ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  12/86

05.04.07

За позовом                    Відкритого акціонерного товариства «Київспецтранс»

До                              Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне»

Оболонського району у м. Києві

Про                              стягнення 81 164,86 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача          Філатова О.Б. - ю/к (дов. б/н від 06.03.07 р.)

Від відповідача          Харченко С.В. –нач. юр. від-лу (дов. № 3 від 27.09.06 р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунальне підприємство «Житлосервіс «Приозерне»Оболонського району у місті Києві про стягнення 81 164,86 грн. (73 966,12 грн. –основний борг, 342,80 грн. –пеня, 6 855,94 грн. –штраф) заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 105003 про надання послуг по збиранню, вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.02.06 р.

Ухвалою суду від 15.01.07 р. за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 12/86 та призначено розгляд справи на 13.02.07 р.

В судовому засіданні 13.02.07 р. оголошена перерва до 14.03.07 р.

Ухвалою суду від 14.03.07 р. розгляд справи відкладено на 05.04.07 р. в зв’язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, зобов’язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 15.01.07 р. про порушення провадження у справі № 12/86.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, вимог суду викладених в ухвалах від 15.01.07 р. та від 13.02.07 р. не виконав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.02 р. між сторонами укладено договір № 105003 (далі - Договір) про надання послуг по збиранню, вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів (ТПВ).

Відповідно до п. 1.1 договору Позивач зобов’язувався надавати Відповідачу послуги по збиранню, вивезенню та знешкодженню твердих побутових відходів, а відповідач зобов’язувався здійснювати оплату послуг на умовах даного договору.

Згідно п. 2.6 Договору конкретні обсяги та вартість наданих Відповідачеві послуг визначаються на підставі щомісячних актів приймання–передачі наданих послуг, в яких вказується загальна вартість послуг, наданих позивачем за місяць в гривнях.

Згідно п. 3.2 Договору Відповідач зобов’язаний здійснювати оплату вартості послуг, яка вказується в актах приймання-передачі наданих послуг, не пізніше 21 числа місяця, наступного за місяцем в якому надавались послуги.

За період з 01.01.06 р. по 30.09.06 р. позивач надав відповідачу послуг на загальну суму 250 960,32 грн., що підтверджується актами: від 02.02.06 за період з 01.01.06 по 31.01.06 на суму 33 908 грн. 16 коп.; від 03.03.06 за період з 01.02.06 по 28.02.06 на суму 40 480 грн. 44 коп.; від 07.04.06 за період з 01.03.06 по 31.01.06 на суму 38 489 грн. 88 коп.; від 05.05.06 за період з 01.04.06 по 30.04.06 на суму 19 236 грн. 36 коп.; від 03.06.06 за період з 01.05.06 по 31.05.06 на суму 20 883 грн. 72 коп.; від 03.07.06 за період з 01.06.06 по 30.06.06 на суму 18 567 грн. 12 коп.; від 31.07.06 за період з 01.07.06 по 31.07.06 на суму 20 128 грн. 68 коп.; від 31.08.06 за період з 01.08.06 по 31.08.06 на суму 19 579 грн. 56 коп.; від 02.10.06 за період з 01.09.06 по 30.09.06 на суму 39 686 грн. 40 коп.

Акт за період 01.09.06 р. по 30.09.06 р. відповідачем не підписаний, але згідно п. 3.3 Договору, в разі непідписання та/або нескріплення печаткою відповідача будь-якого акту приймання-передачі наданих послуг, відповідач зобов'язаний здійснити оплату послуг не меншому, ніж середньомісячна вартість послуг вказана в п. 2.5 Договору, що становить 39 686 грн. 40 коп.

Також, за період з 01.10.06 р. по 10.10.06 р. позивач надав відповідачу послуг ще на 1 647,36 грн., що підтверджується подорожними листами №293902 від 02.10.06 р. та № 293901 від 03.10.06 р.

Отже, загальна сума послуг наданих позивачем відповідачу складає 252 607,68 грн.

10.10.06 р. дію Договору було припинено за взаємною згодою сторін, що підтверджується листом Відповідача від 27.09.06 р. вх. №4040.

Проте розрахунок за договором відповідач провів частково, а саме у сумі 178 641, 56 грн.

18.10.06 р. позивач на адресу відповідача направив цінним листом з описом лист та акт за період з 01.09.06 р. по 30.09.06 р., в якому просив відповідача протягом п’яти днів провести розрахунок та підписати акт.

02.11.06 р. відповідач отримав акт, що підтверджується повідомленням №705367 про вручення цінного листа, але повний розрахунок з позивачем не провів, акт не підписав.

Станом на день розгляду спору заборгованість відповідача за послуги, становить 73 966,12 грн.

Крім суми основного боргу позивач ставить вимоги про стягнення пені, що згідно розрахунку становить 342,80 грн. та штрафу, що згідно розрахунку становить 6 855,94 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати всій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Отже, факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 73 966,12 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В п.6.3 Договору зазначено, що в разі порушення відповідачем строків оплати послуг, останній сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від загальної суми боргу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів відповідач додатково, не враховуючи суми пені і заборгованості, сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 342,80 грн., штраф - 6 855,94 грн. (розрахунок в матеріалах справи). Контррозрахунку суму пені відповідачем суду не надано. Розрахунки пені та штрафу відповідають матеріалам справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 342,80 грн. та  штрафу у розмірі 6 855,94 грн. підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати: державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 526, 625, 549, 610, 611, 612 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 230, 232 ГК України, ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Комунального підприємства «Житлосервіс «Приозерне»Оболонського району у м. Києві (04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 2 В, Код 33597153, р/р 5701 в Оболонській філії АКБ "Київ" м. Києва, МФО 320605, а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Відкритого акціонерного товариства «Київспецтранс»(04208, м. Київ, пр-т Правди, 85, код 02772037, р/р 502 в КБ "Хрещатик", МФО 300670) 73 966,12 грн. основного боргу, 342,80 грн. пені, 6 855,94 грн. штрафу, 811, 65 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                          Л.В.Прокопенко