ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2007 р.
Справа № 7а/44-1796

10 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання  Підлубній О.В.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства „Перспектива”, м. Тернопіль, бульвар С.Петлюри,6, 46000

до відповідача: Управління Пенсійного Фонду України в м. Тернополі, м. Тернопіль, вул. Руська, 17, 46008.

за участю представників сторін:

позивача:                    Снітинський   Б.Є.–довіреність №11 від 03.05.07р..;

Махновецька В.О. –довіреність № 10 від 03.05.07р;

відповідача:              Калашник Н. Я. –довіреність № 6591/04 від 11.07.07р..

Суть спору:

Приватне підприємство „Перспектива”, звернулося з позовом про визнання нечинними рішень №№ 263,264,265 прийнятих Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Тернополі 19.03.2007р.про застосування до підприємства фінансових санкцій.

Представникам сторін в судовому засіданні роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що рішення прийняті у відповідності до чинного законодавства у зв’язку з несвоєчасною сплатою позивачем страхових внесків.

В засіданні з 17.07.2007р. по 20.07.2007р., на підставі ст. 150 КАС України, оголошувалася перерва для надання можливості позивачу подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог, а  саме Розрахунки суми страхових внесків за спірний період.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  встановлено:

-          Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Тернополі 19.03.2007р. на підставі п.2.ч.9 ст.106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. (далі Закон про пенсійне страхування) прийняті рішення №№ 263,264,265 про застосування до Приватного підприємства „Перспектива” фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, а саме:

-          Рішення №263 застосовано 1952,47 грн. штрафу , що складає 10% від суми простроченого платежу та 132,13грн. пені;

-                    - Рішення №264 застосовано 6493,87 грн. штрафу , що складає 20% від суми простроченого платежу та 1942,84грн. пені;

-          Рішенням №265 застосовано 1608,7 грн. штрафу , що складає 50% від суми простроченого платежу та 299,7грн. пені.

Як стверджує відповідач , санкції застосовані за прострочення терміну  сплати страхових внесків в розмірі 31,8% та 32% за період з 20.07.2005р. по 20.11.2006р. та 0,5 – 0,2 % за період з 20.02.2004р. по 22.01.2007р., дані яких відображені  платником в Розрахунках суми страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за спірний період та даних картки особового рахунку страхувальника.

Позивач проти доводів відповідача заперечує і просить суд врахувати, що перебуває на спрощеній системі оподаткування , а дані Розрахунків заповнює згідно  Закону про пенсійне страхування, крім того рішення прийняті всупереч законодавству , що регулює порядок застосування фінансових санкцій.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, заслухавши пояснення представників сторін, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов  підлягає задоволенню.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до ст.64 Закону про пенсійне страхування, контролюючим органом стосовно нарахування, обчислення та сплати страхових внесків є головні управління та управління Пенсійного фонду (територіальні органи виконавчої дирекції Пенсійного фонду України), які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати зобов’язань платниками страхових внесків та застосовувати фінансові санкції за порушення строків сплати внесків.

До суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи Пенсійного фонду застосовують заходи передбачені Законом про пенсійне страхування, шляхом прийняття рішень ,порядок прийняття яких передбачений п.9.3.2. „Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України „ затвердженої постановою ПФ України від 19.12.2003р. на виконання Закону про пенсійне забезпечення (далі Інструкція), яка є обов’язковою для застосування при прийнятті рішень щодо притягнення до відповідальності платника страхових внесків, шляхом застосування санкцій .

Відповідно до ч. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

В даному випадку, доказом правомірності притягнення суб’єкта господарювання до відповідальності за порушення норм Закону про пенсійне страхування  є факт несвоєчасної сплати ним страхових внесків .

Так, управління, на підтвердження правомірності прийняття спірних рішень посилається на дані Розрахунків подані страхувальником та дані карток його особового рахунку , з яких не можливо встановити порушення платником строків сплати погоджених ним зобов’язань зазначених в Розрахунках , оскільки:

- пенсійне страхування відповідно до ст.ст. 2, 4 „Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування” від 14.01.1998р. є окремим видом загальнообов’язкового державного соціального страхування і здійснюється в порядку передбаченому законами та іншими нормативно – правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні;

- відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні щодо порядку та розміру сплати збору на пенсійне страхування регулюються Законом України „Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991р. (далі Закон), Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. (далі Закон про пенсійне страхування), Законом України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997р. (далі Закон про збір), Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” від 03.07.1998р. (далі Указ) прийнятого відповідно до п. 4 розділу ХV „Перехідні положення” Конституції України та Законом України „Про державну підтримку малого підприємництва” від 19.10.2000р. (далі Закон про підтримку підприємництва), який передбачає заміну сплати суб’єктами малого підприємництва встановлених законодавством податків і зборів (обов’язкових платежів) сплатою єдиного податку.

Як випливає із матеріалів справи, Приватне підприємство „Перспектива” є платником єдиного податку, строки та порядок сплати якого,  а також особи для яких запроваджена спрощена система оподаткування, встановлені Указом та закріплені в Законі про підтримку підприємництва (ст. 2).

Згідно п. 6 Указу суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не сплачує ряд податків і зборів (обов’язкових платежів), зокрема і збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, який згідно  п. 17 ч. 1 ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування” належить до загальнодержавного збору, оскільки їх сплата замінюється сплатою єдиного податку (ст.ст. 5, 11 Закону про підтримку підприємництва).

Ставки страхового збору встановлені  п.п. 1, 4 ст. 4 Закону про збір  і становлять: для підприємств –32 % - 31,8% від об’єкта оподаткування визначеного п.п. 1, 2 ст. 1 цього Закону, а для фізичних осіб –1%- 2% від об’єкта оподаткування визначеного п. 3 ст. 2 цього Закону.

Підтвердженням перебування відповідача на спрощеній системі оподаткування у період з 2004р. –2006р. є Свідоцтва про право сплати єдиного податку № від 22.12.2003р. видане Державною податковою інспекцією у м. Тернополі та  № від 22.12.2004р., № від 01.01.2006р. видане Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцією за місцем державної реєстрації підприємства за ставкою єдиного податку десять відсотків, який підприємство зобов’язане сплачувати, відповідно до п. 3 Указу, щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України, які в свою чергу перераховують на рахунок Пенсійного фонду 42 відсотки із суми сплаченого єдиного податку  на покриття страхового збору в розмірі 32 % - 31,8%.

Відповідач не заперечує поступлення коштів  на рахунок фонду  із суми єдиного податку сплачених позивачем на рахунок казначейства в установлений строк.

Відповідачем на вимогу суду не підтверджено розрахунок суми застосованих санкцій належними доказами , а саме на підставі якого Розрахунку виникло зобов’язання , джерело поступлення коштів на його погашення, так як з даних карток обліку таку інформацію встановити не можливо за її відсутності , у зв’язку з чим сторонами не проведено звірку розрахунків на предмет строків виникнення зобов’язання, строків його сплати та фактичної сплати  внесків як по 32 -31,8% так і по 1- 5 % .

Також унеможливлює встановити правомірність нарахування відповідачем санкцій факт винесення ним рішень за період платежів на протязі трьох років,  а не в залежності від терміну затримки сплати страхових внесків , а саме на наступний день після закінчення 30 та 90 календарних днів , що не відповідає вимогам п.9.3.2. Інструкції .

Представник відповідача в судовому засіданні , обґрунтовуючи розрахунок застосованих санкцій , посилався на Розрахунки сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування поданих підприємством управлінню ,в яких визначені суми , що підлягають до сплати і їх розмір не покривається сумою від сплаченого єдиного податку та ,  що Указ не має пріоритетного значення стосовно Закону про пенсійне страхування”, а тому фонд стягує страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в порядку та на умовах, визначених спеціальним законодавством з питань справляння таких платежів.

Суд, дані доводи відхиляє, оскільки:

- відповідач не довів свої доводи чинним законодавством щодо нарахування санкцій на різницю між сумою зазначеною у Розрахунку та сумою від зарахованого  єдиного податку , у зв’язку з чим не можливо встановити порядок зарахування ним сплачених позивачем платежів, а саме в рахунок яких зобов’язань проводилися такі зарахування;

-  подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у формі  Розрахунків сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування , у встановлені ними строки, порядку та формі є обов’язком для всіх платників незалежно від обраного способу оподаткування;

-  в абзаці 7п. 14 „Прикінцевих положень Закону про пенсійне страхування, доручено Кабінету Міністрів України подати на розгляд Верховної ради пропозиції щодо вилучення із законодавства про спрощену систему оподаткування положень, які стосуються спрямування коштів до Пенсійного Фонду України.

Отже, до внесення змін в законодавство, що регулює порядок сплати загальнодержавних обов’язкових платежів, діє порядок запроваджений вищезазначеними нормативними актами, що підтверджується Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 58-р від 10.03.2005р. „Про деякі питання спрощеної системи оподаткування” та направленим Пенсійним Фондом України на його виконання виконавчим органам Пенсійного Фонду України, яким є відповідач, лист від 19.03.2005р. №2491/04 в якому останніх зобов’язано зупинити проведення перевірок, направлення до органів державної виконавчої служби вимог про сплату недоїмки яка виникла у 2004р. та першому кварталі 2005р. та вжити заходів щодо зняття арешту з банківських рахунків осіб, які було накладено у зв’язку із стягненням заборгованості по направлених  вимогах. Слід зазначити, що відповідачем на виконання рекомендацій Пенсійного фонду, перевірка підприємства не проводилася у спірний період.

Дія запровадженої системи в період 2004 –2006 році підтверджується і Законом України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв’язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року” від 16.03.2006р. , згідно ст. 1. якого встановлено, що суми  внесків  до Пенсійного фонду України суб’єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року –I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв’язку з  застосуванням  Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 23.12.2004р., не вважаються заборгованістю.

Станом на момент вирішення спору дане питання не врегульоване на законодавчому рівні, а тому Указ Президента згідно п.4 Перехідних положень Конституції  діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань .

Відповідно до ст.58 Конституції ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Приймаючи до уваги, що відповідач не підтвердив невиконання позивачем вимог чинного законодавства, що регулює сплату страхових внесків до Пенсійного фонду, а тому позовні вимоги в частині визнання нечинними  спірних рішень підлягають задоволенню як обґрунтовано заявлені.

Державне мито в сумі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати нечинними рішення №№ 263,264,265 прийняті Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Тернополі 19.03.2007р.про застосування до Приватного підприємства „Перспектива” фінансових санкцій.

3. Стягнути з Управління Пенсійного Фонду  України в м. Тернополі,  м. Тернопіль, вул. Руська, 17, код 21157094 на користь Приватного підприємства „Перспектива”, м. Тернопіль, вул.. Петлюри,6 , код 31276932, 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази.

4. Повернути з Державного бюджету України на рахунок Приватного підприємства „Перспектива”, м. Тернопіль, вул.. Петлюри,6 , код 31276932, 39,30 грн. державного мита надмірно сплаченого платіжним дорученням № 56 від 13.04.2007р., яке знаходиться у справі №7а/44-1796.

Копію постанови направити сторонам.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (27.06.2007р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    М.С. Стадник