Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05»липня 2007 року                                                          Справа 47/71-07

Колегія суддів у складі:                           головуючого судді В.В.Афанасьєва,

судді А.І.Бухана,

судді О.В.Шевель,

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача                    -          Сивака А.Ю.

відповідача                  -          Пєліхова О.І., Зейдліца В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача   (вхідний № 1748Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 24 квітня 2007 року по справі № 47/71-07

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5», с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область

до  Товариства з обмеженою відповідальністю  «Харківський науково-технічний центр-ультразвукові технології та об’ємна фільтрація»м. Харків

про  стягнення 135900,00 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 24 квітня 2007 року по справі №47/71-07 (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 135900,00 грн., 1359,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю  «Харківський науково-технічний центр-ультразвукові технології та об’ємна фільтрація»з даним рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24 квітня 2007 року, в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача 679,50 грн. судових витрат у вигляді державного мита за подання апеляційної скарги.

Разом з тим його представник  в судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Позивач  у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить прийняте по справі  рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому він зазначає, що господарський суд області належним чином дослідив усі матеріали справи та дав правильну правову оцінку обставинам спору. Разом з тим його представник  в судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення їх уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що

01 лютого 2006 року начальником котло-турбинного цеху позивача було підписано, а першим заступником головного інженера позивача було затверджено технічне завдання на фільтр очищення технічної (оборотної) води “БФВП-15.0.01”. Начальником виробництва відповідача вказане завдання було підписано, а генеральним директором відповідача затверджено без зазначення дати (примірник позивача). Відповідач надав суду примірник технічного завдання, в якому датою підписання та затвердження з його боку вказано 15.05.2006 р.

21 лютого 2006 року начальником виробництва відповідача та начальником котло-турбинного цеху позивача було підписано інше технічне завдання на фільтр очищення технічної (оборотної) води “БФВП-15.0.01”. Вказане завдання було затверджене генеральним директором відповідача та першим заступником головного інженера позивача 21.02.2006 р. та 23.02.2006 р. відповідно.  Зазначені технічні завдання різняться за показниками допустимого робочого тиску (МПа < 1,0 та МПа < 1,5 відповідно), а також допустимого перепаду чистого фільтру (МПа < 0,05 та МПа < 0,04 відповідно). 24.02.2006 р. сторонами було підписано договір №108, відповідно до якого відповідач зобов’язався поставити протягом терміну дії договору, а позивач зобов’язався сплатити та прийняти згідно накладних фільтр очищення технічної води типу “БФВП-15.0.01”.  Відповідно до п.2.1., п.2.2. договору №108 від 24.02.2006 р. вартість продукції сторонами визначено у розмірі 135900,00 грн. (в т.ч. ПДВ 22650,00 грн.) та мала бути сплачена позивачем шляхом 100% передоплати на поточний рахунок відповідача. Згідно п.3.1. договору №108 від 24.02.2006 р. якість продукції повинна відповідати технічному завданню, а також технічним вимогам позивача та підтверджуватися сертифікатом якості її виробника (паспортом виробу).  Положеннями п.7.1. договору №108 від 24.02.2006 р. передбачено набрання ним чинності з моменту підписання сторонами та дія до повного виконання ними своїх зобов’язань, але не пізніше 31.12.2007 р.  Платіжними дорученнями №2184 від 04.04.2006 р., №2185 від 04.04.2006 р. позивач сплатив відповідачу 135900,00 грн. в якості оплати за фільтр згідно рахунку №06/031 від 03.03.2006 р.

Виготовлення фільтрів очищення технічної води типу “БФВП-15.0.01” відповідачем було замовлено згідно договору №06/043 у ТОВ “ІЦ “Енергомаш”. За актом №1 від 18.06.2006 р., протоколом №1 від 18.06.2006 р. представниками відповідача та ТОВ “ІЦ “Енергомаш” було здійснено випробування та перевірка якості фільтру “БФВП-15.0.01”. Згідно накладної №06061 від 20.06.2006 р. відповідач відпустив працівнику позивача, який надав довіреність серія ЯКУ №833601 від 14.06.2006 р., фільтр очистки технічної води “БФВП-15.0.01”. Продукцію було прийнято з приміткою про її некомплектність та відсутність 2-х манометрів та фільтру тонкої очистки. Відповідно до технічного паспорту та інструкції з експлуатації фільтру очистки технічної води “БФВП-15.0.01”, оформленого відповідачем, показник тонкості фільтрації визначено на рівні мкм < 200,0, допустимий робочий тиск визначено на рівні МПа < 1,0,  а допустимий перепад тиску визначено на рівні МПа 0,35. 04.12.2006 р. позивач направив на адресу відповідача вимогу №23-19/юр про відмову від прийняття виконання за договором та повернення сплачених коштів.

Відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України "Про господарські суди", цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання врегульовано Господарським кодексом України (ГК України).  Відповідно до ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.  Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет договору умови щодо якого повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Згідно ст.268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно ч.3 ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Сторони фактично підписували та затверджували технічні завдання на фільтр очищення технічної (оборотної) води “БФВП-15.0.01” з відмінними показниками до підписання 24.02.2006 р. договору №108, який не містить положень про застосування до відносин між ними, які виникли до його укладення.   Договір №108 від 24.02.2006 р. не містить положення про прийняття сторонами певних показників якості за конкретним узгодженими ними технічним завданням, як і вказані технічні завдання не містять посилань на їх складання, підписання та затвердження в межах певного договірного зобов’язання. Передаючи продукцію відповідач не надав позивачу сертифікат якості (паспорт виробу) її виробника, яким, як вбачається з матеріалів справи, є ТОВ “ІЦ “Енергомаш”. Паспорт фільтру очищення технічної (оборотної) води “БФВП-15.0.01” оформлений самим відповідачем, серед загальних технічних характеристик містить показник тонкості фільтрації на рівні мкм < 200,0, що не відповідає в цій частині жодному з технічних завдань, які підписувалися та затверджувалися сторонами (мкм < 500,0).

Суд визнав  що саме відсутність належного узгодження умов договору №108 від 24.02.2006 р. щодо якості продукції та різне їх розуміння і тлумачення сторонами спричинило виникнення спору та звернення позивача з відповідними вимогами до суду.     Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що сторони договору №108 від 24.02.2006 р. не узгодили у передбачених законом порядку та формі його умови щодо предмету, а саме стосовно якості продукції, що поставляється. Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 1359,00грн. та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень покладені на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів в основному відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна  та належна  правова оцінка, через що відсутні  підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської  області  забезпечив  додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно   дослідив  фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази  в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені  відповідачем  у обґрунтування  своєї апеляційної скарги доводи не підтверджені ні матеріалами справи, ні додатково наданими під час розгляду апеляційної скарги  письмовими документами.

Оскаржуючи прийняте по справі судове рішення , відповідач вважає, що з нього без належних підстав стягнуто грошові кошти у сумі  135.900 гривень, перерахованих на його рахунок позивачем за його  платіжними дорученнями,  копії яких додані до матеріалів справи.  Його позиція  базується на тому, що  відповідно до умов укладеного між сторонами договору ним була здійснена поставка належного товару.

Разом з тим  ні під час  вирішення справи господарським судом Харківської області , ні у ході розгляду  апеляційної скарги  відповідач  не надав належних  та допустимих  доказів того, що між ним та позивачем у встановленому законодавством порядку   були визначені усі умови правовідносин стосовно передачі позивачу  зазначеної у договорі  поставки продукції,  фактично передана  відповідачем продукція  відповідала вимогам позивача, зазначеним останнім у  переданих відповідачу  технічним умовах,  відповідач дійсно на виконання   підписаного  ним договору  передав  позивачу саме ту продукцію, яку позивач  замовляв та повинен був отримати.

Що стосується позиції  відповідача  про те, що  ним було передано, а позивачем отримано і нібито  використано у його  господарській діяльності, то зазначені твердження відповідача ( з врахуванням того, що останній  являвся лише поставником, а не виробником  цієї продукції) не підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду  Харківської області від  24 квітня 2007 року у справі   № 47/71-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                            В.В.Афанасьєв

суддя                                                      А.І.Бухан

суддя                                                     О.В.Шевель