СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.07                                                                                 Справа № 3/273(4/369).

Судова колегія у складі суддів Доманської М.Л. - головуючої, Москаленко М.О.,                Василенко Т.А., розглянувши матеріали  справи за позовом

Державного відкритого акціонерного товариства “Свердловське ШПУ по бурінню стволів та свердловин”, м.Свердловськ  Луганської області

до  Державного підприємства “Луганськвугілля”, м.Луганськ

про стягнення  666860 грн. 61 коп.

за участю  представників сторін:

від позивача: Климчук В.В. (дов. від 17.08.06 № 317),

від відповідача: Селіхов В.В. (дов. від 25.12.07 № 03/5-19),

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Луганської області від 05.10.06 (Суддя Батюк Г.М.) по справі № 4/369 за позовом Державного відкритого акціонерного товариства “Свердловське ШПУ по бурінню стволів та свердловин” до  Державного підприємства “Луганськвугілля” про стягнення  666860 грн. 61 коп. у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладено на позивача.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.07 по справі № 4/369 касаційну скаргу ДВАТ “Свердловське ШПУ по бурінню стволів та свердловин” задоволено частково, рішення господарського суду Луганської області від 05.10.06 у справі № 4/369, справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

За клопотанням відповідача здійснювалась звукова фіксація судового процессу.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області від 19.06.07 для розгляду справи № 3/273 (4/369) призначена судова колегія у складі суддів Доманської М.Л.  (головуючої), Москаленко М.О.,  Василенко Т.А..

Заявою, зданою у судовому засіданні 22.05.07, позивач просить суд не приймати до уваги заяву про поновлення строків позовної давності від 08.09.06 , здану до суду 08.09.06. Вказана заява, що здана у судовому засіданні 22.05.07, прийнята судом.

Заявою про зміну підстав позову, зданою до суду 11.07.07, позивач в порядку ст. 22 ГПК України змінив підставу позову та звернувся з проханням стягнути з відповідача борг у сумі 666860 грн. 61 коп. , що виник на підставі договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д. Заява позивача про зміну підстав позову, здана до суду 11.07.07, приймається судом як така, що не суперечить ст.22 ГПК України.  Підставою позову слід вважати  договір від 23.12.96 № 2-6/12/14д.

Відповідач у відзивах та доповненнях до відзиву на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на наступне:

-           сплинув строк позовної давності щодо заявленого боргу;

-          заборгованість за виконані позивачем роботи погашались шляхом заліку за поставлену вугільну продукцію та елекроенергію;

-          відповідачем списана кредиторська заборгованість по ДВАТ “ Свердловське ШПУ” у сумі 666860 грн. 61 коп., у зв’язку зі спливом строку  позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників  сторін, суд прийшов до наступного.

Між  ДП “Шахта ім. XIX з”їзду КПРС” В.О.”Луганськвугілля” (правонаступником є ДВАТ “Шахта ім. XIX з”їзду КПРС” , правонаступником якого в свою чергу є ДП “Луганськвугілля” -  відповідач у справі) та позивачем у справі був укладений договір підряду на капітальне будівництво від 23.12.96 № 2-6/12/14д на 1997 рік за об”єктом ”Вентиляційна свердловина діаметром 3500х16мм, глибиною 680м на “Шахті ім. XIX з”їзду КПРС” В.О.”Луганськвугілля” (а.с.53-54 том 1), за умовами якого “Замовник”( ДП “Шахта ім. XIX з”їзду КПРС” В.О.”Луганськвугілля”) замовляє і оплачує, а “Підрядник”( позивач у справі)  зобов”язується згідно з проектом , затвердженим у встановленому діючим законодавством порядку, робочими кресленнями, переданим на здійснення робіт, відповідно з нормами будівельного виробництва і узгодженим графіком виробництва будівельно - монтажних робіт в строк  з 01.01.97 по 31.12.97 здійснити будівництво даного об”єкту.

Відповідно до п.3.1 договору виконані підрядником роботи помісячно приймаються замовником за формами №№ 2 і 3.

За умовами  п. 3.2 договору “Замовник” зобов”язаний оплатити виконану  “Підрядником” і прийняту роботу протягом 20-ти діб після пред’явлення платіжної вимоги “Підрядником”.

Відповідно до додатку № 2 до договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д "Особливі  умови" (а.с.9 том 2) «Замовник»відвантажує вугілля «Підряднику»за виконані будівельно - монтажні роботи та інші витрати щомісячно,але не підніше 10 числа місяця наступного за звітним за ціною, що склалась на день закриття форм №№ 2,3 за звітний місяць.

Вказані умови договору щодо порядку та строків оплати є альтернативними, та не суперечать нормам чинного законодавства.

Позивач посилається на те, що  свої зобов”язання в частині виконання робіт у період січень-грудень 1997 виконав, але відповідач свої зобов”язання по оплаті за виконані роботи виконував несвоєчасно і не у повному обсязі, в рахунок погашення боргу проведені заліки по електроенергії, у тому числі за договором від 23.12.96 № 2-6/12/14д на суму 196189 грн. 39 коп. За розрахунком позивача загальна заборгованість за вказаним договором складає 666860 грн. 61 коп.,  яку позивач  просить стягнути з відповідача на свою користь

При цьому, зазначає, що платіжна вимога до оплати не пред’являлась. Право позивача порушене після списання боргу "Замовником" 23.02.05, та з моменту звернення до суду з даним позовом слід вважати пред'явленою платіжну вимогу за вказаним договором.

Позивачем на адресу відповідача направлений лист  від 18.04.06 № 163 з проханням затвердити графік погашення заборгованості перед ДВАТ “Свердловське ШПУ по бурінню стволів і свердловин”(а.с.21-22 том 1).

Відповідач листом від 16.06.06 № 03/2-310  повідомив позивачу, що заборгованість ВП”Шахта ім.. XIX з”їзду КПРС” ДП “Луганськвугілля” перед позивачем за виконані  роботи по споруді вентиляційної свердловини була списана шахтою (а.с.23 том 1).

Відповідач позовні вимоги відхилив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву  та поясненнях.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,  кожна сторона повинна довести ті  обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач 09.09.06 звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи у сумі 666860 грн. 61 коп., що виникла за договором від 23.12.96 № 2-6/12/14д.

Сума заявленої до стягнення заборгованості підтверджена матеріалами справи, у тому числі актами форми КБ-2в, довідками КБ-3 за заявлений період, які підписані представниками сторін.

У доповненні до відзиву від 31.07.07 № 09/980 та у судовому засіданні 31.01.07 повноважний представник відповідача підтвердив, що відповідні акти форми КБ-2в та довідки форми КБ-3 за січень 1997 на суму 106727 грн., за лютий 1997 на суму 243500 грн., за березень 1997 на суму 58395 грн., за квітень 1997  на суму 54004 грн. , за травень  1997 –55795 грн., червень 1997 –54005 грн., липень 1997 –55798 грн., серпень 1997 –55798 грн., вересень 1997 –54403 грн., жовтень 1997 –55798 грн., листопад 1997 –35131 грн., та за грудень 1997 року на суму 36296 грн. підписані сторонами саме за договором від 23.12.96 № 2-6/12/14д, що є підставою позову.

Стаття 34 Господарського кодексу України встановлює, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не довів суду, що заявлений до стягнення борг виник за інший період чи за іншим договором, ніж це заявлено у позові.

Представниками сторін не надано до суду належних доказів того, що сторонами проведені відповідні взаємозаліки по електроенергії, у тому числі за договором від 23.12.96 № 2-6/12/14д на суму 196189 грн. 39 коп., не доведено погашення заявленої заборгованості у будь-який інший спосіб, передбачений умовами договору, у том числі грошовими коштами чи поставкою вугілля. Надані до суду відповідні рахунки на електроенергію та на вугілля не є належними доказами у даній справі, не містять посилань на договір від 23.12.96 № 2-6/12/14д, чи інші договори між сторонами у справі.

Оскільки позивач вимагає за позовом стягнення заборгованості у сумі 666860 грн. 61 коп., тобто грошові кошти, а не погашення вказаної заборгованості шляхом поставки вугілля, слід застосовувати умови договору щодо порядку та строків оплати, які містяться у п. 3.2  договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д, а не у п.2 вищевказаного додатку № 2 до договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д "Особливі  умови".

Як вже зазначалось,  за умовами  п. 3.2 договору “Замовник” зобов”язаний оплатити виконану  “Підрядником” і прийняту роботу протягом 20-ти діб після пред’явлення платіжної вимоги “Підрядником”.

Як свідчать матеріали справи, підтверджено позивачем у справі та не спростовано відповідачем у справі, відповідна платіжна вимога позивачем відповідачеві до оплати не пред»являлась. Пред»явлення позову до суду не є рівнозначним пре»явленню такої платіжної вимоги відповідно до умов договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що строк оплати заявленої до стягнення заборгованості у сумі 666860 грн. 61 коп. не наступив відповідно до умов договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д, тому у задоволені позову слід відмовити повністю.

Відповідач у відзивах на позов та доповненнях до відзиву  наполягає на тому, що строк позовної давності відносно заявленої до стягнення суми заборгованості сплинув.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок.

Статтею 256 ЦК України, встановлено, поняття позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність  встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. З ст. 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, те, що строк оплати заявленої до стягнення заборгованості у сумі 666860 грн. 61 коп. не наступив відповідно до умов договору від 23.12.96 № 2-6/12/14д, заперечення відповідача за відзивом та доповненнями до відзиву відхиляються судом за необґрунтованістю.

Таким чином у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.44,49ГПК України витрати по держмиту та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення :  01.08.07.

Суддя                                                                                                    М.Л. Доманська

Суддя                                                                                                     М.О. Москаленко

Суддя                                                                                                      Т.А. Василенко