ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

14.06.07р.

Справа № А27/196-07(37/66)

За позовом  Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська

до  Приватного підприємства «УкрДонецькТехноБуд», м. Донецьк

Приватного підприємства фірми «Ніко», м. Дніпропетровськ

про визнання недійсною усної угоди

Суддя    В.О.Татарчук

Секретар А.І. Дякун

представники:

від позивача Томніковська К.С. дов. від 14.05.2007р. №16618/6/10/012

від відповідача-1 не з`явився

від відповідача-2 Голуб Л.І. дов. від 24.04.2007р. №75

Суть спору:

Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська  звернулася з позовом до  приватного підприємства «УкрДонецькТехноБуд»та приватного підприємства фірми «Ніко» про (з урахуванням уточнень від 07.06.2007р.):

-          визнання недійсною усної угоди поставки від 20.08.2002року;

-          стягнення з ППФ «Ніко»на користь бюджету 19801,08грн вартості отриманого товару.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          з боку відповідача-2 угода була укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства і повинна бути визнана недійсною на підставі ст.49 ЦК УРСР;

-          ПП «УкрДонецькТехноБуд»було зареєстровано на підставну особу і діяльність підприємства здійснювалась невстановленими особами, податкова звітність не надавалась з моменту реєстрації;

-          рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька  від 29.07.2002р. було визнано недійсними установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію ПП «Ніко»та скасовано державну реєстрацію вказаного підприємства.

Відповідач-1 відзив на позов не надав.

Відповідач-2 не визнає позовних вимог з наступних підстав:

-          сторонами договір було укладено відповідно до вимог Цивільного кодексу України;

-          позивачем недоведена наявність причинно-наслідкового зв’язку між визнанням недійсними установчих документів та даною спірною угодою, та не доведена наявність умислу у відповідача-1 при укладанні угоди;

-          ППФ «Ніко», є добросовісним платником податків і не приховувало від оподаткування прибутки по даній угоді;

-          чинним законодавством не передбачено визнання угоди недійсною у зв’язку з неподанням податкової звітності юридичною особою;

-          закінчився строк для застосування наслідків визнання угоди недійсною як адміністративно-господарських санкцій (ст.250 ГК України).

Відповідач - 1 не забезпечив явку представника в судове засідання. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, так як останні були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

В судовому засіданні 14.06.2007р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, суд –

встановив:

20.08.2002р. між ПП «УкрДонецькТехноБуд»і ППФ «Ніко»було укладено угоду купівлі-продажу товару на суму 19801,08грн., що підтверджується  накладною та податковою накладною №201 від 20.08.02р., а також банківською випискою від 30.08.02р. щодо перерахування відповідачем-2 на рахунок відповідача-1 наведеної суми.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2007р. по справі №37/66 задоволено позов ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська з визнанням недійсним договору від 20.08.2004р. і стягненням з ПП «УкрДонецькТехноБуд» на користь ППФ «Ніко»19801,08грн. і такої ж суми з ППФ «Ніко» до державного бюджету.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.07.2005р. вказане рішення залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2007р. наведені рішення і постанова судів першої та апеляційної інстанцій скасовані з направленням справи на новий розгляд. Підставою для скасування було те, що судами не застосовані до спірних правовідносин ст.ст.207, 208, 238, 250 ГК України і ст.ст.203, 215 ЦК України.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.08.2002р. з таких підстав.

Відповідно до ст.49 ЦК УРСР (чинний на час укладення спірного договору) недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу.

Якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін –в разі виконання угоди обома сторонами –в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і  все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі ст.49 Цивільного кодексу України (1540-06) судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходиться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Задовольняючи позов у такій справі, суд повинен у рішенні вказати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди і хто з її учасників мав умисел на досягнення цієї мети.

В даному випадку відповідна мета присутня в діях відповідача-1 і направлена на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Так, рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 29.07.2002р. визнані недійсними з моменту державної реєстрації (25.09.2002р.): рішення засновників від 04.07.2002р., статут ПП «УкрДонецькТехноБуд», а також свідоцтво платника податку на додану вартість - з моменту видачі (07.07.2002р.). Вказаним рішенням встановлено, що реєстрація підприємства відбувалася на підставних осіб без наміру здійснювати підприємницьку діяльність. Згідно пояснень засновників відповідача-1 Шубеніна Є.В. вона не мала наміру здійснювати підприємницьку діяльність, а погодились займати посаду директора ПП «УкрДонецькТехноБуд»за винагороду, де знаходяться установчі та інші документи підприємства не знає. Крім того, встановлений факт відсутності підприємства за юридичною адресою з моменту реєстрації.

Відповідно до листа ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька №2128/7/15-013 від 21.05.2004р. приватним підприємством «УкрДонецькТехноБуд»податкова звітність не надавалась з моменту реєстрації.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів»від 08.10.2004 №15 ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів, із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та іншими способами. При цьому неподання податкової декларації, як правило, є одночасно і приховуванням об’єктів оподаткування.

Факти встановлені рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 29.07.2002р., додаткові докази по справі №А27-196-07 (щодо неподання ПП «УкрДонецькТехноБуд»податкової звітності з моменту реєстрації) свідчить про наявність з боку відповідача-1 при укладенні спірної угоди, мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Наведене дозволяє погодитись з висновком позивача про те, що дії осіб, які уклали угоду з боку відповідача-1, спрямовані на приховування від оподаткування прибутків та доходів. Такі дії суперечать вимогам ст.67 Конституції України.

Таким чином, за умови наявності в діях ПП «УкрДонецькТехноБуд»мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаній частині.

Підставою для застосування судом положень ст.49 ЦК УРСР є те, що недійсність спірної угоди пов’язується з наявністю у відповідача-1 саме на час укладення такої угоди умислу завідомо суперечного інтересам держави та суспільства.

В той же час, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову щодо застосування наслідків визнання угоди недійсною з наступних підстав.

Частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст.41 Конституції України, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними і стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Відповідно до ст.250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але  не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами  правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи, що спірний договір був укладений та виконаний у 2002 році, закінчився строк для застосування наслідків визнання угоди, як адміністративно-господарських санкцій.

Викладені обставини свідчать про необхідність відмови в задоволенні позову у вказаній частині.

Керуючись ст.49 ЦК УРСР, ст.ст.238, 250 ГК України, ст.ст. 94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду від 20.08.2002р., укладену між приватним підприємством «УкрДонецькТехноБуд»та приватним підприємством фірми «Ніко»згідно з накладною від 20.08.2002р., податковою накладною №201 від 20.08.2002р. і платіжного доручення №5049 від 20.08.2002р.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з приватного підприємства фірми «Ніко»на користь державного бюджету 19801,08грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                                                                                          В.О.Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –20.06.2007р.