ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.08.2007
Справа №2-16/7226-2007А

За позовом – Відкритого акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна  компанія «Море» (98186, с.м.т. Приморський, м. Феодосія, вул.. Десантників,1, )

До відповідача  -  Державної податкової інспекції в м. Феодосія (98112, м. Феодосія, вул.. Кримська, 82-б)

Про   визнання недійсним  податкове  повідомлення – рішення

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання  Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача –  Бистрова Е.І. гол. бухгалтер дов. № 001/15 від 17.08.2007  року, Облетова Г.В. ю/к дов. №170/6 від 17.04.2006  року

Від відповідача – Шумілова Н.А. – гол. держ. под. інспектор, дов. № 221 від 09.08.2006 року, Мединський П.П. – гол. держ.  под. ревізор – інспектор, дов. № 56/10-0  від 15.05.2007 року

Суть  спору – Позивач Відкрите акціонерне товариство «Феодосійська  суднобудівна компанія «Море» звернувся до господарського суду АРК з позовною заявою до відповідача Державної  податкової інспекції  в м. Феодосії  про            визнання недійсним податкового   повідомлення – рішення  ДПІ  в м. Феодосія № 000632301/0  від 27.04.2007  року про нарахування  податкових  зобов’язань  по ПДВ  в розмірі 59621,00 грн.  та штрафних  (фінансових) санкцій  в розмірі 179169,90  грн., всього 238790,90  грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  висновки  в акті перевірки №  857/23/1/14309008  від 16.04.2007  року не відповідають  нормам діючого законодавства України, не підтверджуються  положеннями Закону України  «Про  податок на додану вартість»  № 168/97-ВР від 03.04.1997 року зі змінами та доповненнями.  На думку позивача  ним не були  допущені  порушення  податкового законодавства і тому  податкове повідомлення – рішення ДПІ  в м. Феодосія № 000632301/0  від 27.04.2007  року про нарахування  податкових  зобов’язань  по ПДВ  в розмірі 59621,00 грн.  та штрафних  (фінансових) санкцій  в розмірі 179169,90  грн., всього 238790,90  грн.  являється  необґрунтованим.

Відповідач  проти задоволення позову заперечує, та вважає, що податкове повідомлення – рішення є обґрунтованим та прийнятим згідно чинного законодавства.

Після  вияснення  усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 21.08.2007 року.

Після закінчення дебатів  сторін, суд  віддалявся  для  ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши  матеріали справи та дослідивши  письмові докази, а також заслухавши  представників сторін, суд,-

В С Т А Н О В И В :

16  квітня 2007 року Державною  податковою інспекцією в м. Феодосія  була проведена планова виїзна  документальна перевірка  дотримання  вимог податкового  валютного та іншого законодавства  ВАТ  «Феодосійська  суднобудівна компанія «Море» за період  з 01.10.2005  року  по 31.12.2006  року  за результатами  якої  складено акт  № 857/23/1/14309008   від 16.04.2007 року.   На підставі  акту перевірки  відповідачем  було прийнято  податкове повідомлення – рішення № /0 від 27.04.2007 року   яким   позивачу  за порушення  п. 4.9 ст. 4, п.п. 7.3.1. п. 7.3  ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість» № 168/97- ВР  від 03.04.1997 року  нараховані податкові зобов’язання по ПДВ  в розмірі    59621,00 грн. і штрафні (фінансові) санкції у розмірі 179169,90 грн., всього на суму 9 38790,90 грн.

Так, податкові зобов'язання у розмірі 59621,00 грн. були нараховані відповідачем за порушення п.4.9 ст.4 ЗУ № 168/97-ВР від 03.04.97 р. «Про податок на додану вартість» при списанні з балансу підприємства бази відпочинку «Азов» балансовою вартістю 538912,02 грн.

Відповідно до п.4.9 ст.4 ЗУ № 168/97-ВР від 03.04.97 р. якщо  основні  виробничі  фонди  або  невиробничі  фонди ліквідуються  за самостійним   рішенням   платника   податку   чи безоплатно передаються особі, не зареєстрованій платником податку, а також у разі переведення основних фондів до складу  невиробничих фондів   така   ліквідація, безоплатна  передача  чи  переведення розглядаються  для  цілей оподаткування як поставка таких основних виробничих фондів або невиробничих фондів за звичайними цінами, що діють  на  момент  такої поставки, а для основних фондів групи 1 - за звичайними цінами, але не менше їх балансової вартості.

Проте в даному випадку об'єкт база відпочинку «Азов» була списана з балансу не у зв'язку з безвідплатною передачею, а в зв'язку невідповідностям його критеріям визнання активом   унаслідок корпоратизації підприємства і не включення до статутного фонду нового корпоратизованого   підприємства вказаного об'єкту.

Так відповідно до наказу Міністерства економіки України від 11.11.2000 р. № 244 «Про  затвердження переліку підприємств Державного комітету промислової політики України, що підлягають корпоратизації, та  графіка її проведення» із змінами внесеними наказом Міністерства економії України від 10.01.01 р. № 3  Державне підприємство  «Феодосійське виробниче  об’єднання   «Море» було корпоратизоване  і на його базі створено  діюче  ВАТ  «Феодосійська  суднобудівна  компанія «Море».

Корпоратизація підприємства відбулася в квітні 2001 року. При формуванні статутного фонду ВАТ «ФСК «Море» база відпочинку «Азов» не була включена до його статутного фонду, що підтверджується Планом розміщення акцій відкритого акціонерного товариства  «Феодосійська  суднобудівна   компанія «Море», ( ст.. справи 6-22) створеного шляхом корпоратизації, а також актом прийому-передачі нерухомого майна до статутного фонду ВАТ «ФСК «Море» від 19.08.05 р. ( ст.. справи 23-26).

Як вбачається   з п.п.2.3.1 п.2.3 Розділу III вищезгаданого Плану розміщення акцій відносно бази відпочинку «Азов» був встановлений особливий режим приватизації.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 р. № 291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.99 р. під № 893/4186 база відпочинку «Азов» враховувалася на рахунку 10 оскільки «Рахунок 10 «Основні  засоби» призначений для обліку і узагальнення інформації про наявність і рух власних або отриманих на умовах фінансового лізингу об'єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів.

До основних засобів відносяться матеріальні активи, які підприємство містить з метою використання їх в процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій».

Відповідно до п.п.8.2.1 п.8.2 ст.8 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.94 № 344/94-ВР під терміном «основні фонди» слід розуміти «матеріальні цінності, призначені платником податку для використання в господарській діяльності»

Як видно з вищевикладеного, база відпочинку «Азов» не є для ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія  «Море» ні власністю, ні орендованим майном і не міститься суспільством з метою використання зважаючи на відсутність у позивача права  на таке використання, оскільки вказаний об'єкт залишився в державній власності  та  підлягає приватизації.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для обліку вказаного об'єкту на балансі позивача у складі основних фондів.

Відповідно до п.33 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92 та  зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 р. під № 288/4509 об'єкт основних  засобів вилучається  з активів (списується з балансу) у разі його вибуття внаслідок продажу, безоплатної передачі або невідповідності критеріям визнання активом».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-XIV активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод в майбутньому».

Як вбачається  з вищевикладеного, база відпочинку «Азов» «в результаті минулих подій» - корпоратизації навпаки перестало контролюватися підприємством, а була передана на приватизацію.

Вказаний об'єкт не використовувався в господарській діяльності та отримання позивачем економічних вигод не   мало  місця.

Відповідач, роблячи висновок про порушення позивачем п.4.9 ст.4 ЗУ № 168/97-ВР від 03.04.97 р. необґрунтовано  стверджує  про безвідплатну передачу позивачем вказаного об'єкту.

Як видно з договору оренди цілісного майнового комплексу бази відпочинку «Азов», що не увійшло до статутного фонду ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море»  створеного в процесі корпоратизації від 14.04.04 р., а також Акту прийому-передачі в оренду державного майна - цілісного майнового комплексу бази відпочинку «Азов», що не увійшло до статутного фонду ВАТ «Феодосійська суднобудівна компанія «Море»  створеного в процесі корпоратизації від 14.04.04 р. укладав договір і передавав вказаний об'єкт орендодавець - Фонд майна АР Крим.

Відповідно до п.3.5 вказаного договору оренди оплата орендних платежів проводиться орендарем до Державного бюджету України.

Заниження позивачем податкових зобов'язань по ПДВ у розмірі 107782,00 грн. в грудні 2006 року внаслідок порушення їм п.4.9 ст.4 ЗУ № 168/97-ВР від 03.04.97 р. не має місця, а нарахування податкових зобов'язань по ПДВ і штрафних (фінансових) санкцій по оскаржуваному  податковому повідомленню-рішенню є незаконним.

Як вбачається  з  акту перевірки та податкового повідомлення-рішення, відповідачем зроблений висновок про те, що позивачем занижені податкові зобов'язання по ПДВ в жовтні 2006 року на суму 320000,00 грн. та  завищені податкові зобов'язання по ПДВ в листопаді 2006 року на суму 320000,00 грн. зважаючи на неправильне визначення позивачем дати виникнення податкових зобов'язань, у зв'язку з чим відповідачем нараховані штрафні (фінансові) санкції за невчасну сплату податкових зобов'язань.

Такі висновки відповідача не відповідають ЗУ № 168/97-ВР від 03.04.97 р., оскільки засновані на неналежній нормі закону і не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач уклав з ТОВ «Регіон» два нотаріально завірених договори купівлі-продажу:

-          від 27.10.06 р., який був зареєстрований під № 5043 про продаж стадіону на суму 960000,00 грн. в т.ч. ПДВ 160000,00 грн.;( ст.. справи 33-34)

-          від 27.10.06 р. який був зареєстрований під № 6046 про продаж спортзалу і

майданчика відпочинку на суму 960000,00 грн. в т.ч. ПДВ 160000,00 грн. (ст.. справи 36-37).

Затверджуючи про порушення позивачем п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 ЗУ № 168/97-ВР від 03.04.97 р., відповідач посилається на п 3 ст.334 ЦК України, відповідно до якої право власності на майно за договором,  який підлягає  нотаріальному посвідченню,  виникає у набувача  з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання   законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого  нотаріально,   дійсним.

Проте, приведена норма регулює момент виникнення права власності на майно, а не дату виникнення податкових зобов'язань по ПДВ. Цивільний кодекс України не регулює питання оподаткування взагалі і дату визначення податкових зобов'язань по ПДВ зокрема, унаслідок чого ст.334 ЦК України є в даному випадку неналежною нормою закону.

Визначення дати виникнення податкових зобов'язань регулюється спеціальним законом України «Про податок на додану вартість», відповідно до якого датою виникнення податкових зобов'язань вважається дата, що припадає  на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що відбулися раніше:

-          або   дата  зарахування   коштів    від  покупця   (замовника)   як   оплата  товарів,

що підлягають постачанню;

-          або дата відвантаження товарів.

Так, перша подія  для позивача  була 01.11.2006  році, а саме : передача  об’єктів покупцю, що підтверджується  актом  прийому  - передачі від 01.11.2006  року ( ст.. справи  39).

Таким чином, податкові   зобов’язання  по вказаним операціям  були правомірно відображені  позивачем в листопаді 2006 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов’язані  діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до  ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи  бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Проте відповідач всупереч встановленим нормам законодавства не надав суду доказів, які б свідчили, що його дії правомірні.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ст. 70 КАСУ).

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 69,70,86 КАС України суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати,  понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3 грн. 40 коп. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частина постанови  оголошені в судовому засіданні  -21.08.2007 р.

Постанова оформлена  та підписана відповідно до ст. 160 КАС України – 30.08.2007  р.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст. 94, , ч.ч. 1-3 ст. 160, 162, 167  КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити

2.          Визнати  недійсним  податкове  повідомлення – рішення  ДПІ  в м. Феодосія № 000632301/0  від 27.04.2007  року про нарахування  податкових  зобов’язань  по ПДВ  в розмірі 59621,00 грн.  та штрафних  (фінансових) санкцій  в розмірі 179169,90  грн., всього 238790,90  грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р № 0002, отримувач Державний бюджет м. Сімферополя, код платежу 22090200, , Банк ГУ ГКУ в АРК м. Сімферополь, МФО 824026) на користь Відкритого  акціонерного товариства «Феодосійська суднобудівна  компанія «Море» (98186, с.м.т. Приморський, м. Феодосія, вул.. Десантників,1, )  03,40 грн. державного мита.

Постанова  може бути оскаржена  до Севастопольського апеляційного господарського суду через  господарський суд АР Крим шляхом  подачі заяви  про апеляційне оскарження постанови в  десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з  подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.