ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2007 р.
№ 27/16-05-123

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Дунаєвської Н.Г.,
Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Українсько-американського
спільного підприємства “Трейс”

на постанову
від 24.04.2007 р. Одеського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 27/16-05-123

за позовом
Іллічівського морського
торговельного порту
(надалі –Порт)

до
Українсько-американського
спільного підприємства “Трейс”
(надалі –Підприємство)

про
стягнення 65868,89 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Попова Н.О.

від відповідача
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2004 р. Порт звернувся до суду з позовом до Підприємства про стягнення 65868,89 грн.

В процесі розгляду справи позивач в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 267238,41 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувались невиконанням Підприємством умов договору № 93 від 04.01.2004 р. в частині оплати виконаних робіт та наданих послуг (навантажувально-розвантажувальні роботи).

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність позовних вимог та відсутність заборгованості, оскільки він оплатив рахунки Порту, але без врахування сум ПДВ, які відповідно до п. п. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” оподатковується за нульовою ставкою.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.02.2007 р. (суддя Семенюк Г.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 р. (судді: Таценко Н.Б., Сидоренко М.В., Мишкіна М.А.), позов задоволено з підстав правомірності та обґрунтованості пред’явлених вимог.

Не погоджуючись з постановою, Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить відмовити в задоволені касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 04.01.2004 р. між Портом та Підприємством (вантажовласник) укладено договір № 93 (надалі – Договір), на виконання умов якого позивачем були виконані навантажувально-розвантажувальні роботи та надані передбачені Договором послуги. Для оплати виконаних робіт і наданих послуг за Договором Портом було виставлено рахунки, які Підприємство оплатило частково без врахування суми ПДВ за ставкою 20%.

Згідно з п. 2.4 ст. 2, п. 3.1.1 ст. 3 Закону України “Про податок на додану вартість” Порт є платником ПДВ з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України. Територія порту, відповідно до статей 5-6 Митного кодексу України, є митною територією України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Договір укладено між резидентами господарської діяльності України.

Умовами Договору (пункт 11.23) передбачалось, що при розрахунках до визначеної ціни нараховуватиметься ПДВ згідно з діючим законодавством України.

Приймаючи рішення та постанову суди правомірно виходили з того, що Портом виконані роботи та надані послуги на митній території України, резиденту України, а тому відповідно до п. п. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” операції оподатковуються за ставкою 20 відсотків від бази оподаткування, визначеною ст. 4 цього Закону і додаються до ціни товарів (робіт, послуг).

Дотримуючись вимог зазначених статей Закону та умов Договору Порт у вартість виконаних робіт та наданих послуг правомірно додав 20 відсотків від бази оподаткування податку на додану вартість, яку Підприємство зобов'язано оплатити.

Посилання Підприємства на необхідність застосування до спірних правовідносин п. п. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону України “Про податок на додану вартість” є безпідставним.

Судами попередніх інстанцій мотивовано спростовані твердження відповідача про те, що надані послуги та виконані роботи здійснювались не на митній території України нерезидентові України.

Висновки судів відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам  справи,  нормам  матеріального  і  процесуального  права,  є  законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Українсько-американського спільного підприємства “Трейс” залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.04.2007 р. у справі № 27/16-05-123 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          Н. Дунаєвська

Н. Мележик