КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25.01.07 р.          № 16/253-16/254

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Пантелієнка  В.О.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Коваленка В.М.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від прокуратури - Бондарчук Д.М.- посв. № 179 від 12.10.2006р.,

від позивача -                      Тараненко Г.П., дов. б/н від 25.01.2007р.,

від відповідача   -                Маценко В.П., дов. № 01-15/1542 від 19.12.2006р.,

від третьої особи  -              не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ніжинська міжрайонна прокуроратура Чернігівської області

на постанову Господарського суду Чернігівської області від 10.10.2006

у справі № 16/253-16/254  (Фесюра М.В.)

за позовом           Ніжинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Ніжинської ОДПІ

до           Комунального підприємства Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства

третя особа відповідача           Ніжинська міська рада

про          стягнення 42622,87 грн.заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ніжинським міжрайонним прокурором в інтересах держави в особі Ніжинської ОДПІ заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 42 622,87 грн. податку з доходів фізичних осіб.

Постановою господарського суду Чернігівської області від 10.10.2006 року у справі              № 16/253-16/254 у позові відмовлено повністю. Суд мотивував постанову недотриманням позивачем процедури стягнення з відповідача податкового боргу, а саме - ненаправленням відповідачу податкових вимог на самостійно узгоджену платником податку суму податкового зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб.

Ніжинський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Ніжинської ОДПІ подав апеляційну скаргу на зазначену постанову, в якій просить вказану постанову скасувати і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Ніжинська ОДПІ також подала апеляційну скаргу на зазначену постанову, в якій просить вказану постанову скасувати і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції допущено неповне з’ясування обставин справи та висновки, на яких ґрунтується оскаржувана постанова, не відповідають обставинам справи, а також судом були неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 3, 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”     № 2181-III від 21.12.2001р. (далі - Закон № 2181) .

Відповідач в письмовому запереченні на апеляційну скаргу, як і його представник в судовому засіданні апеляційної інстанції, проти вимог апеляційних скарг заперечував, просив залишити скарги без задоволення, а оскаржувану постанову суду – без змін, вважаючи постанову законною та обґрунтованою.

Третя особа письмового заперечення на апеляційні скарги не надала, наданого законом права на участь свого представника в судовому засіданні апеляційної інстанції не використала, надіславши до апеляційного суду телеграму, в якій просить розглядати справу за відсутності представника третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, письмового заперечення на апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  що з’явилися в судове засідання, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Комунальне підприємство Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства зареєстроване юридичною особою 24.05.2005р., що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, наданими Управлінням статистики у Ніжинському районі за № 69/01-08 від 08.02.2006р., і є правонаступником Дочірнього підприємства „Очисні споруди” та Дочірнього підприємства Ніжинське підприємство „Сервіс-послуги”

З матеріалів справи вбачається, що під час проведення реорганізації дочірніх підприємств податковим органом були проведені їх перевірки та за їх результатами були складені акти:

- № 60/23-100/32009952 від 08.04.2005р. „Про результати позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Дочірнього підприємства Ніжинського підприємства „Очисні споруди” комунального підприємства Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства за період з 02.07.2002р. по 31.12.2004р.”, відповідно до п.2.5 якого встановлено неперерахування в 2004 році податку з доходів фізичних осіб в сумі 21139,31 грн. При цьому, в даному акті зазначено, що у перевіреному періоді підприємством до державних податкових інспекцій надавались відомості про суми отриманого доходу громадянами за встановленою формою.

- № 61/23-100/32094723 від 08.04.2005р. „Про результати позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Дочірнього підприємства Ніжинського підприємства „Сервіс-послуги” комунального підприємства Ніжинське управління водопровідно-каналізаційного господарства за період з 02.07.2002р. по 31.12.2004р.”, відповідно до п.2.5 якого встановлено неперерахування в 2004 році податку з доходів фізичних осіб в сумі 21483,56 грн. При цьому, в даному акті зазначено, що у перевіреному періоді підприємством до державних податкових інспекцій надавались відомості про суми отриманого доходу громадянами за встановленою формою.

Оскільки податок з доходів фізичних осіб є загальнодержавним податком (обов’язковим платежем), що включений до системи оподаткування відповідно до п. 4 ч.1 ст.14 Закону України „Про систему оподаткування”, то судом першої інстанції вірно зазначено, що податковий орган при зверненні з позовом до суду повинен був дотриматись процедури та вимог Закону № 2181.

Законом - 2181 передбачена можливість примусового стягнення податкового боргу за рахунок активів лише за рішенням суду (пп.3.1.1 ст.3).

Як вбачається з вищевказаних актів перевірки, суми, що заявлені в позові до стягнення, були самостійно визначені платником податків шляхом подавання до податкового органу відповідних податкових розрахунків за встановленою формою, отже ці суми  податкового зобов’язання є узгодженими, відповідно до п.1.11 ст.1, п. 5.1 ст.5 Закону № 2181.

Підпунктом 6.2.1 пункту 6.1 статті 6 Закону 2181 встановлено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Таким чином, податковий орган, встановивши під час перевірки, що платник податку самостійно узгодив суму податкового зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб шляхом подання відповідних податкових розрахунків встановленої форми, але не сплатив таку суму у строки, встановлені законом, повинен був в подальшому дотримуватися процедури стягнення податкового боргу, а саме - направити відповідачу першу та другу податкові вимоги.

Доказів виставлення першої та другої податкових вимог та доказів їх вручення платнику податків, позивачем не надано, і в позовній заяві позивачем також не зазначалось про направлення податкових вимог платнику податків.

Місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що друга податкова вимога № 2/141 від 10.03.2004р., яка долучена до матеріалів справи, стосується інших обов’язкових платежів і навіть при наявності консолідованого податкового боргу не є достатнім доказом виконання позивачем передбачених Законом-2181 обов’язків без доказів виставлення та вручення першої податкової вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що дії позивача по стягненню з відповідача заборгованості по податку з доходів фізичних осіб вчинені з підстав, які не передбачені законодавством, та у спосіб, який не відповідає приписам Закону-2181, суперечать вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, і тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевий господарський суд правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційних  скарг, скасування чи зміни оскаржуваної постанови суду не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, п.6 розділу VІІ  КАС України, Київський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ніжинського міжрайонного прокурора в інтересах держави в                                               особі Ніжинської об’єднаної державної податкової інспекції та                                            апеляційну скаргу Ніжинської об’єднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову господарського суду Чернігівської області від 10.10.2006 року у справі  № 16/253-16/254 - без змін.

Справу  № 16/253-16/254 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя          Пантелієнко  В.О.

Судді

Вербицька О.В.

Коваленко В.М.