ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.
№ 17/290

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс"

на  постанову
Донецького апеляційного господарського суду

від
04.04.2007р.

у справі
господарського суду
№17/290
Донецької області

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс"

до

1). Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська"
2). Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ"

про
стягнення майнової шкоди

за участю представників

- позивача:

не з'явився

- відповідача-1:

не з'явився

- відповідача-2:
Животова О.А. (довіреність №01-263 від 13.03.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. (суддя Зубченко І.В.) позов задоволено, постановлено стягнути з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" на користь Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" майнову шкоду у вигляді збитків від нестачі вугільної продукції в сумі 1 510, 32 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 102 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. В задоволенні позову відносно другого відповідача –Відкритого акціонерного товариства "САВІ" постановлено відмовити за недоведеністю.

Оскарженою постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Дзюби О.М., суддів Діброви Г.І., Шевкови Т.А.) вказане рішення суду скасовано, у задоволенні позову Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" та Товариства з обмеженою відповідальністю "САВІ" про стягнення майнової шкоди у вигляді збитків від нестачі вугільної продукції в сумі 1 510, 32 грн. відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2007р., а рішення Господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. залишити в силі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме: п.п.9, 16, 17, 18, 23, 25, 27 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості", затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6, ст.ст.34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 просить залишити постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що постанова суду є законною і обґрунтованою і підстав для її скасування нема.

В своїй письмових поясненнях відповідач-2 зазначає, що майнова шкода у вигляді нестачі виникла з вини вантажовідправника (відповідача-1) у результаті недостатнього наповнення вагонів та внесення до залізничної накладної недостовірних відомостей про масу вантажу, оскільки відповідач-2 не мав прямого доступу до вугільного концентрату на всьому шляху прямування вантажу від вантажовідправника (відповідача-1) до вантажоодержувача (позивача), а відтак відповідач-2, посилаючись на приписи ст.ст.173, 174, 267, 306 Господарського кодексу України, ст.1166 Цивільного кодексу України, ст.ст.6, 37 Статуту залізниць України  просить задовольнити касаційну скаргу у повному обсязі, скасувавши постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. та залишивши рішення Господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. в силі.

Позивач та відповідач-1 не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 18.08.2003р. між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір №1678/3, відповідно до умов якого відповідач-2 взяв на себе зобов'язання передати, а позивач –прийняти та оплатити вугільну продукцію. Виставлену позивачеві рахунок-фактуру на оплату вугільної продукції №1608 від 30.04.2005р. оплачено позивачем у повному обсязі.

На виконання умов договору у квітні 2005р. на адресу позивача за залізничними накладними №№51278367, 51278368 у залізничних вагонах надійшов вантаж –вугільний концентрат марки "Ж". Вантажовідправником вантажу є відповідач-1.

Вантаж прибув у справних вагонах, без ознак втрати, розкрадання в дорозі та виданий позивачеві перевізником без перевірки маси та кількості місць згідно із ст.52 Статуту залізниць України, про що свідчить відмітка на зворотній стороні залізничних накладних.

Приймання та перевірка кількості продукції здійснена позивачем з врахуванням умов договору та з посиланням на приписи Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6.

В результаті перевірки встановлена вагова нестача у розмірі 3 550 кг, про що складний акт №504/п від 07.04.2005р., і позивачем було зупинено приймання продукції для виклику представника відправника.

Внаслідок нез'явлення представника відправника у призначений час приймання продукції здійснено на підставі п.18 Інструкції П-6 за участю представника громадськості. Про встановлену нестачу складений остаточний акт №504 від 08.04.2005р. З урахуванням норми природної втрати відповідальна нестача за розрахунком позивача склала 2 170 кг, що відповідно складає вартість 1 510, 32 грн. Пред'явлену позивачем претензію відповідач залишив без задоволення.

Місцевий господарський суд задовольняючи позов виходив з того, що недостача –це різниця у вазі чи кількості вантажу, прийнятого до перевезення і виданого вантажоодержувачу за однією накладною, і відповідальність вантажовідправника настає за наявності його вини; вантажовідправником, на якого покладено обов'язок щодо заповнення залізничної накладної в даному випадку є відповідач-1, і він несе відповідальність за усі неправильності, неточності та неповноту відомостей, вказаних у накладній, тобто особою, за виною якої виникла недостача, є відповідач-1 як особа, яка неправильно зазначила відомості про масу вантажу в залізничній накладній; недостача вантажу утворилася внаслідок недовантаження продукції постачальником –відповідачем-1 і внаслідок невірного визначення маси вантажу відповідачем-1 позивачеві заподіяно шкоду, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.1166 Цивільного кодексу України, ст.ст.2, 3, 37 Статуту залізниць України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновків про наявність правових підстав для задоволення позову до відповідача-1 в повному обсязі та відмови в позові до відповідача-2 за недоведеністю.

Апеляційний господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши в оскарженій постанові, що позивачем були порушені правила приймання продукції за кількістю, встановлені Інструкцією №П-6, а саме: акт прийомки №504/п від 07.04.2005р. складений не в момент видачі продукції органом транспорту, у присутності лише двох осіб, а не комісійно, і з акту не вбачається, що було забезпечено збереження спірної продукції; 08.04.2005р. комісійно була здійснена прийомка спірної продукції і підписаний акт №504, однак цей акт був підписаний особами, які не брали участь в прийомці 07.04.2005р.; результати прийомки вантажу 07.04.2005р. не відповідають даним, вказаним в акті від 08.04.2005р.; повна прийомка продукції 07.04.2005р. не була здійснена, оскільки не була визначена вага тари за нетто; розрахунок позовних вимог є необґрунтованим, оскільки складений на підставі актів, складених у порушення вимог Інструкції №П-6, які внаслідок цього не мають доказової сили, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про наявність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду і відмови в позові.

Однак доводи суду апеляційної інстанції не спростовують доводів та висновків суду першої інстанції.

Колегія не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що в порушення п.9, 25 Інструкції №П-6 акт прийомки №504/п від 07.04.2005р. складений не в момент видачі продукції органом транспорту, у присутності лише двох осіб, а не комісійно.

Так, згідно п.25 цієї Інструкції якщо при прийманні продукції, з урахуванням пп..17 та 18 Інструкції, буде виявлена нестача продукції відносно даних, зазначених у транспортних і супровідних документах, то результати приймання продукції по кількості оформляються актом, в якому повинно бути зазначено, зокрема, час початку та закінчення приймання продукції, а у випадку коли приймання продукції здійснено з порушенням встановленого строку, причини несвоєчасності приймання продукції, час їх виникнення і усунення. Відповідно до п.9 пп. “а” вказаної Інструкції приймання продукції що надійшла без тари, або у відкритій тарі, здійснюється в момент отримання її від постачальника або із складу органу транспорту, або під час відкриття опломбованих і розвантаження неопломбованих транспортних засобів і контейнерів, але не пізніше строків, встановлених для їх розвантаження. Строки приймання продукції, як вбачається із п.9 Інструкції №П-6, ст.46 Статуту залізниць України, п.2 Правил зберігання вантажів, порушено не було.

Як встановлено місцевим господарським судом приймання та перевірка кількості продукції здійснена позивачем з врахуванням умов договору та з посиланням на приписи Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6. В результаті перевірки встановлена вагова нестача у розмірі 3 550 кг, про що складний акт №504/п від 07.04.2005р., і позивачем було зупинено приймання продукції для виклику представника відправника. У зв’язку з неявкою представника відправника у призначений час приймання продукції здійснено на підставі п.18 Інструкції П-6 за участю представника громадськості. Про встановлену нестачу складений остаточний акт №504 від 08.04.2005р. З урахуванням норми природної втрати відповідальна нестача за розрахунком позивача склала 2 170 кг, що відповідно складає вартість 1 510, 32 грн. Пред'явлену позивачем претензію відповідач залишив без задоволення.

Також колегія не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що із акту прийомки №504/п від 07.04.2005р. не вбачається, що було забезпечено збереження спірної продукції. Із п.16 цього акту, а також акту від 08.04.2005р. вбачається, що з моменту прибуття, приймання і до моменту розвантаження вагонів вантаж знаходився під охороною. Крім того, в матеріалах справи міститься акт №504 від 08.04.2005р. про зважування тари.

За таких обставин постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною і обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Натомість, місцевий господарський суд всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з'ясував дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права, що регулюють їх спірні відносини, а тому прийняте ним рішення належить залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.6, 11110 ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Макіївкокс" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. у справі №17/290 Господарського суду Донецької області скасувати, а рішення Господарського суду Донецької області від 30.01.2007р. у цій справі, залишити в силі.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало