ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"19" квітня 2007 р.
Справа № 18/108

За позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

АДРЕСА_1

До Регіонального
управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю
за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової
адміністрації в Чернігівській області

14000, м. Чернігів, вул.
Комсомольська, 11

про   скасування рішення

Суддя  А.С. Сидоренко

Секретар судового засідання
І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 -предст.,
нотар. посв. дов. від 04.11.2006р.

Від відповідача: Мозирко В.О. -гол.
держподатінспектор, дов. від 23.01.2007р. № 315/9/21-234

Постанова виноситься після перерви,
оголошеної в судовому засіданні з 12.04.2007р. по 19.04.2007р., на підставі ст.
150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 19.04.2007р.,
на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України,
оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Суб'єктом підприємницької
діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 (надалі -Позивач) заявлено адміністративний
позов до Регіонального управління Департаменту з питань адміністрування
акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА в
Чернігівській області (надалі -Відповідач) про скасування рішення від
06.11.2006р. № НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в
розмірі 1700,00 грн. за зберігання та реалізацію алкогольних напоїв з
підробленими марками акцизного збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач
вказує на відсутність його вини в тому, що у нього на реалізації знаходились
алкогольні напої з підробленими марками акцизного збору, адже він не являється
виробником цієї продукції і не здійснює її маркування. Алкогольні напої були
отримані від Чернігівської філії ТОВ „Едельвейс-ВВ”, яке має ліцензію на право
оптової торгівлі алкогольними напоями. Разом з накладною на продукцію Позивач
отримав посвідчення якості, з якого вбачається, що виробником горілки
„Пшенична” є ЗАТ „Люботинський завод „Продтовари”, який і маркував алкогольні
напої акцизними марками. Чинним законодавством не встановлено обов'язку
суб'єкта підприємницької діяльності звертатися до компетентного органу з метою
проведення спеціального (експертного) дослідження марок акцизного збору на
предмет підробки по кожній з отриманих партій, а самостійно виявити візуальні
ознаки фальсифікації акцизних марок неможливо.

Також, Позивач вказує на порушення
порядку проведення перевірки: перевірка проводилась на підставі наказу
Чернігівської МДПІ, хоча ні один із перевіряючих там не працює; прийняття
рішення про застосування штрафних санкцій з порушенням строку, встановленого п.
4.11 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових
та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства; порушення строків надсилання рішення.

Крім того, Позивач вказує на те, що
ОСОБА_3, в присутності якої було проведено перевірку, не являється ні
посадовою, ні матеріально -відповідальною особою в магазині, вона працює
прибиральницею. Таким чином, вона не мала права вирішувати питання допуску
посадових осіб податкового органу до проведення перевірки. Перевіряючими було
самостійно зірвано дві акцизні марки з горілки і примушено ОСОБА_3  написати листа на ім'я начальника РУ ДААК ДПА
в Чернігівській області з проханням провести експертизу марок.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на відповідність рішення про застосування фінансових санкцій та дій
службових осіб податкового органу
вимогам чинного законодавства України. Як на підставу своїх заперечень
Відповідач вказує на те, що згідно ст. 8 Закону України „Про акцизний збір на
алкогольні напої та тютюнові вироби”, відповідальність за недодержання порядку
маркування, реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів, несвоєчасну
сплату акцизного збору несуть виробники, імпортери, продавці цих товарів та їх
посадові особи у порядку, передбаченому чинним законодавством України. На думку
Відповідача, підставою застосування адміністративно -господарських санкцій є
виключно правопорушення, якого припустився суб'єкт господарювання, в даному
випадку це зберігання та реалізація алкогольних напоїв з підробленими марками
акцизного збору. Вина такого суб'єкта не є умовою застосування подібних
санкцій, оскільки ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, що
опосередковано закріплює принцип вини при застосуванні господарсько -правової
відповідальності, не поширюється на адміністративно -господарські санкції.
Відсутність вини суб'єкта господарювання не може бути підставою для звільнення
його від застосування адміністративно -господарських санкцій. Застосування цих
санкцій не охоплюється поняттям адміністративної відповідальності.

Щодо самої проведення перевірки
Позивача, Відповідач вказує на те, що вона була проведена відповідно до вимог
ст. ст. 11 -112 Закону України “Про державну податкову службу в
Україні”, на підставі ст. ст. 15, 16 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг”, ст. 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів” та на виконання розпорядження Голови ДПА в Чернігівській області від
ІНФОРМАЦІЯ_3. Продавцем - стажором ОСОБА_3 було допущено посадових осіб
податкового органу до проведення перевірки, а також самостійно відірвано дві
акцизні марки з пляшок горілки та написано листа на ім'я начальника РУ ДААК ДПА
в Чернігівській області з проханням провести експертизу марок.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2006 року Позивач, згідно
видаткової накладної № НОМЕР_2  від
13.10.2006р., отримав від Чернігівської філії ТОВ „Едельвейс-ВВ” алкогольні
напої, зокрема, 20 пляшок горілки „Пшенична” 0,5 л виробництва ЗАТ
„Люботинський завод „Продтовари”. Разом з товаром було отримано посвідчення
якості № 122 на вищевказану горілку, а також копію ліцензії продавця на право
оптової торгівлі алкогольними напоями.

19 жовтня 2006 року службовими
особами ДПА в Чернігівській області та РУ ДААК ДПА в Чернігівській області, на
підставі наказу Чернігівської МДПІ від ІНФОРМАЦІЯ_1, направлень НОМЕР_3  та
НОМЕР_4, була проведена перевірка магазину, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2 та належить СПД ОСОБА_1

За результатами перевірки складено
акт № НОМЕР_5  від 16.10.2006р. (оскільки
іншими матеріалами справи підтверджується факт проведення перевірки саме
19.10.2006р., суд вважає зазначення дати складання акту перевірки 16.10.2006р.
опискою, допущеною перевіряючими особами).

Як вбачається з акту перевірки,
перевіряючими встановлені, зокрема, наступні порушення:

„На торговій точці здійснювалась
реалізація та зберігання алкогольних напоїв, маркованих марками акцизного збору
з візуальними ознаками фальсифікації, а саме: в торгівельному залі знаходилось
7 пляшок горілки „Пшенична” виробництва ЗАТ „Люботинський завод „Продтовари”
(згідно вкладеного аркушу перевірки № 1).

Горілка „Пшенична” краля 0,5 дм3,
40% об., дата розливу 20.09.2006р., маркована марками акцизного збору із
зазначення вмісту спирту 25% і більше об'ємних одиниць:

20 ААБЩ 170082 05/3 ЛГП 0,5Л:

20 ААБУ 170292 05/3 ЛГП 0,5Л:

20 ААБЩ 170334 05/3 ЛГП 0,5Л:

20 ААБУ 170250 05/3 ЛГП 0,5Л:

20 ААБУ 170502 05/3 ЛГП 0,5Л:

20 ААБТ 170208 05/3 ЛГП 0,5Л:

20 ААБЩ 170292 05/3 ЛГП 0,5Л.

в кількості 7 (сім) пляшок по ціні
7,00 грн. Супровідні документи на вищезазначену горілку на момент перевірки
відсутні. Марки акцизного збору в кількості 2 шт.надані для проведення
експертизи:

20 ААБУ 170502 05/3 ЛГП 0,5 л; 20
ААБЩ 170334 05/3 ЛГП 0,5 л.

Горілка залишена в магазині на
відповідальне зберігання.”

Як вказано в акті перевірки,
зазначеним порушено вимоги ст. 11 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (надалі -Закон №
481/95), абз. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України „Про акцизний збір на алкогольні
напої та тютюнові вироби” від 15.09.1995р. № 329/95-ВР (надалі -Закон №
329/95), п. 20 Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного
збору нового зразка з голографічними захисними елементами і маркування
алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.04.2003р. № 567 (надалі -Положення).

Перевірка була проведена в
присутності ОСОБА_3, 1963 року народження, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3. В
акті перевірки вказано, що посада ОСОБА_3 -продавець -стажер (зі слів).ОСОБА_3
підписала акт перевірки та додаток до нього без зауважень, отримала один
примірник акту та надала письмові пояснення наступного змісту: „Накладні на
отримання горілки, зазначеної в акті перевірки, в магазині відсутні тому, що
знаходяться у ПП ОСОБА_1 Зауваження до перевіряючих відсутні”.

Також, ОСОБА_3 було написано на
ім'я начальника РУ ДААК ДПА в Чернігівській області заяву з проханням провести
експертизу марок акцизного збору, якими маркована горілка „Пшенична”:  20 ААБЩ 170334 05/3 ЛГП 0,5 л та 20 ААБУ
170502 05/3 ЛГП 0,5 л.

Згідно акту експертизи марок
акцизного збору для маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва від
30.10.2006р. № 303-10-06, затвердженого в.о. начальника Управління по контролю за
виробництвом цінних паперів, акцизних марок та документів суворої звітності
(Держзнак) Міністерства фінансів України, в результаті проведених досліджень
встановлено, що надані на дослідження марки акцизного збору для маркування
алкогольних напоїв вітчизняного виробництва з реквізитами ЛГП, 0,5 л, вміст
спирту 25% і більше ААБЩ 170334, ААБУ 170502 (регіон 20, дата виготовлення
05/3) виготовлені не Державним підприємством „Поліграфічний комбінат „Україна”
по виготовленню цінних паперів” і є підробленими.

Підставою для проведення експертизи
був лист РУ ДААК ДПА в Чернігівській області від 20.10.2006р. № 3954/10/21-115.

Після проведення експертних
досліджень вищевказані марки акцизного збору були повернуті Держзнаком до РУ
ДААК ДПА в Чернігівській області, згідно листа від 30.10.2006р. № 32000-08/984.

На запит господарського суду
Чернігівської області Чернігівська МДПІ листом від 05.04.2007р. № НОМЕР_6
повідомила про те, що відділом податкової міліції отримано лист УПМ ДПА в
Чернігівській області від 14.11.2006р. з копією акта перевірки від 16.10.2006р.
№ НОМЕР_7  магазину, що належить СПД
ОСОБА_1, акт № НОМЕР_8. експертизи акцизних марок, згідно якого в торговій
точці виявлена горілка в кількості 7 пляшок 0,5 л, маркована марками акцизного
збору з ознаками фальсифікації. Матеріали зареєстровані по КОЗП № 86 від
21.11.2006р. 24 листопада 2006 року було винесено постанову про відмову у
порушенні кримінальної справи за п. 2 ст. 6 КПК України (за відсутності в
діянні складу злочину).

У відповідності з преамбулою Закону
№ 481/95, цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання
виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі ... алкогольними
напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту
здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та
обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону № 481/95,
алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі,
що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку,
визначеному законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону №
329/95, марка акцизного збору -спеціальний знак, яким маркуються алкогольні
напої та тютюнові вироби. Її наявність на цих товарах підтверджує сплату
акцизного збору, легальність ввезення та реалізації на території України цих
виробів;

маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів -наклеювання марки акцизного збору в порядку, передбаченому
Положенням про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору,
маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

У відповідності з частинами 1 та 2
ст. 7 Закону № 329/95, марки акцизного збору виготовляються, зберігаються та
продаються відповідно до Положення про виробництво, зберігання, продаж марок
акцизного збору, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів,
затвердженого Кабінетом Міністрів України. Виробники алкогольних напоїв та
тютюнових виробів проводять маркування кожної пляшки (упаковки) алкогольних
напоїв у такий спосіб, щоб марка розривалася під час відкупорювання
(розкривання) товару відповідно до Положення про виробництво, зберігання,
продаж марок акцизного збору, маркування алкогольних напоїв та тютюнових
виробів. Маркування алкогольних напоїв здійснюється марками акцизного збору,
які відрізняються за дизайном для окремих видів продукції, визначених
Кабінетом  Міністрів України. Кожна марка
акцизного збору на алкогольні напої повинна мати окремий номер та найменування
виду продукції. Наявність марки акцизного збору на пляшці (упаковці)
алкогольних напоїв та пачці (упаковці) тютюнових виробів є однією з умов для
ввезення на митну територію України і реалізації їх споживачам. Забороняється
ввезення, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та
реалізації на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на
яких немає марок акцизного збору встановленого зразка.

На виконання ст. 7 Закону № 329/95,
постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2003р. № 567 затверджено
Положення про виробництво, зберігання, продаж марок акцизного збору з
голографічними захисними елементами і маркування алкогольних напоїв та
тютюнових виробів.

У відповідності з п. п. 19, 20
Положення, маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється
виробниками цієї продукції. Марки наклеюються виробниками на кожну пляшку,
пачку (упаковку) у такий спосіб, щоб вони розривалися під час відкупорювання
(розкривання) виробів. Алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з
відхиленням від вимог цього Положення або марками, що не відповідають виду
продукції та місткості тари та/або не видавалися безпосередньо виробнику
(імпортеру) зазначеної продукції, вважаються немаркованими.

Також, пунктом 12 Правил роздрібної
торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 30.07.1996р. № 854 дозволено зберігання та реалізація алкогольних
напоїв, крім алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5
відсотка об'ємних одиниць, вироблених в
Україні, тільки за наявності марки акцизного збору встановленого зразка
на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.

Згідно абз. 13 ч. 2 ст. 17 Закону №
481/95, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафів у разі:

·          зберігання,
транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного збору
встановленого зразка або з підробленими марками акцизного збору -100 відсотків
вартості товару, але не менше 1700 гривень.

На підставі вищевказаного акту
перевірки, Відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій до
Позивача від 06.11.2006р. № НОМЕР_1 у розмірі 1700,00 грн. за зберігання та
реалізацію алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного збору.

Разом з тим, приймаючи постанову,
суд виходить із наступного:

відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення
дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між будь -якими несприятливими наслідками для
прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це
рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ст. 15 Закону № 481/95,
зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях
зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного
реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за
заявою якого суб'єкта підприємницької діяльності таке місце зберігання було
внесено до Єдиного  реєстру.

В ст. 1 Закону № 481/95 під
терміном „місце зберігання” розуміється місце, яке використовується для
зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання
алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого
внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Враховуючи, що магазин, в якому
проводилась перевірка не являється місцем зберігання алкогольних напоїв, в
розумінні ст. ст. 1, 15 Закону № 481/95, оскільки відомості про його
місцезнаходження не внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання,
підстави для застосування фінансових санкцій за зберігання алкогольних напоїв з
підробленими марками акцизного збору, в даному випадку, відсутні.

За ч. ч. 1, 2 ст. 216
Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть
господарсько -правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання
шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій
повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та
держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин,
завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських
санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно -господарські
санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до
суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської
діяльності застосовуються адміністративно -господарські санкції. Господарські
санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників
господарських відносин, а адміністративно -господарські санкції -уповноваженими
органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ст. 217
Господарського кодексу України).

Із аналізу вищевказаних положень
Господарського кодексу України слід зробити висновок, що адміністративно
-господарські санкції є різновидом господарських санкцій, як правового засобу
відповідальності у сфері господарювання. В результаті їх застосування для
правопорушника також настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Одним із видів адміністративно
-господарських санкцій є адміністративно -господарський штраф.

Згідно ст. 241 Господарського
кодексу України, адміністративно -господарський штраф -це грошова сума, що
сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень,
за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його
стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в
яких допущено правопорушення.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою господарсько -правової відповідальності
учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення господарського правопорушення.

Одним із загальновідомих елементів
правової конструкції правопорушення являється його суб'єктивна сторона до якої
входить і вина особи.

Матеріалами справи підтверджується
факт отримання Позивачем горілчаних виробів виробництва ЗАТ „Люботинський завод
„Продтовари” від Чернігівської філії ТОВ „Едельвейс-ВВ”, тобто Позивачем
доведено документами джерело придбання підакцизних товарів.

Відділом податкової міліції УПМ ДПА
в Чернігівській області 24.11.2006р. було винесено постанову про відмову у
порушенні крімінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 216 КК
України (незаконне виготовлення, підроблення, використання або збут незаконно
виготовлених, одержаних чи підроблених марок акцизного збору чи контрольних
марок) на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (за відсутності в діянні складу
злочину) за наслідками розгляду матеріалів перевірки магазину, що належить
Позивачу.

Тобто, ці дані дають підстави
передбачати, що підробка марок акцизного збору здійснена іншими особами, а не
Позивачем.

Крім того, як вбачається із акту
перевірки, перевіряючими були встановлені ознаки фальсифікації акцизних марок.
Проте, які саме ознаки фальсифікації, а також те, що Позивач міг їх встановити,
в акті перевірки не зазначено.

В акті перевірки зазначено, що
виявлені марки акцизного збору з візуальними ознаками фальсифікації,
проте сам факт, що марки дійсно сфальсифіковані, на момент перевірки остаточно
встановлений не був.

Безпосередньо факт фальсифікації
був встановлений актом експертизи марок акцизного збору від 30.10.2006р. №
303-10-06, проведеної Управлінням по контролю за виробництвом цінних паперів,
акцизних марок та документів суворої звітності Міністерства фінансів України.

З вищенаведеного вбачається, що для
встановлення того факту, що вилучені марки акцизного збору сфальсифіковані
необхідно наявність особи, яка має спеціальні знання в даній галузі та має
відповідне обладнання для дослідження марок акцизного збору.

Разом з тим, чинне законодавства не
передбачає обов'язку чи необхідності суб'єкта господарювання тримати в штаті
таку особу та самостійно проводити експертні дослідження. Всі інші вимоги щодо
наявності супроводжуючих документів, посвідчення якості на отриману горілку, а
також первірки ліцензії продавця на право оптової торгівлі алкогольними напоями
Позивачем було виконано.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів вини Позивача у скоєному
правопорушенні, в тому числі, що Позивач без наявності спеціальних знань,
відповідного обладнання та відокремлення марок, міг вжити залежних від нього
заходів, які не суперечать чинному законодавству, для виявлення при купівлі
алкогольних напоїв у постачальника факту фальсифікації марок акцизного збору,
але не вжив, як і нормативно -правового обґрунтування, завдяки яким, залежним
від Позивача заходам, які не суперечать чинному законодавству, Позивач міг без
відокремлення виявити при купівлі алкогольних напоїв у постачальника факт
фальсифікації марок акцизного збору, Відповідач не надав.

Конституційний Суд України у п.п.
4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004р. № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 за
конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції
України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України
(справа про призначення судом більш м'якого покарання) відмітив наступне:

Відповідно до частини першої статті
8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права -це панування права в суспільстві. Верховенство права
вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність,
зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями
соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства
права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм,
а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї
тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним
рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає
ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в
Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав
для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому
числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість -одна з основних
засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин,
одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як
властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й
у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права
справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом,
відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються
для їх досягнення.

Правову позицію щодо дотримання
справедливості Конституційний Суд
України висловив у Рішенні від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі №
1-12/2003 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120,
частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально -
процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов
слідчого і прокурора):

"Правосуддя за своєю суттю
визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і
забезпечує ефективне поновлення в правах".

Суд, здійснюючи  правосуддя на засадах верховенства права,
забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод
людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів
суспільства і держави.”

Принцип верховенства права та
справедливості є універсальним, як для кримінального, так і для
адміністративного, цивільного та господарського судочинства.

З урахуванням викладеного, а також
того, що:

·          Позивачем
доведено документально джерело придбання даних алкогольних напоїв;

·          експертиза
на встановлення фальсифікації алкогольних напоїв не проводилася;

·          податковою
міліцією було відмовлено у порушенні кримінальної справи за наслідками розгляду
матеріалів перевірки магазину, що належить Позивачу,

·          для
встановлення того факту, що марки акцизного збору сфальсифіковані, необхідна
наявність особи, що має спеціальні знання в даній галузі, та має відповідне
обладнання для дослідження відокремлених від алкогольних напоїв марок акцизного
збору;

·          доказів
вини Позивача у скоєному правопорушенні, в тому числі, що Позивач без наявності
спеціальних знань, відповідного обладнання та відокремлення марок, міг вжити
залежних від нього заходів, які не суперечать чинному законодавству, для
виявлення при купівлі алкогольних напоїв у постачальника факт фальсифікації
марок акцизного збору, але не вжив, як і належного нормативно - правового
обґрунтування, можливості вжиття таких заходів, Відповідач не надав,

суд вважає, що притягнення до
відповідальності Позивача без наявності його вини у скоєному правопорушенні, і
без можливості Позивача вжити залежні від нього заходи, які не суперечать
чинному законодавству, з метою уникнення скоєння правопорушення, суперечить
вищевказаним принципам верховенства права та справедливості.

Судом відхиляються заперечення
Відповідача про те, що відсутність вини суб'єкта господарювання не може бути
підставою для звільнення його від застосування адміністративно -господарських
санкцій, що ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не поширюється на
адміністративно -господарські санкції, оскільки, як вже зазначалося раніше, адміністративно
-господарські санкції є різновидом господарських санкцій, як правового засобу
відповідальності у сфері господарювання. Вони застосовуються до суб'єктів
господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності
уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як прямо зазначено в ч. 2 ст. 218
Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за
порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що
ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського
правопорушення.

Посилання Відповідача на ст. 8
Закону України „Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби” не
може бути взято судом до уваги, оскільки дана правова норма містить лише
загальни засади відповідальності за порушення законодавства про сплату
акцизного збору.

Щодо порушення законодавства під
час проведення перевірки, то суд вважає за необхідне відмітити наступне:

Згідно п. 16 ч. 1 ст. 10 Закону
України „Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990р. № 509-ХІІ
(надалі -Закон № 509), міжрайонні державні податкові інспекції виконують,
зокрема, функції по здійсненню контролю за наявністю марок акцизного збору на
пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових
виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №
481/95, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які
видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами
України.

Пунктом 271 Переліку
органів ліцензування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від
14.11.2000р. № 1698, територіальні підрозділи регіональних управлінь
Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за
виробництвом та обігом підакцизних товарів у містах, районах, районах у містах
Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта підприємницької діяльності
визначені органами ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами.

У відповідності з ч. 7 ст. 111
Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, позаплановими
перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів,
визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадках -
за рішенням суду.

Позапланова виїзна перевірка
здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за
рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом (ч. 8 ст. 111
Закону України „Про державну податкову службу в Україні”).

Статтею 112 Закону
України „Про державну податкову службу в Україні” визначені умови допуску посадових
осіб органів державної податкової служби до проведення планових та позапланових
виїзних перевірок -посадові особи органу державної податкової служби вправі
приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України,
та за умови надання платнику податків під розписку:

направлення на перевірку, в якому
зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета,
вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення
перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної
податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є
дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової
служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

копії наказу керівника податкового
органу про проведення позапланової
виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової
виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Ненадання цих документів платнику
податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї
статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової
служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Як вбачається із матеріалів справи,
перевірка магазину Позивача була проведена на виконання розпорядження Голови
ДПА в Чернігівській області від ІНФОРМАЦІЯ_3 „Про перевірки суб'єктів
господарювання” згідно якого були створені мобільні робочі групи з числа
фахівців РУ ДААК ДПА в Чернігівській області та ДПА в Чернігівській області до
складу яких ввійшли, зокрема, ст. держподатревізор -інспектор Романенко Р.А. та
заступник начальника відділу Скорінов В.О. Цим же розпорядженням було
зобов'язано начальника Чернігівської МДПІ видати накази та виписати направлення
на перевірки.

Тому у проведенні перевірки
співробітниками РУ ДААК ДПА в Чернігівській області та ДПА в Чернігівській
області на підставі наказу та направлень, складених начальником Чернігівської
МДПІ, суд не вбачає порушення чинного законодавства.

Відповідний наказ та направлення на
перевірку були надані під розписку ОСОБА_3, яка зазначена в акті перевірки як
продавець -стажор. Проте, як вбачається із дослідженого під час судового
розгляду оригіналу трудової книжки ОСОБА_3 серії НОМЕР_9 (копія залучена до
матеріалів справи) ця особа була прийнята 28.09.2006р. Позивачем на роботу
прибиральницею в магазин ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно наказу №НОМЕР_10 р.

Таким чином, вона не є матеріально
-відповідальною особою і не могла вирішувати питання допуску працівників
податкового органу до проведення перевірки.

Також,ОСОБА_3 не мала права
відокремлювати від пляшок з алкогольними напоями марки акцизного збору ні за
власним бажанням, ні за вказівкою перевіряючих та писати заяву на ім'я
начальника РУ ДААК ДПА в Чернігівській області з проханням провести експертизу
акцизних марок, оскільки вона не являється ні власником цього товару, ні
матеріально -відповідальною особою Позивача, а РУ ДААК ДПА в Чернігівській
області не є експертною установою. Не мав права це робити і сам Позивач.

В даному випадку, посадові особи
податкового органу при встановленні візуальних ознак підроблення марок
акцизного збору були зобов'язані повідомити співробітників податкової міліції з
метою здійснення останніми заходів щодо їх вилучення в порядку, встановленому
Кодексом України про адміністративні правопорушення або Кримінально
-процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 3 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України, докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Посилання Позивача на порушення
строків застосування штрафних санкцій судом відхиляються, оскільки згідно ст.
250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть
бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що спірне рішення було прийнято Відповідачем необґрунтовано, тобто без
урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без
дотримання принципу рівності перед законом, а тому позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

У відповідності з ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені
нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 216 -218, 241
Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 11, 15, 17 Закону України “Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, ст. ст. 1, 7 Закону
України „Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби”, ст. ст. 8,
9, 11 -112 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”,
ст. ст. 2, 71, 94, 158 -163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення Регіонального
управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за
виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації в
Чернігівській області від 06.11.2006р. № НОМЕР_1 про застосування до суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (код НОМЕР_11) фінансових
санкцій у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн. за зберігання та реалізацію
алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного збору.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (код НОМЕР_11) 03 грн. 40 коп. судового збору.

Дана постанова може бути оскаржена
до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів  оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу -з дня
складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Дана постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений
цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі
24 квітня 2007 року.

Суддя                                  (підпис)                               А.С.Сидоренко