СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

20 червня 2007 року
м. Севастополь                     Справа № 20-12/105

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Федорова Наталя Іванівна, довіреність №  б/н   від 20.06.07;

відповідача: Бакши Олена Михайлівна, довіреність №  10-004/227   від 11.09.06,

Ягунов Віктор Петрович, довіреність №  4326/9/10-0   від 16.10.06;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Харченко І.А.) від 14.04.2005 у справі № 20-12/105

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кримсплав" (вул. Гоголя, 20-в, кв.2, місто Севастополь, 99011)

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя (вул. Кулакова, 37, місто Севастополь, 99011)

про визнання податкових повідомлень-рішень № 0/23-4 від 03.08.04, № 0/2 від 12.10.04, № 0/3 від 17.12.04 недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 14.04.2005 у справі № 20-12/105 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Кримсплав"  задоволено частково.

Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя  від 17.12.2004 № 03 про завищення бюджетного відшкодування у сумі 2 295 083, 21 грн. У визнанні недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя  від 3.08.2004 № 023-4 відмовлено. З відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2005 апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя залишена без задоволення, рішення господарського суду міста Севастополя залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2007 у справі № 20-12/105 касаційна скарга Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя частково задоволена, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2005 скасована, справа передана на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що Севастопольський апеляційний господарський суд, приймаючи постанову, повинен був врахувати, що з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідач оскаржує рішення суду в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 17.12.2004 № 03, просить у цій частині рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні відповідач підтримав свої вимоги.

Позивач надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає на те, що застосування нульової ставки з податку на додану вартість при експорті товару підтверджується належним чином оформленими документами, крім того, порушень віднесення сум податку до податкового кредиту податковим органом не встановлено.

У судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Розпорядженням керівництва Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.06.2007 суддю Голіка В.С. замінено на суддю Щепанську О.А.

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Севастополя провела перевірку позивача з питання правильності визначення сум податку на додану вартість, що належать відшкодуванню з бюджету за період з грудня 2003 року по березень 2004 року, про що 30.07.2004 складено акт № 181/23-412/30476013/13102/10 (т.1, а. с. 28-30).

На підставі зазначеного акту Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Севастополя 03.08.2004 прийняла та надіслала на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № 023-4 про завищення позивачем  суми бюджетного відшкодування на загальну суму 2 295 083, 21 грн, у тому числі за грудень 2003 року на 927 881, 21 грн,  за   січень 2004 року на 1 124 305 грн,  за   лютий 2004 року  на 140 887 грн, за березень 2004 року на 102 010  грн (т.1, а. с. 32).

За результатами розгляду скарги рішенням Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 08.09.2004 № 14587/10/10-022 податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 03.08.204 № 023-4 залишено без змін (т. 1, а. с. 45-46).

За результатами розгляду повторної скарги рішенням Державної податкової адміністрації у місті Севастополі від 11.10.2004 № 2006/10/25-041 податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 03.08.204 № 023-4 та рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 08.09.2004 № 14587/10/10-022 залишені без змін (т. 1, а. с. 47-49).

За результатами розгляду повторної скарги рішенням Державної податкової адміністрації України від 10.12.2004 податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 03.08.204 № 023-4 та рішення Державної податкової адміністрації у місті Севастополі від 11.10.2004 № 2006/10/25-041 залишені без змін (т. 1, а. с. 50-52) .

За результатами адміністративного оскарження Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Севастополя прийняла та надіслала на адресу позивача повторні податкові повідомлення-рішення від 12.10.2004 № 02, від 17.12.2004  № 0/3 про завищення позивачем  суми бюджетного відшкодування на загальну суму 2 295 083, 21 грн (т.1, а. с. 34, 36).

Рішення суду першої інстанції відповідач оскаржує в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя від 17.12.2004 № 03.

Підставою для прийняття зазначеного рішення стали наступні обставини.

Між позивачем (Покупець) та приватним підприємством „ТРИАР” (Постачальник) укладено договір постачання металобрухту (лом і брухт алюмінію та міді) від 27.08.2001 № 1/0827 (т.1, а. с. 53-55). Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору вартість поставленого товару визначається специфікацією на кожну партію товару. Згідно з наданими специфікаціями приватне підприємство „ТРИАР” поставило у грудні 2003 року –березні 2004 року позивачу металобрухт (т. 3, а. с. 14-42). Вартість поставленого товару позивач сплатив у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 3, а. с. 14-92).

Після придбання позивачем металобрухту, цей товар на підставі контракту № 02КС від 19 квітня 2002 року (т. 4, а. с. 23-29)  був проданий у грудні 2003 року –лютому 2004 року за межі митної території України (експортований) у Сполучені Штати Америки (покупець - „MARCO INTERNATIONAL CORPORATION”), про що свідчать вантажні митні декларації (т. 3, а. с. 93-150; т. 4, а. с. 1-20). За це позивач отримав у січні і лютому 2004 року від КБ „Євротраст” за безготівковим розрахунком кошти у сумі 32 260 000 російських рублів та 22 861 530 російських рублів (т. 4, а. с. 21, 22).

Приватне підприємство „ТРИАР”, як платник податку на додану вартість (свідоцтво № 39847102 (т. 5, а. с. 112), виписало позивачу податкові накладні, які стали підставою для віднесення товариством з обмеженою відповідальністю "Кримсплав" до податкового кредиту наступних сум: за грудень 2003 року –1 339 554,42 грн, за січень 2004 року –1 416 164,35 грн, за лютий 2004 року –621 090,54 грн, за березень 2004 року –764 737,50 грн, у загальній сумі 4 141546,81 грн (т. 2, а. с. 3-150; т.3, а. с. 1-13).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Кримсплав" згідно з деклараціями з податку на додану вартість за грудень 2003 року – березень 2004 року заявлено до відшкодування з бюджету 2 570 741 грн податку на додану вартість, у тому числі 2 248 473 грн як суму експортного відшкодування (т.1, а. с. 69,73, 77, 80).

Для підтвердження сум податкового кредиту відповідачем проведені зустрічні перевірки приватного підприємства „ТРИАР” з питання взаємовідносин з позивачем. За результатами зустрічних перевірок установлено, що продукцію, реалізовану позивачем у грудні 2003 року –березні 2004 року, приватне підприємство „ТРИАР” придбало у  приватного підприємства „Альметекс” (місто Київ), що підтверджується договором (т.5, а. с.110-111), податковими накладними (т. 5, а. с. 3-29, 32-53, 56-81, 84-109). В акті перевірки зазначено, що місце знаходження приватного підприємства „Альметекс” не відоме, відомості знаходження цього підприємства на  податковому обліку відсутні. За таких обставин, на думку відповідача, надходження до бюджету податку на додану вартість в частині податкових зобов’язань приватного підприємства „Альметекс” не підтверджуються, а тому заявлені позивачем до відшкодування з бюджету у грудні 2003 року –березні 2004 року 2 570 741 грн податку на додану вартість  вважаються непідтвердженими.

Судова колегія вважає доводи такими, що не відповідають наявним у матеріалах справи доказам та чинному законодавству.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий  кредит звітного періоду складається із сум податків,  сплачених (нарахованих) платником  податку  у  звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт,  послуг),  вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва  (обігу)  та основних   фондів   чи   нематеріальних   активів,  що  підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з пунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 того ж Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття  робіт  (послуг)  чи банківським документом,  який засвідчує перерахування  коштів  в  оплату вартості  таких  робіт.

Позивачем на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у грудні 2003 року –березні 2004 року були надані податкові накладні, які не мали будь-яких недоліків та порядок заповнення яких відповідає встановленому чинним законодавством (т.2, а.с.3-150; т.3, а. с. 1-13).

У свою чергу, приватне підприємство „ТРИАР” включило до свого податкового кредиту суми податку на підставі виданих платником податку на додану вартість - товариством з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС”,  податкових накладних.

Товариство з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС” перебувало на податковому обліку з 30 серпня 2001 року до 22 квітня 2005 року, мало індивідуальний податковий номер 03, з 25 вересня 2001 року було  платником податку на додану вартість, про що отримало свідоцтво № 37068039,  надавало податкові декларації з податку на додану вартість, у тому числі заявило податкові зобов’язання з операцій продажу товарів (робіт, послуг) за грудень 2003 року на 1 324 523 грн., січень 2004 року – 1 308 909 грн, лютий 2004 року –449 480грн., березень 2004 року –683 910 грн, ліквідовано за рішенням власника,  що підтверджується відповідями контролюючого органу  (т. 1, а. с. 132; т. 4, а. с. 87, 30). Та обставина, що при визначенні сум податку на додану вартість, що підлягали сплаті товариством з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС” до бюджету, ці податкові зобов’язання зменшувались на суму податкового кредиту, що приводило до вкрай низьких зобов’язань товариства з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС” щодо сплати сум податку на додану вартість до бюджету, не може в будь-який спосіб вплинути на право позивача на бюджетне відшкодування.

Позивач тим більше не може бути позбавлений права на податковий кредит і бюджетне відшкодування щодо приватного підприємства  „ТРИАР”, яке видавало позивачеві податкові накладні, у відповідача немає будь-яких претензій. Претензії є до товариства з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС”. Але дані про те, що місце знаходження цього підприємства є невідомим (т. 1, а. с. 130-131), спростовується іншими доказами. Листом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва підтверджується, що товариство з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС” зареєстроване як платник податку на додану вартість з 25.09.2001, має свідоцтво платника податку на додану вартість, впродовж 2003 року –червня 2004 року надавало декларації з податку на додану вартість до податкового органу (т.1, а. с. 131). Це давало право приватному підприємству „ТРИАР” на податковий кредит на підставі податкових накладних, виданих товариством з обмеженою відповідальністю „АЛЬМЕТЕКС”. У свою чергу позивач отримував право на податковий кредит на підставі податкових накладних, виданих йому приватним підприємством „ТРИАР”.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 статті 10 того ж Закону, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2. статті 10 зазначеного Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку постачальником (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку постачальником, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Севастополя від 14.04.2005 у справі № 20-12/105 залишити без змін.

Ухвала набирає   законної  сили  з  моменту  проголошення          і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді