ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 р.
№ 14/419пн

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Ходаківської І.П.,

Шаргала В.І.,

розглянула

касаційну скаргу
державної податкової інспекції у Лутугинському районі Луганської області (далі ДПІ у Лутугинському районі)

на постанову
Луганського апеляційного господарського суду

від
06.12.05

у справі
№ 14/419пн

господарського суду
Луганської області

за позовом
ДПІ у Лутугинському районі

до
Кам’янської сільської ради Лутугинського району (далі Рада)

про
визнання права власності

В судових засіданнях взяли участь  представники

- позивача:
не з'явились;

- відповідача:
не з'явились.

Ухвалою від 21.05.07 колегії суддів Вищого господарського суду України  у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В., Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга ДПІ у Лутугинському районі

№ 7373-10 від 30.12.05 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 14.06.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 14.06.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 14.06.07 представники сторін не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляд учасників судового процесу було повідомлено про те, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від сторін повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 14.06.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи, а повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється сторонам у справі в установленому порядку.

У зв‘язку з перебуванням судді Савенко Г.В. на лікарняному, розпорядженням від 11.06.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 14/419пн господарського суду Луганської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 14.06.07, було створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Ходаківська І.П., Шаргало В.І.

Рішенням від 11.10.05 господарського суду Луганської області (суддя Лісовицький Є.А.) у задоволенні позовних вимог ДПІ у Лутугинському районі відмовлено.

Постановою від 06.12.05 Луганського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Журавльова Л.І., судді –Іноземцева Л.В., Лазненко Л.Л.) рішення від 11.10.05 господарського суду Луганської області залишено без змін, а апеляційну скаргу ДПІ у Лутугинському районі –без задоволення.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що оскільки податковим органом виявлено безхазяйне майно, право власності на яке ніхто не оспорює, що обумовлює відсутність спору про право, а законом не передбачено підстав визнання права власності на спірне майно, то в даному випадку виникнення права власності на безхазяйне майно, яким є каміння-піщаник, виникає внаслідок набувальної давності, в порядку визначеному ст. 344 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій,

ДПІ у Лутугинському районі звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 11.10.05 господарського суду Луганської області та постанову від 06.12.05 Луганського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги ДПІ у Лутугинському районі задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального права, а саме: ст. 137 Цивільного кодексу України, п. 12 ст. 10 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", п. 17 ст. 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", Постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним" від 25.08.98 № 1340.

На день розгляду справи по суті письмовий відзив на касаційну скаргу від Ради не надійшов.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми  судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 14.06.04 та 24.06.04 співробітниками податкової міліції Міжрайонного головного відділу податкової міліції ДПІ в м.Красний Луч Луганської області на території с.Македоново Лутугинського району Луганської області було виявлено майно –каміння-піщаник в кількості 11 куб.м., власник якого не встановлений, про що складено протокол № 145 від 14.06.04 та каміння-піщаник в кількості 8 куб.м., власник якого не встановлений, про що складено протокол

№ 146 від 24.06.04.

На підставі довідок Ради від 09.07.04 №№ 50 та 51, попередніми судовими  інстанціями встановлено, що зазначене майно на балансі Ради не обліковується.

У зв'язку з зазначеними обставинами ДПІ у Лутугинскому районі звернулась до господарського суду Луганської області з позовом про визнання права власності на майно, на яке немає власника, а саме каміння-піщаник в загальній кількості 19 куб.м. за Державою в особі ДПІ у Лутугинському районі, з наступним наданням податковому органу права розпоряджатись цим майном згідно із законодавством України з послідуючим перерахуванням коштів до Державного бюджету.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що за змістом абз. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що правовідносини набуття права власності регулюються гл. 24 Цивільного кодексу України, ст. 335 якої передбачає, що  безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Таким чином, із самого визначення поняття "безхазяйна річ" вбачається, що дана річ має бути такою, щодо якої право власності ніким не оспорюється.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України державні органи, до яких, зокрема, належить ДПІ у Лутугинсьокиу районі, мають право на звернення до господарського суду, у випадках передбачених законодавчими актами України.

Як безпосередньо зазначено в преамбулі Закону України "Про державну податкову службу в Україні" цей Закон визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності.

Вичерпний перелік випадків, в яких органи державної податкової служби мають право подавати позови до суду перелічені в п. 11 ст. 10 та п. 17 ст. 11 вказаного Закону.

Так, відповідно до приписів зазначених норм податкові органи мають право звертатися до суду із позовами до підприємств, установ, організацій та громадян про:

-          визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав;

-          стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна;

-          скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Отже, Законом України "Про державну податкову службу в Україні" містить вичерпний перелік підстав звернення податкових органів до суду.

Вказаним Законом право податкового органу на звернення до суду із позовом про визнання майна безхазяйним та звернення стягнення на таке майно на користь держави не передбачено. Не передбачено таке право податкового органу на звернення до суду із вказаними позовами й іншими актами законодавства України.

Натомість, п. 12 ст. 11 зазначеного Закону містить положення, за змістом якого органи державної податкової служби у відношенні безхазяйного майна проводять роботу, пов'язану з його виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, а відповідно до п. 12 ст. 10 цього Закону податкові органи проводять роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна.

Повноваження органів податкової служби щодо безхазяйного майна також визначені у Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25.09.98 (далі Порядок), проте відповідно до п. 5 ст. 1 вказаного порядку його дія поширюється лише на майно, яке вже визнано безхазяйним відповідно до чинного законодавства.

Згідно з приписами п. 2 Порядку, облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у п. 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до п. 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його.

Колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що відповідно до ст.ст. 6, 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, посилання ДПІ у Лутугинському районі на те, що податковий орган у даному спорі виступає як суб'єкт владних повноважень, що діє в межах своєї компетенції, на думку колегії суддів Вищого господарського суду України, не має нормативно-правового обґрунтовання, оскільки чинним законодавством не передбачено право податкового органу на звернення до суду з позовом про визнання права власності на безхазяйне майно, не визначено таке право також і сферою його компетенції, оскільки в даній галузі вона поширюється виключно на виявлення, облік, вжиття заходів по охороні, оцінці і реалізації безхазяйного майна.

Судами встановлено, що спірні правовідносини сторін виникли щодо визнання права власності на певне визначене майно, а отже даний спір є майновим, та таким, що зачіпає права та інтереси господарюючих суб'єктів. Майнові відносини сторін у даній справі не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої сторони.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що обставини щодо складання податковим органом відповідних актів про виявлення безхазяйного майна не свідчить про наявність законних підстав для визнання спірного майна безхазяйним та звернення на це майно стягнення на користь держави за позовом ДПІ у Лутугинському районі.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що починаючи з 01.01.04 набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.01.03, ст. 344 якого передбачає, що набуття речей, які є рухомим майном у власність за набувальною давністю можливе лише за умови добросовісного заволодіння цим майном та відкритого безперервного володіння ним протягом п'яти років, або через п'ять років з часу спливу позовної давності за умови заволодіння цим майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення.

Всупереч наведеному, як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі наданих сторонами доказів по справі, жоден з державних органів, в тому числі орган податкової служби, спірним майном протягом п'яти років на день пред'явлення позову до суду не володів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Лутугинському районі Луганської області № 7373-10 від 30.12.05 залишити без задоволення.

Постанову від 06.12.05 Луганського апеляційного господарського суду по справі № 14/419пн господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
І.Ходаківська

В.Шаргало