ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 15/6

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

прокурора
не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином

відповідачів
не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Заступника Лисичансько-Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора

на постанову

від 17.04.2007 року Луганського апеляційного господарського суду

у справі

№15/6 господарського суду Луганської області

за позовом

до

про

Лисичансько - Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської ради

Закритого акціонерного товариства "Луганський регіональний спецавтоцентр "Таврія"
стягнення 32163, 96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Лисичансько - Рубіжанський природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської ради про стягнення з ЗАТ "Луганський спецавтоцентр "Таврія" 32163,96 грн. збитків за фактичне користування земельною ділянкою.

Рішенням господарського суду Луганської області від 09.02.2007 року у задоволенні позову відмовлено, в зв'язку з тим, що прокурором неправильно обрано спосіб захисту прав позивача та недоведеністю належними засобами доказування всіх складових обставин, що можуть бути підставами стягнення з відповідача заявлених збитків.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 17.04.07 року апеляційне подання Лисичансько - Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора залишено без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 09.02.07 - без змін з тих же підстав.

Заступник Лисичансько-Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора подав до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 09.02.2007 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року у справі №15/6 за позовом Лисичансько-Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської ради до ЗАТ "Луганський регіональний спецавтоцентр "Таврія" в частині відмови у стягненні 21413,82 грн. та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог прокурора, яким стягнути з ЗАТ "Луганський регіональний спецавтоцентр "Таврія" 21413,82 грн.

Свої доводи прокурор обґрунтував неправильним застосуванням судами норм матеріального права, а саме: статті 13 Конституції України, статті 2 Закону України "Про плату за землю", статті 206 Земельного кодексу України, статті 16 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України.

Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 16.01.1996 №85 Луганському орендному спецавтоцентру "Таврія" ( правонаступником якого є відповідач) надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,8043 га, розташовану за адресою: м. Сєвєродонецьк, с. Лісова Дача, вул. Піонерська, 1 ( на цей час - м. Севєродонецьк, с. Лісова Дача, вул. Піонерська, 4-а), про що видано державний на акт на право постійного користування землею.

В подальшому, у зв'язку з вилученням частини земельної ділянки, її площа зменшилася до 0, 7499 га.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 23.12.2004 року №1690 "Про вилучення земельних ділянок" право постійного користування земельною ділянкою площею 0,7499 га відповідачу припинено, державний акт на право постійного користування землею повернуто позивачу.

Незважаючи на це, відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою, яка позивачу не поверталася (акт прийому - передачі відсутній). Крім того, на вказаній земельній ділянці розташовано об'єкти нерухомості, які належать відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу майна від 29.03.1994 року. Таким чином, до часу звернення прокурора з позовом відповідач фактично користувався земельною ділянкою без належних правовстановлюючих документів та не здійснював при цьому оплату за її використання.

З урахуванням цього, прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою за період з 23.12.2003 року по 22.12.2006 року в сумі 32163,96 грн., в тому числі з 23.12.2003 року по 23.12.2004 року - у розмірі 10750,14 грн. ( заборгованість з земельного податку за період користування землею на праві постійного користування ), з 24.12.04 по 22.12.2006 року - у розмірі 21413,82 грн. (збитки за період фактичного користування ділянкою без будь-яких правовстановлюючих документів) виходячи з розміру податку на землю.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині, що оспорюється в касаційному порядку, господарський суд Луганської області виходив з того, що право власників землі та землекористувачів на відшкодування збитків, заподіяних порушенням їх прав передбачені статтями 156, 157 Земельного кодексу України, згідно з якими порядок визначення та відшкодування збитків встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 року "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

Пунктом 1 зазначеного Порядку передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Прокурором не було надано суду доказів наявності зазначених збитків. Крім того, суд зазначив, що збитки, це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язано з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин, і яке виражається у зроблених ним витратах тощо.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди можуть мати місце при наявності складу цивільного правопорушення, який включає в себе протиправну поведінку заподіювача шкоди –відповідача; наявність негативних наслідків ( шкоди), причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача та наслідками (шкодою); вина відповідача –заподіювача шкоди.

Врахувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено належними засобами доказування всіх складових обставин, що можуть бути підставами для стягнення з відповідача заявлених збитків, в зв'язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог.

Касаційна інстанція погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог та зазначає, що як вбачається з аналізу положень статті 2 та частини 2 статті 15 Закону України "Про плату за землю" за відсутністю у користувача земельної ділянки документів, визначених у статях 125-126 Земельного кодексу України, які засвідчують право на земельну ділянку у встановленому законом порядку, такий користувач здійснює фактичне користування з зобов’язанням сплатити за період користування у поточному році податку на землю.

Підпунктом 8 пункту 1 статті 14 Закону України "Про систему оподаткування" плату (податок) за землю (а також в редакції "земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної і комунальної власності", що набрала чинності з 31.03.2005 року) віднесено до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

В силу частини 1 статті 2 цього Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) є Закон України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Згідно зі статтею 2 цього закону та статтею 27 Закону України "Про плату за землю" контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Проте, прокурор звернувся з позовом не в інтересах особи, уповноваженої законом стягувати таку плату, у визначеному податковим законодавством та Законом України "Про плату за землю" порядку.

Натомість, позовні вимоги у справі мотивовані наявністю збитків Сєвєродонецької міської ради внаслідок порушення її інтересів, які полягають у ненадходженні коштів, які в повному обсязі повинні надходити до місцевого бюджету.

При цьому, прокурор не врахував, що відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, якщо такі збитки завдано в результаті порушення її цивільного права, в той час як предметом спору є обставини, пов’язані з ненадходженням коштів до місцевого бюджету.

Разом з тим, відповідно до пункту 30 частини 1 статті 2 та частини 3 статті 50 Бюджетного кодексу України своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів відповідно до законодавства забезпечують органи стягнення, до яких віднесено податкові, митні та інші державні органи, яким відповідно до закону надано право стягнення до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших надходжень.

Тобто органом, компетентним здійснювати погашення заборгованості перед бюджетом є податковий орган, проте позов в інтересах цього органу про стягнення спірної заборгованості перед місцевим бюджетом відповідно до норм податкового законодавства прокурором не заявлявся.

Виходячи з предмету спору –стягнення збитків, судова колегія погоджується з висновком господарського суду Луганської області, що позивач не довів наявність збитків у цивільно-правових відносинах між радою і відповідачем, а несплата коштів у вигляді земельного податку до місцевого бюджету, якою обґрунтовані позовні вимоги позивача, тому заперечення прокурора в цій частині касаційна інстанція не приймає до уваги.

Крім того, касаційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що Луганський апеляційний господарський суд правильно залишив без змін рішення господарського суду Луганської області, але при цьому помилково послався на приписи частини 2 статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки вона передбачає загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та передбачає як наслідок таких обставин повернення цього майна ( відшкодування вартості майна ( стаття 1213 Цивільного кодексу України).

Таким чином, враховуючи викладене, касаційна інстанція доходить висновку, що рішення та постанова підлягають залишенню без змін з урахуванням доводів, викладених у даній постанові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Луганської області від 09.02.07 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року у справі № 15/6 господарського суду Луганської області залишити без змін, а касаційне подання заступника Лисичансько - Рубіжанського міжрайонного природоохоронного прокурора без задоволення.

Головуючий                                                                                          Т. Дроботова

Судді                                                                                          Н. Волковицька

Л.Рогач