ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2007 р.                                                                   Справа № 10/46

За позовом Спільного підприємства “Заставнівський коопзаготпромторг”

до Державної податкової інспекції в Заставнівському райолні

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Заставнівському районі

Головуючий суддя  Скрипничук І.В.

при секретарі Добровольській А.Я

Представники:

Від позивача –Степан О.П. –директор

Від відповідача –Кривохижа В.М. –завідувач юридичним сектором, довіреність № 214/10 від 17.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:          Спільне підприємство “Заставнівський коопзаготпромторг” м.Заставна звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Заставнівському районі Чернівецької області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 04.09.2006р. за №№ /0, /0, /0 щодо застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку на додану вартість.

До прийняття судового рішення позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, а саме в частині визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 04.09.2006р. за № /0 на суму 244,29грн., № /0 на суму 325,96грн., № /0 на суму 7841,72грн. щодо застосування до СП “Заставнівський коопзаготпромторг” штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДВ.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним.

Відповідно до вимог ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фрондами” № 2181 податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов’язань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Податковий борг (недоїмка) –податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Окрім того, пунктом 6.1.7 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, яка затверджена наказом ДПА України від 17.03.2001р. № 110 (далі Інструкція) встановлено, що податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій приймаються ДПІ відразу на наступний день після оплати (погашення) податкового боргу. Проте оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті через три роки після сплати податкових боргів.

Відповідач позовні вимоги заперечує посилаючись на те, що податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, № /0 від 04.09.2006 року були прийняті на підставі проведеної невиїзної документальної перевірки, яка проводилась 04.09.2006р. При оформленні акту вказаної перевірки було допущено описку, замість 04.09.2007р. надруковано 05.09.2006р., так як податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій неможливо прийняти раніше встановленого перевіркою факту порушення законодавства щодо своєчасної сплати узгоджених сум податкового зобов’язання.

В журналі реєстрації актів, який ведеться в структурному підрозділі, який здійснив перевірку, акт перевірки СП “Заставнівський коопзагот-промторг” №329/16-01781114 зареєстровано 04.09.2006р.

Розпорядженням голови господарського суду Чернівецької області від 06.06.2007р. дану справу передано до провадження судді Скрипничуку І.В.

У судовому засіданні оголошено перерву до 13.06.2007р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, суд вважає, що правових підстав для задоволення позову не має з наступних підстав.

Державною податковою інспекцією в Заставнівському районі на підставі акту № 329/16-01781114 від 05.09.2006р. “Про порушення граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання” прийняті податкові повідомлення-рішення, якими  позивачу були нараховані штрафні санкції за затримку сплати податкових зобов’язань, а саме:

- за повідомленням-рішенням № /0 від 04 вересня 2006 року нараховано штрафні санкції в сумі 426,61грн. за порушення граничних термінів сплати ПДВ;

- за повідомленням-рішенням № /0 від 04 вересня 2006 року нараховано штрафні санкції в сумі 2939,79грн. за порушення граничних термінів сплати ПДВ;

- за повідомленням-рішенням № /0 від 04 вересня 2006 року нараховано штрафні санкції в сумі 7841,73грн. за порушення граничних термінів сплати ПДВ.

В зв’язку з тим, що копзаготпромторг не погодився із зазначеними повідомленнями-рішеннями, він направив первинну скаргу до ДПІ у Заставнівському районі за № 38 від 25.09.2006р.

ДПІ у Застанівському районі своїм рішенням “Про результати розгляду первинної скарги” № 5943/10/16-211 від 12 жовтня 2006р. залишила податкові повідомлення-рішення без змін, а  скаргу без задоволення.

Скарга Заставнівського коопзаготпрормторгу, яка була подана 25 жовтня 2006 року до ДПА в Чернівецькій області, після повторної перевірки (акт перевірки № 433/16-01787114 від 16.11.2006р.) рішенням від 12.11.2006р. № 5672/10/25-009 частково задоволена, а саме: частково скасовані податкові повідомлення-рішення № /0 від 04 вересня 2006 року в сумі 182,32грн., № /0 від 04 вересня 2006 року в сумі 2613,83грн., податкове повідомлення-рішення № /0 від 04 вересня 2006 року залишено без змін.

Позивач у позові посилається на те, що статтею 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців від дня виявлення порушень, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Суд вважає, що дані посилання є безпідставними оскільки при визнанні меж застосування ст. 150 Господарського кодексу України та ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” застосування штрафної санкції передбаченої підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17 названого Закону необхідно враховувати наступне.

Зі змісту статті 1 Господарського кодексу України, зазначений кодекс визначає засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктами господарювання, а також між цими суб’єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками  відносин у сфері господарювання відповідно до статті 2 Господарського кодексу України поряд з суб’єктами господарювання є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

В правовідносинах стосовно застосування штрафної санкції, передбаченої підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України № 2181-ІІІ, органи державної податкової служби не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, безпосередньо  не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання.

Згідно зі статтею 4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб’єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб’єкта господарювання.

Згідно з частиною другою статті 241 Господарського кодексу України перелік порушень, за які з суб’єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

У преамбулі Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначено, що цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів),  включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України № 2181-ІІІ податкове  зобов’язання –зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України № 2181-ІІІ податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює зокрема, календарному місяцю, - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України 2181-ІІІ  передбачено, що платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 зазначеного Закону для подання податкової декларації.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України 2181-ІІІ встановлено, що податковий  борг (недоїмка) –це податкове зобов’язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх  наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов’язання.

Відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України 2181-ІІІ у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, -  у розмірі п’ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, дія статті 250 Господарського кодексу України не розповсюд-жується на строки застосування штрафної санкції, передбаченої підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України № 2181-ІІІ, а тому у податкового органу було всі законні підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Як встановлено у процесі розгляду справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені державною податковою інспекцією у Заставнівському районі у межах строків, встановлених чинним законодавством.

З огляду на викладене , керуючись ст.ст. 86, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, с у д –

П О С Т А Н О В И В:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи у апеляційній інстанції та залишенні даної постанови у силі.

Відповідно до ст. 185, ч.1-3, 5 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної заяви або апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану постанову.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                І.В. Скрипничук