матеріалів справи
надано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2007 р. по
справі № 2-2048 2007рік, яким  задоволено
позов ОСОБА_1до Одеської міської ради про визнання права власності за позивачем
на АДРЕСА_1 , загальною площею 187,1 кв.м..

Факти, що встановлені в рішенні
Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2007 р. по справі № 2-2048
2007рік, не підлягають доказуванню. Під час господарського провадження не підлягають
доказуванню та не можуть бути спростовані преюдиціально встановлені обставини.
Це обставини, які складають фактичну основу раніше прийнятого судового рішення
по іншій справі. Факти, що входили до предмету доказування по справі №2-2048
2007рік були вивчені, відображені у судовому рішенні, набули сили достовірності
та непорушності, оскільки судове рішення не скасоване у встановленому порядку,
а набрало законної сили.

Відповідно до норм ст. 383
Цивільного кодексу України - власник квартири може на свій розсуд здійснювати
ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, -
за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і
правил експлуатації будинку.

Відповідно до вимог ст. 35
Господарського процесуального кодексу України, рішення суду з цивільної справи,
що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Факти, які
відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді
справи.

Вимога заступника прокурора щодо
звільнення від прибудови до фасаду будинку №94 по Дніпропетровській дорозі у
м.  Одесі шляхом знесення за рахунок
ОСОБА_1 самочинно забудованої прибудови, тобто частини реконструйованої
квартири, яка належить відповідачу на праві власності згідно із рішенням
Суворовського районного суду по справі за №2-2048 суперечить вимогам ст. 41
Конституції України, в якій зазначено, що ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності і що право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», житловий комплекс -
єдиний комплекс нерухомого майна, що утворений земельною ділянкою в
установлених межах, розміщеним на ній жилим багатоквартирним будинком або його
частиною разом із спорудами та інженерними мережами, які утворюють цілісний
майновий комплекс. Нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового
комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом
цивільно-правових відносин.

Колишня АДРЕСА_1у м. Одесі.

Земельні ділянки неприватизованих
багатоквартирних будинків, належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія
державної або комунальної власності перебувають у постійному користуванні
відповідних підприємств, установ і організацій. Ст. 42 Земельного кодексу
України передбачено надання у постійне користування таких земельних ділянок
лише тим організаціям, які здійснюють управління багатоквартирними будинками.

Частиною 2 ст. 42 Земельного
кодексу України передбачено, що у разі приватизації багатоквартирного жилого
будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність
або надаватися у користування об'єднанню співвласників.

Ст. 42 Земельного кодексу України
не передбачено можливості виділення частки земельної ділянки, на якій
розташований багатоквартирний жилий будинок та при будинкової території
власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не
допускається.

Таким чином, оскільки
реконструйована квартира НОМЕР_2, загальною площею 187,10 кв. м., є невід'ємною
та складовою частиною багатоквартирного АДРЕСА_1, то відповідач як власник
квартири не має право на одержання у власність або у користування земельної
ділянки, яка є частиною земельної ділянки на якій знаходиться багатоквартирний
будинок.

Принцип судового захисту цивільного
права та інтересу відображається та розвиває положення ст.124 Конституції
України про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами,
юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі. При
цьому судовий захист можливий як щодо тих цивільних прав, що  прямо вказані у Цивільному кодексі України,
так і відносно тих, що випливають із норм Конституції України чи іншого
закону.

За Законом України “Про власність”
власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому
майном (ст. 4). У ст. 49 Закону України “Про власність” встановлено принцип
презумпції добросовісного (правомірного) володіння майном -володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Як слідує з вище наведеного,
відповідач, на думку суду набув у встановленому законом порядку права власності
на вищевказаний об'єкт нерухомості, тому вимоги позивача є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись  ст.ст.
82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення підписано 07 червня 2007р.

Рішення набирає чинності в порядку
ст. 85 ГПК України.

Суддя