ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"27" квітня 2007 р.

Суддя , розглянувши матеріали адміністративного позову № 01-18/619 від 25.04.07

Позивач:          Контрольно-ревізійне управління в Чернігівській області,

вул. Белінського 11,Чернігів,14000

Відповідач:          Державне підприємство "Крисківський спиртовий завод",  вул. Леніна 1,Криски,Коропський район, Чернігівська область,16213

Предмет спору: про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

КРУ в Чернігівській області пред`явлено позов до ДП «Крисківський спиртзавод»про зобов`язання виконати обов`язкові вимоги КРУ в Чернігівській області від 01.03.07р. №25-07-16/233 та стягнення з Відповідача на користь Державного бюджету України незаконно виплачених сум за відрядження 30100 грн., за незаконне преміювання в сумі 18062 грн., та виплати до фондів в сумі 6698 грн.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України:

«У позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

На  підтвердження обставин,  якими обґрунтовуються позовні вимоги,  позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.»

Проте, дані вимоги в позові в повному обсязі не виконані.

Так, перша позовна вимога містить зобов`язання виконати обов`язкові вимоги КРУ в Чернігівській області від 01.03.07р. №25-07-16/233.

Як вбачається з наведеного листа КРУ в Чернігівській області від 01.03.07р. №25-07-16/233, останній містить 9 пунктів. 1,3,5-8 пункти листа містять вимоги про вчинення не чітких та конкретних дій, а загальні фрази про дотримання чинного законодавства. В 9 пункті зазначено про усунення інших недоліків, викладених в акті ревізії від 14.02.07р., проте не зазначено ні чітко визначених недоліків, ні конкретних дій, які має вчинити Відповідач.

Таким чином, Позивачем не вказано, які конкретно вимоги вищенаведеного листа, тобто які конкретні дії, суд має зобов`язати вчинити Відповідача.

Крім того, як вбачається з описової частини позову, ревізією були виявлені:

·          порушення при нарахуванні та видачі премій на загальну суму 18062, грн., що призвело до зайвих нарахувань до фондів 6698 грн.,

·          порушення при виплаті коштів на відрядження на загальну суму 30100 грн.;

·          порушення порядку індексації неприватизованого житлового фонду.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року N3018-III, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

“ До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні   справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу   адміністративного судочинства України.”

Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

“ До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні   справи, підвідомчі господарським  судам  відповідно  до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу   адміністративного судочинства України.”

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України:

“Господарським судам підвідомчі:

1)  справи у спорах, що виникають  при  укладанні, зміні, розірванні  і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

·          спорів про приватизації державного житлового фонду;

·          спорів, що виникають при погодженні стандартів  та  технічних умов;

·          спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання  робіт),  якщо  ці  ціни  і  тарифи відповідно  до  законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

·          спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного  Суду України та адміністративних судів;

·          інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи  за  заявами  органів  Антимонопольного  комітету України,  Рахункової  палати  з  питань,  віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають  з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством  та  його  учасником  (засновником, акціонером),  у  тому  числі  учасником,  який вибув,  а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,  діяльністю,  управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.”

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Як вбачається з адміністративного позову, позовні вимоги стосуються зокрема і правильності нарахування премій Відповідачем та виплати коштів на відрядження конкретним фізичним особам.

Згідно ст.1 Господарського кодексу України:

«Цей Кодекс визначає  основні  засади  господарювання   в Україні  і регулює господарські відносини,  що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між  суб'єктами господарювання,  а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Господарського кодексу України:

«Не є предметом регулювання цього Кодексу:

·          майнові  та  особисті  немайнові  відносини,  що  регулюються Цивільним кодексом України;

·          земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини  щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря;

·          трудові відносини;

·          фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів;

·          адміністративні та інші відносини управління за  участі суб'єктів  господарювання,  в  яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.»

Таким чином, спірні правовідносини в частині порушення Відповідачем чинного законодавства при нарахуванні та видачі премій та порушення при виплаті коштів на відрядження конкретним фізичним особам, вимагають дослідження трудового, а не господарського законодавства, а тому не є підвідомчими господарським судам.

Крім того, рішення за даним позовом може вплинути на фізичних осіб, яким на думку органів КРС незаконно видана премія чи кошти на відрядження, оскільки на підставі даного судового рішення на них може бути покладений обов`язок повернути дані кошти підприємству. Разом з тим, фізичні особи, згідно ст.ст.1,12,21 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути стороною в господарському суді, крім справ, що виникають  з корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством та його учасником (засновником, акціонером),  у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням,  діяльністю,  управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України:

“Суди  розглядають  в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,  невизнаних або оспорюваних прав,  свобод чи інтересів, що виникають  із  цивільних,  житлових,  земельних, сімейних,  трудових відносин,  а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.”

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

«До початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують  у  першій  та апеляційній  інстанціях  відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.»

Враховуючи, як наведено вище, що Позивачем не вказано, які конкретно вимоги вищенаведеного листа, тобто які конкретні дії, суд має зобов`язати вчинити Відповідача, що не дає змогу суду виділити вимоги, підвідомчі господарському суду, як адміністративному, дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України, в тому числі як в адміністративних судах.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України:

“Позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.”

Таким чином, при наступному зверненні необхідно чітко визначити, які саме конкретно вимоги вищенаведеного листа КРУ в Чернігівській області, тобто які конкретні дії, суд має зобов`язати вчинити Відповідача, і дані вимоги мають бути підвідомчі господарському суду, як адміністративному.

За таких обставин,  керуючись п. 6 ч. 3 ст. 108, ст.ст.160, 165  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.  Позовну заяву з усіма доданими документами повернути Позивачу.

2. Дана ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява   про   апеляційне  оскарження  ухвали  суду  першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи,  яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне  оскарження  обчислюється  з дня  отримання нею копії ухвали.  Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається  протягом  десяти  днів  після  подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана ухвала набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому Законом (ч. 6 ст. 108 КАС).

Додаток на 51 арк.

Суддя