ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"26" липня 2007 р.
Справа № 12/129/07

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого Жекова В.І.

суддів Картере В.І., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання Буравльова О.М.

за участю представників сторін у засіданні суду 17.07.2007р.

від позивача - Кириличенко О.А.

від відповідача - не з’явився

за участю представників сторін у засіданні суду 26.07.2007р.

від позивача - Котова Ю.Ю.

від відповідача - не з’явився

розглянувши апеляційну скаргу

ТОВ „Миколаївська аграрна компанія”

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 23.04.2007 р.

у справі № 12/129/07

за позовом ТОВ „Миколаївська аграрна компанія”

до ВАТ „Восток”

про стягнення 57352,51 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р.,яка надіслана сторонам 21.06.2007р., розгляд апеляційної скарги призначено на 17.07.2007р., тобто сторони належним чином повідомлені про час та місце засідання суду, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до вимог ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався.

Присутньому у засіданні суду представнику позивача роз’ясненні його процесуальні права і обов’язки.

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 26.07.2007р., оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

16.03.2007р. ТОВ „Миколаївська аграрна компанія” звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до ВАТ „Восток” про стягнення 57352,51 грн., яка складається із 44065 грн. основного боргу, 2819,84 грн. збитків від інфляції, 3% річних у сумі 467,67 грн. та 10000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що останній не виконує свої зобов’язання за умовами мирової угоди.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007р. (суддя Семенов А.К.) у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Судове рішення вмотивоване тим, що поняття „мирова угода” застосовується виключно для угод, які укладаються у межах судового процесу безпосередньо його учасниками , а тому укладена між сторонами мирова угода не є правочином в контексті Цивільного кодексу України, а є лише процесуальним документом, який припиняє судовий спір на підставі взаємних поступок.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ТОВ „Миколаївська аграрна компанія”, звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007р. та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за мировою угодою в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що у даній мировій угоді, сторони у добровільному порядку домовились як про предмет угоди (зобов’язання відповідача сплатити позивачу кошти), так і щодо строків її  виконання до 15.10.2006р., а тому з моменту затвердження судом мирової угоди,  на думку скаржника, припиняються зобов’язання за одними правовідносинами та виникають зобов’язання, що випливають за мировою угодою.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з наступних підстав:

10.11.2005р. ТОВ „Миколаївська аграрна компанія” та ВАТ „Восток” звернулись до господарського суду Миколаївської області з заявою про затвердження мирової угоди.

Ухвалою господарського суду від 10.11.2005р. (суддя Семенов А.К.) затверджено мирову угоду укладену між сторонами, провадження по справі припинено на підставі п.7 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до умов затвердженої мирової угоди, з метою мирного врегулювання спірних правовідносин, відповідач –ВАТ „Восток” сплачує позивачу –ТОВ „Миколаївська аграрна компанія” в строк до 15.10.2006р. загальну заборгованість у розмірі 49065 грн. Протягом строку (з моменту затвердження мирової угоди до кінцевого строку погашення заборгованості) допускається проведення розрахунків боржником з ТОВ „Миколаївська аграрна компанія” частками, до повного погашення заборгованості. Погашення допускається як грошовими коштами, так і шляхом поставки товарів за цінами та в асортименті за узгодженістю сторін.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, після закінчення кінцевого терміну погашення заборгованості за умовами мирової угоди, відповідачем 08.12.2006р. лише частково сплачено суму боргу в розмірі 5000 грн. Залишок боргу на момент звернення ТОВ з позовом про стягнення складає 44065грн.

Дослідивши матеріали та обставини справи судова колегія апеляційної інстанції, не погоджується із твердженням суду першої інстанції стосовно того, що мирова угода не є правочином, оскільки сторонами досягнуто домовленості щодо вирішення спору іншим шляхом, застосовуючи ті заходи, які обумовлені умовами мирової угоди, а тому з моменту затвердження цієї угоди господарським судом, припиняються зобов’язання однієї стороною перед іншою, за одними правовідносинами, та виникають зобов’язання, що випливають з мирової угоди.

Приписами ГПК України чітко визначені процесуальні документи до яких законодавець не відніс мирову угоду.

Згідно із вимогами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори), одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами, односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила, односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами,  дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, за змістом мирова угода є правочином відповідно до вимог ст.202 ЦК України.

Відтак разі невиконання, або неповного виконання умов мирової угоди, кожна із сторін, права якої порушено, може звернутись з позовом про виконання зобов’язання в повному обсязі, або із позовом про захист своїх прав іншим способом, передбаченим законом.

Згідно зі ст. 1 Господарський кодекс України регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України, аналогічні вимоги встановлені і в ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, мирова угода затверджена господарським судом від 10.11.2005р. є угодою про заміну одного зобов’язання іншим, підставою виникнення якого є мирова угода, яка за своєю правовою природою є нічим іншим, як господарським зобов’язанням.

Стосовно позовних вимог ТОВ „Миколаївська аграрна компанія”, щодо стягнення з ВАТ „Восток” моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне:

Згідно з частиною першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Між тим, позивачем належним чином не підтверджено факт приниження честі та гідності, а також ділової репутації або втрат майнового та немайнового характеру, не доведено відповідність зазначеної в позові грошової суми заподіяній йому шкоді та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що відповідачем не виконані зобов'язання за умовами затвердженої мирової угоди у встановленому порядку та в обумовлений сторонами строк, судова колегія апеляційної інстанції на підставі встановлених фактів вважає висновок господарського суду першої інстанції по справі таким, що зроблено при неповному дослідженні всіх обставин справи, а відтак із порушенням норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.77, 85, 91, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів

Постановила:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 23.04.2007р. зі справи №12/129/07 –скасувати.

Позов ТОВ „Миколаївська аграрна компанія” –задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ „Восток” на користь ТОВ „Миколаївська аграрна компанія” –44065 грн. –основного боргу, 2819,84 грн. –інфляції, 467, 67 грн. річних, 573 грн. витрат по держмиту та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

В решті позову відмовити.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                            Жеков В. І.

Суддя:                                                                                Картере В.І.

Суддя:                                          Пироговський В. Т.

Повний текст постанови підписано 01.08.2007р.