ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 червня 2007 р.

№ 19/214

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого, судді                    Кузьменка М.В.,

судді                                        Васищака І.М.,

судді                                        Палій В.М.,

розглянувши    касаційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1

на                    рішення господарського суду
Полтавської області від 16.01.2007р. та

постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду

від 03.04.2007 р.

у справі          №19/214

за позовом     Приватного підприємця ОСОБА_1

до                       Закритого акціонерного
товариства "Ізумруд"

3-тя особа      Товариство з обмеженою відповідальністю
"Ізумруд ЛТД"

про                      визнання договору
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на  рішення господарського суду Полтавської
області від 16.01.2007р. та постанову Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 03.04.2007 р. у справі №19/214.

Вказана скарга не може бути прийнята
до розгляду і підлягає поверненню скаржникові з таких підстав.

Основні вимоги, що пред'являються
до форми і змісту касаційної скарги, викладені у статті 111 Господарського
процесуального кодексу  (ГПК)
України.  Доповідач: Палій В.М.

Так, відповідно до ч.4 названої
статті, до скарги додаються докази сплати державного мита.

Згідно ч.1. п.3 ст.1113
ГПК України касаційна скарга не приймається і повертається без розгляду якщо до
скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому
порядку і розмірі.

Відповідно до ст.6 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито” державне мито, що справляється з
касаційних скарг на рішення та постанови господарських судів  сплачується за місцем розгляду та
оформлення документів і зараховується до державного бюджету України.

До касаційної скарги скаржником
додана квитанція НОМЕР_1 від 29 квітня 2007р. на суму 42,50 грн., яка не може
бути сприйнята судом в якості належного доказу сплати державного мита у
встановленому порядку, оскільки
державне мито скаржником сплачено за такими реквізитами:
“отримувач" Верховний Суд України, “банк одержувача” РУДКУ Києв”,
р/р 0007, що в силу ч.1 п.3 ст.1113 ГПК України є
підставою для повернення касаційної скарги.

Одночасно колегія суддів зазначає,
що листом від 27 лютого 2006р. за вих.№07-10/52 Державне казначейство України у
м.Києві повідомило  банківські реквізити
для сплати державного мита до Державного бюджету, що справляються з заяв, які
подаються до Вищого господарському суду України.

Так, на момент оплати скаржником
державного мита, воно підлягало перерахуванню
з урахуванням наступних реквізитів:

Банк: УДК у м.Києві

МФО: 820019

отримувач -ВДК  у Печерському районі м.Києва;

розрахунковий рахунок
0007;

код економічної класифікації
доходів 22090200, символ звітності банку -095.

Допущене скаржником порушення є
підставою для повернення касаційної скарги.

Керуючись п. 4    статті 1113 ГПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 на  рішення
господарського суду Полтавської області від 16.01.2007р. та постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р. у
справі №19/214  та додані до неї
документи повернути.

Головуючий, суддя                                                                      М.В.Кузьменко

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
В.М.Палій