ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

23.07.07                                                                                           Справа№ 5/1073-3/155А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  ВАТ „Електрон Банк”, м.Львів

до  відповідача : Державної податкової інспекції у  м.Львові

Про  визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /1/3139 від 22.02.2007р.

За участю представників:

Від  позивача:  Буковинський Т.Й. - представник

Від  відповідача: Борівець І.Б. - представник

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: ВАТ „Електрон Банк”, м.Львів звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у  м.Львові про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/1/3139 від 22.02.2007р.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити  позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній  заяві, матеріалах справи  та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав і мотивів, викладених в своїх поясненнях, просив позов залишити без задоволення.

В судовому засіданні 11.07.2007 року оголошувалась перерва до 23.07.2007 року.

Повний текст рішення виготовлений  , підписаний  та оголошений 23.07.2007 року.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши  матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності , встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у  м.Львові проводилась планова виїзна перевірка ВАТ „Електрон Банк”, м.Львів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 30.06.2006 року. За результатами перевірки складено Акт №178/22-0/19358632 від 15.12.2006 року на підставі, якого винесено податкове повідомлення-рішення  №/0/22094 від 25.12.2006 р., яким позивачу було донараховано суму податкового зобов’язання в розмірі 18995,37 грн. в тому числі : за основним платежем в розмірі 6331,79 грн., за штрафними санкціями в розмірі 12663,58 грн.

Зазначене рішення оскаржувалось платником податків в адміністративному порядку. За результатами розгляду первинної скарги 20.02.2007 року ДПІ у м. Львові податкове повідомлення-рішення №/0/22094 від 25.12.2006 р. скасовано в частині визначення податку з доходів нерезидента в сумі 5635,19 грн. та застосованої штрафної санкції в сумі 11270,38 грн. В решта частині податкове повідомлення-рішення №/0/22094 від 25.12.2006 р.  залишене без змін. За наслідками розгляду первинної скарги 22.02.2007 року Державною податковою інспекцією у  м.Львові  прийнято податкове повідомлення рішення  №/1/3139 яким ВАТ „Електрон Банк” визначено податкове зобов’язання за платежем: податок на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 2089,80 грн. в тому числі 696,60 грн. за основним платежем та 1393,20 грн. за штрафними ( фінансовими) санкціями.

ВАТ „Електрон Банк” не погоджується із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення .

При  прийнятті  постанови,  суд  виходив  з наступного :

Податкове повідомлення-рішення № /1/3139  від 22.02.2007 р. прийняте відповідачем на підставі акту перевірки №178/22-0/19358632 від 15.12.2006 року,  в якому зафіксовано порушення позивачем :

-           п.13.2 ст.13 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - підприємство у 2004 році  ВАТ „Електрон Банк”   не утримало і не внесло до бюджету податок з доходів нерезидента на загальну суму 6331,79 грн. по договору № ФС/ПУ 03-110 від 21.01.03 р.

Відповідно до п. 13.2  ст.13 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" резидент, що здійснює на користь нерезидента будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності, зобов'язаний утримувати під час виплати такого доходу та додатково сплачувати податок на репатріацію доходів у розмірі 15 % від суми такого доходу за рахунок такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Положеннями абзацу 1 ст.7 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків (ратифікованої 06.10.95 р. ) передбачено, що „прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується лише в цій Договірній Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво”.

Відповідно до ст.ст. 12,17 Закону України від 22.12.93 р. N 3767-XII "Про міжнародні договори" міжнародні договори України підлягають неухильному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 19 Закону України від 18.02.97 р. N 77/97-ВР "Про систему оподаткування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, ратифікованим Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містять закони України про оподаткування, то застосовуються правила міжнародного договору.

Аналогічними є положення ст. 18 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" яким регламентовано, що якщо міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на Порядок звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України №470 від 06.05.2001 р. , п.4 якого передбачено, що підставою для звільнення від оподаткування  доходів із джерелом їх походження з України є подання  нерезидентом довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а також інші документи, якщо це передбачено міжнародним договором. Довідка видається компетентним органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором, за встановленою формою або згідно із законодавством такої країни. Довідка, яка надається за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України та містити певну інформацію. Довідка дійсна в межах календарного року, в якому вона видана.

При цьому відповідач стверджує, що пільга згідно з п. 1 ст. 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків, підписаної 08.02.95 р., яка набула чинності з 03.08.99 р., щодо звільнення від оподаткування доходів нерезидента, надається лише за умови дотримання певного порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від  06.05.2001 р. N 470, зокрема, на підставі подання нерезидентом довідки, а особою, яка виплачує доходи нерезидентові, звітів про виплачені доходи, утримані та перераховані до бюджету податки на доходи нерезидентів.  Такі доводи відповідача є необґрунтовані і суперечать положенням чинного законодавства.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Слід звернути увагу на те, що порядок сплати і розмір податку на доходи нерезидентів встановлений ст. 13 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", яка не містить вказівок будь-якому органу виконавчої влади на додаткову розробку нормативно-правових актів і не надає повноважень зі встановлення додаткових умов для застосування її норм.

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача, про те, що постанова Кабінету Міністрів України № 470 від 06.05.2001 р. не поширюється на правовідносини між підприємствами Росії та України в зв'язку з тим, що Угодою між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків подання будь-яких довідок чи іншої інформації стосовно отримання права для уникнення подвійного оподаткування не передбачено.

Крім того, оцінивши правовідносини, що існували у позивача з підприємствами-нерезидентами згідно з цивільно-правовими угодами, суд вважає, що здійснені за ними позивачем виплати нерезиденту підпадають під дію пп. "й" п. 13.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" . У цьому пункті визначено, що доходи у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів (робіт, послуг), переданих (виконаних, наданих) резиденту від такого нерезидента, не є доходами, отриманими нерезидентом з джерелом їх походження з України, з яких згідно з п. 13.2 ст. 13 вказаного Закону необхідно утримувати податок на репатріацію.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене,  керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення № /1/3139 від 22.02.3007 року.

3. Судові витрати покласти на Позивача.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України  23.07.2007р.

Суддя