ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2007 р.
№ 4/1пн

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Прокурора міста Донецька

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від  14.05.2007 року

у справі
№4/1пн господарського суду Донецької області

за позовом
Прокурора м.Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської ради

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “МВА”

про
повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

за участю представників сторін від:

позивача:  не з’явились

відповідача: Момот О.В. –за довіреністю від 25.07.2007р.

прокуратури: не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.02.2007 року (суддя Гринько С.Ю.) позов задоволено; зобов’язано ТОВ “МВА” повернути самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,0131га, розташовану за адресою: м.Донецьк, вул.Університетська (на південь від будинку №18) шляхом зносу будівель, розташованих на земельній ділянці; стягнуто з відповідача до державного бюджету 85грн. державного мита та на користь ДП  “Судовий інформаційний центр”  витрати в розмірі 118грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. (судді М’ясищев А.М. –головуючий, Алєєва І.В., Шевкова Т.А.) рішення господарського суду Донецької області від 22.02.2007 року скасовано; в позові відмовлено.

В касаційному поданні прокурор м.Донецька просить постанову скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а рішення місцевого господарського суду –залишити без змін.

Відповідач у відзиві на касаційне подання просить відмовити в його задоволенні.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що касаційне подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПП “Сотел” (продавець) та ТОВ “МВА” (покупець) 02.06.2005р. укладено договір купівлі-продажу рухомого майна, а саме торговельного павільйону, розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Університетська (на південь від будинку № 18), загальною площею 55м. Згідно п.10 договору продавець зобов'язався передати павільйон покупцеві 02.06.2005р.

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області 09.10.2006р. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства ТОВ “МВА”, за наслідками якої складено акт. Перевіркою виявлено, що підприємство використовує земельну ділянку площею 0,0131га під розміщення торгового павільйону та гостьової автостоянки по вул. Університетська, 18 у Ворошиловському районі м.Донецька на землях житлової та громадської забудови без правовстановлюючих документів (без встановлення її меж в натурі (на місцевості), без документа, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації, що є порушенням ст. 125 Земельного кодексу України.

З метою усунення вищевказаних порушень Управлінням з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області 09.10.2006р. винесено припис №002038, яким відповідача зобов'язано до 09.11.2006р. оформити правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності чи право користування земельною ділянкою.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.11.2006р. та припису № 005126 від 27.11.2006р., ТОВ “МВА” документи на земельну ділянку не оформило.

У відповідності до ст.377 ЦК України до особи,  яка  придбала  житловий  будинок,  будівлю  або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до  набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Частиною 1 ст.120 Земельного кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ст.ст. 116, 124 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України “Про оренду землі” громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводять ся у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що з метою отримання права користування ТОВ “МВА” листом від 11.07.2005р. звернулося до міського голови м. Донецька із заявкою про виділення земельної ділянки загальною площею 131м , попередньо погодивши це питання з головою Ворошиловської районної в м. Донецьку ради.

Листом № 01/43-3419 від 09.06.2006р. міський голова повідомив заявника про дозвіл виконкому Донецької міської ради на підготовку матеріалів для розробки технічної документації для переоформлення земельної ділянки в оренду під існуючий об'єкт - торгівельний павільйон та гостьову автостоянку по вул. Університетська, 18 у Ворошиловському районі м. Донецька.

На підставі матеріалів справи встановлено, що відповідачем отримані позитивні висновки від управління земельних ресурсів, Центрально-Донецької регіональної екологічної інспекції, науково-методичного відділу охорони пам'яток історії та культури, управління містобудування та архітектури, юридичного відділу міськвиконкому, голови Ворошиловської районної ради м. Донецька.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на виконання вимог Управління з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області відповідачем проведені всі необхідні дії щодо оформлення документів на право користування земельною ділянкою.

Також апеляційний суд прийняв до уваги, що ТОВ “МВА” у зв'язку з тривалим часом оформлення правовстановлюючих документів звернувся до господарського суду із позовом про зобов'язання Донецької міської ради укласти договір оренди земельної ділянки. Рішенням господарського суду Донецької області від 19.04.2007р. у справі №43/54пд позовні вимоги задоволено. Інформації щодо оскарження чи скасування даного рішення позивач та скаржник суду не надали.

Колегія вважає, що апеляційний господарський суд правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин і дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про повернення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки в порядку ст.212 ЗК України.

Так, статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Поняття самовільне зайняття земельних ділянок визначено у ст.1 Закону України “Про державний контроль за використанням та охороною земель” як будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Зважаючи на встановлення судом апеляційної інстанції вищевикладених обставин, слід погодитись з висновком суду про відсутність передбачених законом обставин, які свідчать про самовільне зайняття спірної земельної ділянки.

Доводи, викладені у касаційному поданні, є безпідставними, оскільки їм була надана вичерпна оцінка апеляційним судом. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України.

Твердження оскаржувача про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. у справі №4/1пн залишити без змін, а касаційне подання –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький