ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28.02.07                                                                                       Справа №3/259-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:          Плаценко О.Ф., довіреність № 4 від 05.06.2006р.;

відповідача:      не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський»,

с. Привільне, Нікопольського району, Дніпропетровської області

на рішення                   господарського суду Херсонської області від 12.10.2006 року

у справі                         № 3/259-06

за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський»,

с. Привільне, Нікопольського району, Дніпропетровської області

до відповідача              Каланчацького консервного заводу,

смт. Мирне, Каланчацького району, Херсонської області

про                                  стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський», с. Привільне, Нікопольського району, Дніпропетровської області було подано позов до Каланчацького консервного заводу, смт. Мирне, Каланчацького району, Херсонської області про стягнення суми 41.505,76 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № 60 від 06.06.2001р., укладеного між сторонами, у т.ч.: суми 29.025,00 грн. основного боргу та суми 12.480,76 грн. пені.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Херсонської області своїм рішенням від 12.10.2006р. у справі № 3/259-06 (суддя Янковська І.Є.) в позові відмовив.

Рішення суду мотивоване  пропуском з боку позивача строку позовної давності по стягненню з відповідача суми заборгованості та відсутністю доказів поважної причини пропуску такого строку.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ТОВ «Придніпровський», позивач у справі, вказує на те, що судом не повністю з’ясовані обставини, що мають значення для справи. Зазначає зокрема про незгоду із встановленням судом факту пропуску строку позовної давності на звернення з позовом до суду. На думку скаржника, строк позовної давності має рахуватись з 01.10.2003р., оскільки директором відповідача здійснена дія про визнання заборгованості.

Просить оскаржуване рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати поважною причину пропуску строку позовної давності, а позов задовольнити.

Каланчацький консервний завод, відповідач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що рішення господарського суду прийнято у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Зазначає зокрема, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку позовної давності.

Просить оскаржуване рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. У відзиві відповідач також просить розглянути справу у його відсутності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Відповідач законним правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами, у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 622 від 27.02.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Кричмарєевського В.А., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 28.02.2007р. за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представника позивача розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 06.06.2001р. між ТОВ «Придніпровський» (продавець) і Каланчацьким консервним заводом (покупець) був укладений договір № 60 купівлі-продажу, згідно до умов якого продавець передає товар у власність покупця – пюре яблучне 50 т на загальну суму 22.500,00 грн., а покупець приймає товар, найменування (асортимент), кількість і ціна якого відображені в накладній, що є невід’ємною частиною договору. Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця всієї суми протягом 5 банківських днів після отримання товару, а у випадку прострочення стягується пеня 0,5 % за кожний прострочений день. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором, але не пізніше 31.12.2001р.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 185-юр від 31.08.2001р., в якій вказувалось на те, що за договором № 60 від 06.06.2001р. позивач поставив відповідачу 64,5 т яблучного пюре на суму 29.025,00 грн. і товар по довіреностям № 316343, № 315705, № 315706, № 315710 через Тимошенко був отриманий заводом на місці. В претензії ставилась вимога про перерахування суми 39.758,63 грн. заборгованості за основним боргом і пенею.

Відповіддю на претензію від 12.09.2001р. за № 126/3юр відповідач повідомив про визнання суми заборгованості у розмірі 29.025,00 грн. У зв’язку з тяжким фінансовим становищем, відповідачем запропоновано здійснити розрахунок консервною продукцією або повернути яблучне пюре на суму заборгованості.

В подальшому, позивачем була направлена відповідачу претензія від 30.09.2003р. за № 31-юр про відхилення відповіді відповідача на претензію № 185-юр від 31.08.2001р., у зв’язку з невирішеністю питання про сплату пені за договором. В повторній претензії позивач просив перерахувати на його розрахунковий рахунок суму 41.505,76 грн. заборгованості за договором.

30.08.2006р. позивачем втретє направлена на адресу відповідача претензія (за №11-юр) з вимогою перерахування заборгованості у розмірі 41.505,76 грн. за договором.

У зв’язку з неперерахуванням відповідачем позивачу сум, зазначених в претензії, позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з відповідача суми 41.505,76 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу № 60 від 06.06.2001р., укладеного між сторонами, у т.ч. 29.025,00 грн. основного боргу та 12.480,76 грн. пені.

Слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України.

Обставини справи свідчать про те, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на умовах договору купівлі-продажу.

У відповідності зі ст.224 ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору № 60 від 06.06.2001р., за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст.9 названого Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З умов договору № 60 від 06.06.2001р. вбачається, що сторони домовились про те, що приймання товару здійснюється покупцем від продавця за тим найменуванням, кількістю і ціною, які відображені в накладній, що є невід’ємною частиною договору.

Отже, відомості про здійснення господарської операції з продажу позивачем відповідачу обумовленого договором товару має підтверджуватися первинними документами, а саме: відповідною накладною, що є невід’ємною частиною договору, про що домовилися сторони. Крім того, позивач в претензії № 185-юр від 31.08.2001р. посилається на отримання відповідачем товару на підставі довіреностей № 316343, № 315705, № 315706, № 315710.

Позивачем до суду не надано накладної, якою було б підтверджено факт передачі  відповідачу товару (яблучного пюре), а також не надано довіреностей на отримання такого товару відповідачем від позивача. Відсутній також акт приймання-передачі обумовленого договором товару.

Таким чином позивач не надав жодного належного доказу  факту поставки товару. Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, такі докази втрачені.

Визнання відповідачем заборгованості у розмірі 29.025,00 грн., що випливає з відповіді від 12.09.2001р. на претензію позивача, не може прийматися судом до уваги, оскільки відповідні обставини (передача товару від позивача відповідачу) не підтвердженні належними та допустимими доказами, як того вимагають ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Надані до суду акти звірки взаємних розрахунків від 15.05.2002р. та 30.09.2003р., підписані між сторонами, також не є належними доказами по справі з наступних підстав.

Акт звірки розрахунків є документом, за яким бухгалтерії підприємств проводять звірку бухгалтерського обліку операцій, а наявність або відсутність зобов’язань повинні підтверджуватись первинними документами бухгалтерського обліку. Акт звірки є бухгалтерським документом і відображує тільки данні бухгалтерського обліку, не містить в собі будь-яку їх юридичну кваліфікацію або оцінку, і не тягне за собою виникнення будь-яких цивільних прав та обов’язків. Отже, сам по собі акт звірки не є беззаперечним доказом наявності боргу.

До того ж, в наданих до суду актах звірки взаємних розрахунків від 15.05.2002р. та 30.09.2003р. не вказані за якими саме господарським операціями чи договорами проводились звірки між сторонами.

Акт результатів аналізу яблучного пюре від 27.06.2001р., складений відповідачем, також не є належним доказом по справі, оскільки з нього не вбачається про виникнення та існування господарських правовідносин між сторонами саме на підставі договору купівлі-продажу № 60 від 06.06.2001р.

Інших доказів на підтвердження передачі відповідачу товару за договором № 60, позивачем до суду не надано. З викладеного слід дійти до висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними і не підлягають задоволенню.

Щодо строків позовної давності у спірних правовідносинах, то слід зазначити наступне.

В п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Як за змістом гл.5 ЦК УРСР, чинного на момент укладення між сторонами договору №60 від 06.06.2001р., так і за змістом гл.19 ЦК України, чинного на час звернення позивача з позовом до суду, застосування позовної давності можливе у випадку доведеності позовних вимог та їх обґрунтованості. В той же час, судом встановлено, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

З урахуванням встановленого судом першої інстанції факту щодо пропуску строку позовної давності, слід зазначити, що у відповідності з ч.5 ст.267 ЦК України, суду не надано обґрунтування наявності будь-яких поважних причин пропущення позивачем строків позовної давності. На підтримання доводів, викладених в апеляційній скарзі щодо строків позовної давності, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач у спірних правовідносинах постійно надавав позивачу обіцянки про сплату грошей або повернення майна, а також просив не звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості. Такі доводи позивача не можуть бути визнані судом в якості поважних причин пропуску строку позовної давності. Судом також не встановлено будь-яких поважних причин пропуску такого строку.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено у встановленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

Підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський», с. Привільне, Нікопольського району, Дніпропетровської області, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 12.10.2006р. у справі № 3/259-06 – без змін.