СУД
Ухвала

Іменем України

місто севастополь

09
серпня 2007 року

Справа
№ 2-24/2640-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Градової О.Г.,

суддів
Волкова К.В.,

Дугаренко О.В.,

секретар
судового засідання                                        Алєєва А.М.

за участю
представників сторін:

позивача
: Молчан О.С.,
довіреність бн від 17 липня 2007 року,

відповідача: : не з'явився;

розглянувши
апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на
постанову Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 22 травня 2007 року у
справі № 2-24/2640-2007А за позовом                                                  суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Державної
податкової  інспекції у місті Сімферополі
в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053) про
визнання  нечинними  податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся з позовом про визнання недійсними податкових  повідомлень-рішень відповідача про визначення
йому податкових  зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб з штрафними санкціями на загальну суму 9.193,71грн. і
податку на додану вартість з штрафними санкціями на загальну суму 21.216,27грн.

Позов
обґрунтовано тим, що позивач співпрацював з товариством з обмеженою
відповідальністю "Леокос" та відніс суми податку на додану вартість
по цим операціям до податкового кредиту, витрати до валових витрат у періоди,
коли документи цього товариства не були визнані судовим рішенням недійсними,
товариство було зареєстровано платником податку на додану вартість.

При
розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачем
донараховані позивачу податки -з доходів фізичних осіб та на додану вартість,
підставою для донарахування було те, що позивач співпрацював з товариством
"Леокос", документи якого у подальшому були визнані недійсними.

Постановою
місцевого господарського суду позов задоволено, визнані нечинними податкові
повідомлення-рішення, з Державного бюджету України на користь позивача стягнуто
3,40грн. судового збору.

Судове
рішення мотивовано тим, що позивач оподатковував операції  з товариством "Леокос" у період,
коли ще не було прийнято судового
рішення про визначення статутних документів цього товариства недійсними.

Відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції
скасувати, у позові відмовити, тому що воно прийнято з порушенням норм
матеріального права.

З
заперечень на апеляційну скаргу слідує, що позивач не згодний з апеляційною
скаргою, тому що формував податковий кредит на підставі податкових накладних
платника податку на додану вартість -товариства "Лекос", валові
витрати також підтверджені документами юридичної особи.

У
судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заперечень на
апеляційну скаргу. Відповідач не скористався правом на участь його представника
у судовому засіданні, повістку отримав ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 94 т.2).

На
підставі статей 184, 195, 196, 198 Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційний господарський суд витребував додаткові докази (а.с. 20-41,
49-64, 71-86 т.2), розглянув справу і встановив
наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2
року керівником Державної податкової інспекції в місті Сімферополі ОСОБА_2 на
підставі акту перевірки НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року прийняті податкові
повідомлення-рішення про визначення позивачу податкових зобов'язань :

1)
НОМЕР_2 з податку на додану вартість у сумі 14.144,18грн., штрафних санкцій
-7.072,09грн., усього 21.216,27грн. (а.с. 10, 78 т.1),

2)
НОМЕР_3 з податку з доходів фізичних осіб у сумі 9.193,71грн. (а.с. 9, 79 т.1).

Ці
податкові повідомлення-рішення були оскаржені у позасудовому порядку, але
рішеннями податкових органів залишені без змін, про що позивачу своєчасно
направлені мотивовані рішення (а.с. 11-18, 34-47 т.1, 26-41 т.2).

За
результатами розгляду скарг та з метою доведення до платника податків строку
сплати податкових зобов'язань ІНФОРМАЦІЯ_4 року тією ж посадовою особою
відповідача прийняті податкові повідомлення-рішення:

1)
НОМЕР_4 з податку на додану вартість у сумі 14.144,18грн., штрафних санкцій
-7.072,09грн., усього 21.216,27грн. (а.с. 62, 90 т.1),

2)
НОМЕР_5 з податку з доходів фізичних осіб у сумі 9.193,71грн. (а.с. 61, 91
т.1).

Предметом
спору є усі чотири податкових повідомлення-рішення.

З
вказаного акту перевірки слідує, що підставою для донарахування податків стало
те, що позивач у ІНФОРМАЦІЯ_6року відніс до валових витрат 70.720,82грн. та у
ІНФОРМАЦІЯ_5 року до податкового кредиту 14.144,18грн. по операціям з
товариством з обмеженою відповідальністю "Леокос", Статут, державна
реєстрація та свідоцтво платника податку на додану вартість якого визнані
недійсними рішенням Деснянського районного суду міста Києва від ІНФОРМАЦІЯ_7
року (а.с. 19-33, 80-82 т.1).

Позивач
не оспорює того факту, що відніс до валових витрат та податкового кредиту суми
по операціям з товариством "Леокос". Це підтверджується
податковими  деклараціями (а.с. 24-25
т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року Деснянським районним
судом міста Києва прийнято рішення у справі НОМЕР_6 за позовом Державної
податкової інспекції у Деснянському районі міста Києва до ОСОБА_3 і товариства з
обмеженою відповідальністю "Леокос" про визнання недійсними
установчих документів, свідоцтва про державну реєстрацію, свідоцтва про
реєстрацію платником податку на додану вартість. Позов задоволено. Рішення не
оскаржувалося та набрало законної сили через один місяць. (а.с. 76 т.1, 20-22
т.2).

Цим судовим рішенням встановлено, що
засновник ОСОБА_3 заснував товариство за проханням невстановленої особи та за
винагороду, без наміру здійснювати підприємницьку діяльність. Товариство мало
державну реєстрацію  22 листопада 2003
року отримало свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

На підставі цього рішення суду,
ІНФОРМАЦІЯ_8 року податковим органом складений акт про анулювання свідоцтва про
реєстрацію товариства "Леокос" платником податку на додану вартість з
моменту видачі (а.с. 75 т.1, 23 т.2).

Договір поставки, квитанції к прибутковому
касовому ордеру, накладні і податкові накладні підтверджують той факт, що
позивач на виконання договору від ІНФОРМАЦІЯ_9 року у ІНФОРМАЦІЯ_5року оплатив
товариству "Леокос" готівкою 8.486,50грн., 50.919грн., 7.486,50грн.,
8.486,50грн., 7.486,50грн. та у цьому ж місяці отримав від цього товариства
мазут (а.с. 93-107 т.1, 49-64, 71-86 т.2).

Відповідно до частини 1 підпункту 7.4.5
Закону України "Про податок на додану вартість" N168/97-ВР від 3
квітня 1997 року (зі змінами на час оподаткування, далі Закон України
№16897-ВР), за порушення якого позивач залучений відповідачем до
відповідальності, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними.

Однак позивач включив до податкового
кредиту суми сплаченого продавцю товару податку у вартості товару, ці суми
податку підтверджені податковими накладними, виданими зареєстрованим на той час
платником податку на додану вартість. Визнання у майбутньому недійсним
свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість не може впливати
на законність дій позивача, тому що він не міг знати про те, що буде прийнято
та набере законної сили рішення суду про визнання такого свідоцтва недійсним.

Також податковим органом не
доведений факт того, що податкові накладні були підписані не уповноваженою
товариством "Леокос" особою. Вказане судове рішення такого факту
також не встановило.

Відповідно до частини 3 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з
громадян" N13-92 від 26 грудня 1992 року (зі змінами на час оподаткування,
за порушення статті 13 якого позивач залучений до відповідальності) до складу
витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів від здійснення
підприємницької діяльності, належать витрати, які включаються до складу валових
витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України
"Про оподаткування прибутку підприємств".

Згідно з підпунктом 5.2.1 і
абзацу 4 підпункту 5.3.9 Закону України "Про оподаткування прибутку
підприємств" (в редакції Закону України №28397-ВР від 22 квітня 1997
року, зі змінами на час оподаткування) до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції; не
належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як
вказано, позивач включив до валових витрат суми витрат, сплачених на придбання
мазуту, це пов'язано з господарською діяльністю позивача, якою є оптова
торгівля пічним паливом та мазутом (що встановлено при перевірці), ці витрати
підтверджені відповідними платіжними та іншими документами (квитанціями к прибутковому
касовому ордеру, накладними та договором).

При цьому, посилання відповідача
на те, що вказані документи виписані товариством "Леокос", державна
реєстрація якого визнана судовим рішенням недійсною з моменту реєстрації, не
можуть впливати на законність дій позивача, тому що вказане товариство надало
позивачу ці документі, коли рішення суду не набрало законної сили, тобто це
товариство мало цивільну правоздатність, і надані документи, у тому числі
договір, не визнані недійсними. Також не встановлений факт підписання цих
документів не уповноваженою товариством особою.

На підставі вказаного,
апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і
задоволенню не підлягає, судове рішення прийнято без порушень норм
матеріального права і тому підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 195, пунктом 1
статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті
254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу  Державної податкової  інспекції у місті Сімферополі в Автономній
Республіці Крим залишити без задоволення.

Постанову Господарського
суду Автономної Республіки Крим  від 22
травня 2007 року у справі № 2-24/2640-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду України шляхом подачі касаційної скарги
протягом одного місяця після набрання законної сили цією ухвалою та в порядку,
передбаченому статтею 212 Кодексу

адміністративного  судочинства України.

Головуючий суддя                                        О.Г.
Градова

Судді
К.В. Волков

О.В. Дугаренко