ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2007 р.
№ 2-2/3924-2003

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,
Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників:

позивача

відповідача

розглянувши у відкритому засіданні касаційну скаргу
Приватного підприємства “Агропромислова компанія “Рис-Холдінг”

на ухвалу
від 19 грудня 2006 року
господарського суду Автономної Республіки Крим

та постанову
від 15 березня 2007 року
Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі за позовом
Приватного підприємства “Агропромислова компанія “Рис-Холдінг”

до
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю  “Мічуринець”

про
стягнення 54595,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від Автономної Республіки Крим  від 24 лютого 2003р. постановлено стягнути з СТОВ “Мічуринець” на користь ПП АПК “Рис-Холдінг” 17014,20 грн. боргу, 17219,10 грн. процентів за користування  товарним кредитом, 10000 грн. штрафу, 560,14 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

11 березня 2003 року згідно рішення суду видано наказ.

10 жовтня 2006 року  позивач у справі звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим  із заявою про видачу дублікату наказу від 11.03.2003р. у зв’язку з втратою оригіналу наказу.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.12.2006 року, залишеною без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від  15 березня 2007 року, у видачі дублікату наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.03.2003 року відмовлено.

У касаційній скарзі ПП АПК “Рис-Холдінг” просить вказані судові рішення скасувати як прийняті з порушення  норм матеріального  та  процесуального права. Відзив на касаційну скаргу від відповідача не надходив.

Перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень,  суд вважає, що касаційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.115 ГПК України  рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України  і виконуються у порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.

Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, ст.11 Закону України “Про судоустрій”.

Згідно ст.116 ГПК України  виконання рішення господарського суду  провадиться на підставі виданого наказу, який  є виконавчим документом.

Статтею 120 ГПК України встановлено, що у разі втрати  наказу господарський суд може видати  його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся  із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред’явлення наказу до виконання.

Приймаючи ухвалу про відмову у видачі дублікату наказу від 11.03.2003 року, господарський суд Автономної Республіки Крим, з яким погодилася апеляційна інстанція, виходив з того, що  строк для пред’явлення наказу  до виконання закінчився  і у суду немає підстав  для видачі його дублікату.

Проте, з вказаними висновками погодитися не можна, враховуючи наступне.

Розглядаючи заяву позивача про видачу дублікату наказу від 11.03.2003 року та  приймаючи відповідні рішення у справі, господарські суди не звернули уваги та не дали належної правової оцінки наявності у справі постанов державної виконавчої служби Джанкойського РУЮ від 24.12.2003 року та 12.02.2004р., згідно яких в першому випадку наказ було повернуто стягувачу за відсутності на рахунку боржника грошових коштів, а в іншому відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв’язку з ліквідацією боржника –СТОВ “Мічуринець”.

Суди також не врахували, що  на час прийняття зазначених постанов були внесені зміни  до Закону України “Про виконавче провадження”, згідно якого строк для пред’явлення наказу до виконання встановлено три роки.

Відповідно ж до вимог ст.22 Закону України “Про виконавче провадження” строк пред’явлення виконавчого документа до виконання переривається пред’явленням виконавчого документа до виконання.

Враховуючи зазначені вимоги закону, господарському суду необхідно було б з метою повного з’ясування обставин справи витребувати у ДВС та оглянути  в судовому засіданні виконавчі переведення по виконанню спірного наказу.

За вказаних обставин, суд вважає, що судові рішення попередніх інстанцій як прийняті з порушенням  норм матеріального  та  процесуального права  не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене та відповідно до вимог закону прийняти рішення у справі.

На підставі викладеного,  керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 грудня 2006 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 15 березня 2007 року скасувати, частково задовольнивши касаційну скаргу.

Справу  передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим  в іншому складі суду.

Головуючий, суддя                                                                        В.Дерепа

Судді                                                                                                     Б.Грек

Л.Стратієнко