ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2007 р.
№ 16/326

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Мележик Н.І.,
Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Артемівський завод
скловиробів”

на  постанову
від 13.02.2007 р. Київського
апеляційного господарського суду

у  справі
№ 16/326

за  позовом
ТОВ Виробнича компанія
“Гірничовидобувна промисловість”
(надалі –Компанія)

до
ТОВ “Артемівський завод
скловиробів”
(надалі –Завод)

про
стягнення 49997,63 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Бобров В.В.

від відповідача
-  Михальська Н.В.

В С Т А Н О В И В:

В травні 2006 р. Компанія звернулась до суду з позовом до Заводу про стягнення 49997,63 грн. основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошового зобов’язання по оплаті продукції, поставленої за договором № 69 ГДП від 16.04.2004 р.

Завод проти задоволення позову заперечував та просив суд припинити провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки є рішення господарського суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а саме –ухвала господарського суду Донецької області від 14.02.2006 р. про припинення провадження у справі № 4/187.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.10.2006 р. (суддя Ярмак О.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 р. (судді: Сотніков С.В., Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.), позов задоволено з підстав правомірності та обґрунтованості пред’явлених вимог: стягнуто з відповідача на користь позивача 49997,63 грн. основного боргу.

Не погоджуючись з постановою, Завод звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 16.04.2004 р. між Компанією (продавець) та Заводом (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 69 ГДП (надалі –Договір), відповідно до умов якого позивач продає, а відповідач купує продукцію – доломіт сирий фракції 20-40 мм, ціна, кількість та найменування якої вказана у специфікації до Договору, що є його невід'ємною частиною. Сторонами підписано специфікацію № 1 до Договору на постачання сирого доломіту.

Укладений Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судами досліджено, що на виконання умов Договору Компанією на адресу Заводу відвантажено продукцію за залізничними накладними та відповідно до видаткових накладних на загальну суму 101427,63 грн. В свою чергу, Заводом було проведено часткову оплату за продукцію на загальну суму 51430 грн. з урахуванням попередньої оплати. Заборгованість в сумі 49997,63 грн. відповідачем не погашена.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували зобов’язальні відносини сторін; дослідили обставини належного виконання Компанією зобов’язань по здійсненню поставки продукції, а також неналежного виконання Заводом грошового зобов’язання по своєчасному проведенню розрахунків, в порушення умов Договору та положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано та правомірно задоволено позов.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на те, що ухвалою господарського суду Донецької області від 14.02.2006 р. про припинення провадження у справі № 4/187 вирішено господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не приймається колегією суддів до уваги, оскільки ухвала не є рішенням суду в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України. За змістом ст. 86 ГПК України господарський суд виносить ухвалу тоді, коли спір не вирішується по суті. Частина 2 ст. 80 ГПК України не підлягає застосуванню, оскільки у справі № 4/187 Компанія звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Артемівської філії Заводу.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “Артемівський завод скловиробів” залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 р. у справі № 16/326 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          Н. Мележик

С. Самусенко