СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"13" квітня 2007 р.
Справа №20/159-НА

за позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1,               м. Кам'янець-Подільский

до Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції, м. Кам'янець-Подільський

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення НОМЕР_1року

Суддя  Гладій
С.В.                    Секретар судового
засідання Микитюк О.А.

Представники:

Від позивача:
ОСОБА_1 -підприємець

- ОСОБА_2 -ІНФОРМАЦІЯ_1

Від відповідача:                     - Урсуляк Н. П.
-за довіреністю № 13979/10/10-04 від 26.09.2005р.

- Голінберг
О. В. -за довіреністю № 6095/10/10-019 від 21.03.2007р.

Згідно ч. 3 ст. 160 КАС України, в
судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть спору :

Позивач звернувся до Господарського
суду області з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
НОМЕР_1 прийнятого на підставі акту перевіркиНОМЕР_2

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що за період з 19.04.2004 року по 30.09.2006 року
підприємницька діяльність ним не здійснювалась. З моменту придбання приміщень
для відкриття цеху по переробці сільськогосподарської продукції поАДРЕСА_1
проводилась реконструкція будівель, тому підприємницька діяльність не
здійснювалась і не могла здійснюватись.

Будівництво (реконструкція)
ковбасного цеху не є фінансово-господарською діяльністю.

Зазначає, що відповідно до ст. ст.
42, 142 ГК України, не можна вважати фінансово-господарською діяльністю реконструкцію
цеху з метою подальшого використання для підприємницької діяльності, оскільки
під час реконструкції ніяка діяльність не проводиться і прибуток не
отримується.

Крім того, підприємницька
діяльність не могла здійснюватись також з огляду на те, що лише 28.04.2005р.
рішенням виконкому Кам'янець-Подільської міської ради НОМЕР_3 було затверджено
Акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених
реконструкцією приміщень під цех переробки сільськогосподарської продукції.
01.07.2005р. укладено договірНОМЕР_4 на проведення лабораторних досліджень.
НОМЕР_5 було складено Акт обстеження підприємства на предмет відповідності
діяльності суб'єкта господарювання. 11.11.2005р. міська санепідемстанція видала
припис за НОМЕР_6 про усунення недоліків, які необхідно усунути для отримання
дозволу на випуск продукції. 09.11.2005р. укладений договір НОМЕР_7 про надання
ветеринарних послуг суб'єктів господарювання. Наказом НОМЕР_8. призначено
офіційним лікарем „ПП ОСОБА_1."
ОСОБА_3.

До отримання вищезазначених
документів не здійснювався випуск ковбасних виробів.

Зазначає, що згідно інформації
управління ветеринарної медицини у м. Кам'янець-Подільському та
Кам'янець-Подільської міської державної лікарні ветеринарної медицини
(ІНФОРМАЦІЯ_2.) видавалися ветеринарні свідоцтва в 2005 та 2006 роках декілька
разів при здійсненні випуску пробних партій продукції, які не реалізовувались,
оскільки обладнання випробовувалося на предмет перевірки його відповідності
технологічному процесу. Пробні партії ковбасних виробів не відповідали якості
через неготовність ліній по випуску м'ясних виробів, про що зазначалось в
поясненні від 14.02.2007 року.

Отже, пояснення осіб, які прийняті
до уваги перевіряючими і на підставі яких здійснено донарахування єдиного
податку, є недостовірними з огляду на вищевикладене.

Відповідач проти позову заперечує.
Під час проведення виїзної планової перевірки встановлено, що Позивачем
порушено вимоги п. 2 Указу Президента України від 03.07.98р. № 727 „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” (в редакції Указу від 28.06.99 № 746/99), в якому передбачено,
що суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати
спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для
суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами
за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може
становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

У разі коли фізична особа -суб'єкт
малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для
яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво
і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

У разі коли платник єдиного податку
здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю
у підприємницькій діяльності членів його сім'ї, ставка єдиного податку
збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Позивач з 04.06.2004р. перебуває на
спрощеній системі оподаткування на підставі свідоцтва платника єдиного податку
(свідоцтво про сплату єдиного податку на 2004 рік, свідоцтво про сплату єдиного
податку на 2005 рік, свідоцтво про сплату єдиного податку на 2006 рік).

Ставка єдиного податку на 2004р. -
2006р. згідно рішень XXVI сесії Кам'янець-Подільської міської ради та ХХХ сесії
Кам'янець-Подільської міської ради на вид діяльності -м'ясна промисловість,
становить 200 грн., які і сплачував позивач.

Відповідачем під час перевірки
встановлено, що на будівництві ковбасного цеху по вул. Північній, 5 м.
Кам'янець-Подільський в Позивача працювали наймані особи, що підтверджено
письмовими поясненнями.

Відповідно до Указу, якщо суб'єкт
підприємницької діяльності здійснює діяльність не самостійно, а із залученням
найманих працівників, включаючи членів сім'ї, тоді на кожного з цих громадян
видається Довідка про трудові відносини з платником єдиного податку.

На підставі пояснень громадян
встановлено, що позивач використовував найману працю з червня 2004р. В трудових
відносинах з Позивачем перебувало 6 найманих осіб, які не були оформлені, як
наймані працівники та по яких не сплачувався єдиний податок.

Звертає увагу суду на те, що
відповідно до п. 7 Пленуму ВСУ, Постанова від 06.11.1992р. №9 (із змінами та
доповненнями) „Про практику розгляду судами трудових спорів” з метою усунення
недоліків при розгляді трудових справ Пленум Верховного Суду України
постановляє: Згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору
оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи,
організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу
належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома
власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, Кам'янець-Подільською
ОДПІ донараховано 50% ставки єдиного податку по кожній наймані особі.

Просить в позові відмовити.

Розглядом матеріалів справи
встановлено :

Відповідачем проведено планову
перевірку дотримання вимог податкового законодавства  позивачем за період з 19.04.2004р. по
30.09.2006р., про що складено актНОМЕР_9. Перевіркою встановлено порушення п. 2
Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”, а саме, позивачем не нараховувався
та не сплачувався єдиний податок з шести найманих працівників, за ставкою 50%
за кожну особу з червня 2004 року.

Зазначене порушення встановлено на
підставі письмових пояснень осіб які були опитані посадовими особами
Кам'янець-Подільської податкової міліції 19.09.2006 року, 28.09.2006 року,
29.09.2006 року, 03.10.2006 року, та 08.02.2007 року.

На підставі акту перевірки,
Кам'янець-Подільською ОДПІ, відповідно до п. „б” п. п. 4.2.2 ст. 4 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами”, абз.4 п. 2 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування та звітності суб'єкта малого підприємництва”
прийнято податкове повідомлення-рішенняНОМЕР_1, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем „єдиний податок на підприємницьку
діяльність з фізичних осіб” в сумі 4300 грн.

Позивач, вважаючи спірне податкове
повідомлення-рішення таким, що не відповідає чинному законодавству, просить
його скасувати.

Досліджуючи надані сторонами
докази, аналізуючи наведені представниками сторін пояснення та заперечення,
оцінюючи їх в сукупності, судом враховується
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснює господарську діяльність використовуючи спрощену систему
оподаткування. (свідоцтво про сплату єдиного податку на 2004 рік, свідоцтво про
сплату єдиного податку на 2005 рік, свідоцтво про сплату єдиного податку на
2006 рік).

В оскаржуваному податковому
повідомленні - рішенні зазначено, що податкове зобов'язання визначено згідно з
п. „б” п. п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, в якому зазначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового зобов'язання платника у разі якщо дані
документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях.

Однак, самостійне визначення
податкового зобов'язання контролюючим органом на підставі п. „б” п. п. 4.2.2 п.
4.2 ст. 4 Закону передбачає використання при обчисленні такого зобов'язання наявності
документів первинного обліку, зокрема, у даному випадку визначених Наказом ДПА
України № 451 від 29.09.2003р. „Про затвердження Порядку заповнення та подання
податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Враховуючи зазначене, посилання
відповідача на п. „б” п. п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону № 2181, як на підставу
обчислення податкового зобов'язання судом до уваги не приймається, оскільки
письмові пояснення осіб, що були використані контролюючим органом як підстава
такого нарахування, не є документами первинного податкового обліку позивача в
розумінні чинного законодавства з питань оподаткування.

При цьому судом приймається до
уваги, що в акті перевірки не вказується, чи витребовувалися у підприємця
будь-які документи первинного бухгалтерського чи податкового обліку і чи були
такі матеріали в наявності, хоча в акті
зазначається, що первинні документи, використані при проведенні
перевірки, достовірні, надані в повному обсязі і додаткових (інших) документів,
що свідчать про діяльність підприємця за період, що перевіряється, немає.

Згідно матеріалів справи та
пояснень представників податкового органу, наданих в судовому засіданні,
податкове зобов'язання  визначено тільки
на підставі пояснень фізичних осіб. Однак, особи громадян, що надавали
пояснення, не перевірені (реквізити паспортів, посвідчень або інших документів,
що посвідчують особу, відсутні), у більшості пояснень навіть не вказана адреса
цих осіб. В акті перевірки відсутні дані, які би могли підтвердити господарську
діяльність позивача.

Судом приймається до уваги і
посилання відповідача на п. 7 Пленуму ВСУ, Постанова від 06.11.1992р. 9 (із
змінами та доповненнями) „Про практику розгляду судами трудових спорів” з метою
усунення недоліків при розгляді трудових справ Пленум Верховного Суду України
постановляє: Згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору
оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи,
організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу
належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома
власника або уповноваженого ним органу.

Не досліджено питання щодо
проведення реалізації підприємцем готової продукції.

Визначення у даному випадку
податкового зобов'язання на підставі пояснень фізичних осіб можна розцінювати
як застосування непрямого методу.

Відповідно до приписів п. п. 4.3.1,
4.3.2, 4.3.3, 4.3.4 п. 4.3 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, якщо контролюючий орган не може самостійно визначити суму податкового  зобов'язання
платника податків якщо неможливо визначити суму податкових зобов'язань у
зв'язку з неведенням платником податків податкового обліку або відсутністю
визначених законодавством первинних документів, сума податкових зобов'язань
платника податків може бути визначена за непрямим методом. Цей метод може
застосовуватися також у випадках, коли декларацію було подано, але під час
документальної перевірки, що проводиться контролюючим органом, платник податків
не підтверджує розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку у
порядку, передбаченому законодавством. За непрямим методом податкове
зобов'язання визначається за оцінкою витрат платника податків, приросту його
активів, кількості осіб, які перебувають з ним у відносинах найму, а також
оцінкою інших елементів податкових баз, які приймаються для розрахунку
податкового зобов'язання щодо конкретного податку відповідно до закону. Якщо
підставою для застосування непрямих методів є відсутність окремих документів
обліку, такий метод може застосовуватися виключно для визначення об'єкта
оподаткування або його елементів, пов'язаних із такими документами. Порядок
застосування непрямих методів визначення суми доходів  фізичної особи визначається з урахуванням
норм Закону  з питань оподаткування
фізичних осіб. Застосування непрямого методу для визначення податкових
зобов'язань платників податків у випадках, не передбачених цим пунктом, не
дозволяється.

Згідно п. 8 Методики визначення сум
податкових зобов'язань за непрямими методами, затвердженої постановою Кабінетом
Міністрів України від 27.05.2002 року № 697, визначення сум податкових
зобов'язань за непрямими методами може здійснюватися органами державної
податкової служби лише стосовно податку на додану вартість , акцизного збору,
податку на прибуток підприємств, податку на доходи фізичних осіб (щодо
суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб), податку з реклами,
рентних платежів, збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок
державного бюджету, готельного збору, збору за спеціальне використання природних
ресурсів і збору за забруднення навколишнього природного середовища, тобто з
цього випливає, що  визначення суми
податку з доходів фізичних осіб непрямими методами не передбачено.

Крім цього, для застосування
непрямого методу необхідне рішення про це керівника відповідного органу
державної податкової служби, яке  у
даному випадку не приймалось.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи
бездіяльності  суб'єкта  владних повноважень обов'язок  щодо доказування правомірності свого рішення,
дії чи бездіяльності покладається на
відповідача,  якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем не
надано належних доказів правомірності оскаржуваного позивачем податкового
повідомлення-рішення, з врахуванням викладених обставин податкове повідомлення
рішення Кам'янець-Подільської ОДПІ прийняте за результатами опитування громадян
підлягає визнанню нечинним.

Судові витрати по справі стягуються
з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 71, 86,
94, 104, 105, 158-163, 167, 254-255, п. 6 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні
положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної
податкової інспекції,                              м.
Кам'янець-Подільський про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення
НОМЕР_1 задоволити.

Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішенняНОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов'язання
„єдиний податок на підприємницьку діяльність з фізичних осіб” в розмірі 4300
грн.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь приватного підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_2, код НОМЕР_10)
судовий збір в розмірі 3,40 грн. (три гривні 40 коп.).

Згідно    ст.ст. 185-186 КАСУ  сторони та
інші     особи, які   беруть участь у  справі
мають право    оскаржити  в
апеляційному  порядку Постанову
повністю або частково. Заява про
апеляційне    оскарження   подається протягом  10 днів дня проголошення,  апеляційна
скарга  подається протягом  20 днів після подання   заяви по апеляційне оскарження.
Подаються    до    Житомирського  апеляційного
господарського    суду     через
суд  першої інстанції.

Згідно ст.  254 КАСУ
Постанова , якщо інше не встановлено КАСУ  набирає законної сили  після
закінчення    строку  подання
заяви  про апеляційне   оскарження , якщо таку    заяву не було подано. Якщо було подано
заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя                                                                      С.В.
Гладій

Віддрук.  прим. :

- до справи,

- позивачу,

- відповідачу.