ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.

№ 5/563-06

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М.
і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Суми, м. Суми,

на постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 12.04.2007

зі справи №
5/563-06

за позовом відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Суми (далі -Відділення)

до суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі -СПД ОСОБА_1), м.
Суми,

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, -відкрите акціонерне товариство
"Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"
(далі -Товариство), м. Суми,

про стягнення
21 481,37 грн.,

за участю представників:

позивача -Сай
С.В.,

відповідача -не
з'явився,

третьої особи -не
з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Відділення звернулося до
господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з СПД ОСОБА_1. 21
481,37 грн. в порядку регресу на підставі статей 1166, 1172, 1187, 1191
Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Рішенням названого суду від
11.12.2006 (суддя Гудим В.Д.) позов задоволено. Прийняте судове рішення мотивовано
необхідністю відшкодування позивачеві страхових виплат відповідачем  як власником джерела підвищеної небезпеки,
яким завдано шкоду працівникові іншого підприємства під час виконання ним
трудових обов'язків.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 12.04.2007 (колегія суддів у складі:
Слюсарева Л.В. -головуючий суддя, судді Івакіна В.О., Сіверін В.І.) рішення
господарського суду Сумської області від 11.12.2005 скасовано та в позові
відмовлено. Постанову апеляційного суду мотивовано відсутністю правових підстав
для відшкодування відповідачем витрат позивача.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України Відділення просить постанову апеляційного
господарського суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з порушенням
норм матеріального і процесуального права, а справу передати на новий розгляд.

Відзиви на касаційну скаргу не
надходили.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення
судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність
застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши
представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено,
що:

- 03.12.2005 на автодорозі
Ромни-Пирятин у районі м. Лохвиця внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за
участю автомобіля відповідача травмовано працівника Товариства ОСОБА_2 під час
виконання ним трудових обов'язків;

- травмування ОСОБА_2 визнано
нещасним випадком на виробництві, про що складено акти за формою Н-1 та Н-5 (т.
1, а.с. 7-8, 9-10);

- Відділенням на підставі постанови
від 09.06.2005 № 2794/1 "Про призначення страхової виплати потерпілому на
виробництві" ОСОБА_2 в зв'язку зі стійкою втратою ним професійної
працездатності виплачено одноразову допомогу в сумі 19 840 грн. та щомісячно
виплачується 431,94 грн. втраченого заробітку (т. 1, а.с. 11, 12, 14-18);

- СПД ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтвердив той факт, що під час перевезення ним 03.12.2005 на власному
маршрутному таксі "Merсedes" пасажирів по маршруту Суми-Київ трапилася
дорожня пригода -автомобіль з'їхав у кювет; скарг від пасажирів не надійшло, а
тому ніяких протоколів з цього приводу не складалося;

- дорожньо-транспортної пригоди за
участю СПД ОСОБА_1. та ОСОБА_2 на території Полтавської області в грудні 2005
року не зареєстровано, що підтверджується листом відділу ДАІ УМВС України в
Полтавській області (т. 1, а.с. 47);

- факт здійснення СПД ОСОБА_1
03.12.2005 перевезень пасажирів на власному автомобілі підтверджується листом
товариства з обмеженою відповідальністю "Інформлюкс" від 11.12.2006 №
11 (т. 1, а.с. 81);

- ОСОБА_2 03.12.2005 звернувся до
травмпункту Сумської міської клінічної лікарні № 1 та був госпіталізований;

- факт травмування ОСОБА_2 під час
дорожньо-транспортної пригоди з маршрутним таксі на маршруті Суми-Київ
підтверджується поясненнями свідків цієї пригоди працівників Товариства ОСОБА_3
та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 50, 51).

Судом апеляційної інстанції
додатково встановлено, що:

-
відповідач заперечує заподіяння шкоди громадянину ОСОБА_2;

- за змістом актів форми Н-1 і Н-5
причиною нещасного випадку з ОСОБА_2 є неправильний вибір водієм маршрутного
таксі фірми “Сервіс-Люкс” ОСОБА_1 безпечної швидкості руху та порушення ним
пунктів 2.3 та 12.1 Правил дорожнього руху;

- акти від 07.12.2005 № 236 за формою
Н-1 і Н-5 складено та підписано на підприємстві Товариства та його працівниками
без участі інших незацікавлених осіб;

- зазначені акти за формою Н-1 та
Н-5 містять суперечливу та неповну інформацію щодо: особи, яка скоїла
дорожньо-транспортну пригоду; дійсності дорожньо-транспортної пригоди;
ідентифікаційних ознак транспортного засобу, який використовувався потерпілим;
належності транспортного засобу; місця події;

- працівники Товариства ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_2 пояснень місцевому суду не давали, а їх письмові
пояснення не містять інформації щодо того, на якому саме транспортному засобі
вони їхали до міста Києва та хто керував цим автомобілем;

- ОСОБА_1 уповноваженими органами
винним у дорожньо-транспортній пригоді не визнавався;

- позивачем не доведено як
наявність самої дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу
відповідача та працівника третьої особи ОСОБА_2, так і наявність причинного
зв'язку між подіями з автомобілем відповідача та заподіянням шкоди ОСОБА_2

Причиною даного спору є питання
щодо наявності підстав для відшкодування відповідачем витрат Відділення в
порядку регресу.

Відповідно до частини першої статті
1191 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений
законом.

Згідно з частиною другою статті
1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Частиною другою статті 34 ГПК
України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлення вини водія
транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді знаходиться поза
компетенцією господарського суду і має відбуватися в межах провадження з
кримінальної справи або в межах провадження зі справи про адміністративне
правопорушення.

Попередніми господарськими судами
встановлено, що протокол про дорожньо-транспортну пригоду не складався, на
території Полтавської області відповідна пригода не реєструвалася,
уповноваженим органом рішення про визнання ОСОБА_1. винним у
дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої постраждав  ОСОБА_2, не приймалося.

Критичну  оцінку
наявних  у  матеріалах справи актів від 07.12.2005 № 236
(форми Н-1 та Н-5) та письмових пояснень працівників Товариства ОСОБА_2,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції здійснено в межах наданих йому
повноважень, а висновки апеляційного суду відповідають фактичному змісту
наведених документів та не спростовуються доводами місцевого суду.

Отже, апеляційний господарський суд
на підставі оцінки поданих сторонами доказів, встановивши недоведеність
позивачем факту заподіяння застрахованій особі шкоди саме транспортним засобом
відповідача, дійшов висновку щодо необґрунтованості задоволення позову судом
першої інстанції.

У свою чергу, відповідно до статті
1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти  докази.

З огляду на наведене постанова суду
апеляційної інстанції відповідає встановленим ним обставинам справи, прийнята з
дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом
підстави для її скасування відсутні.

Водночас посилання скаржника на
порушення 15.05.2007 кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 03.12.2005, не спростовує наведених висновків
апеляційного господарського суду та з урахуванням меж повноважень касаційної
інстанції не може бути підставою для задоволення скарги Відділення.

Керуючись статтями 1117,
1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 12.04.2007 зі справи № 5/563-06 залишити без змін, а
касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Суми -без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов