ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 15/351-ПД-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької, Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

відповідача
не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

третьої особи
Москальов О.Є., дов. від 18.06.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Виконавчого комітету Цюрупинської міської ради

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 12.04.2007 року

у справі
№ 15/351-ПД-06 господарського суду Херсонської області

за позовом
Міського комунального підприємства "Комбінат комунальних підприємств"

до
Приватного підприємства "Граніт"

третя особа
Виконавчий комітет Цюрупинської міської ради

про
визнання недійсним договору підряду

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним укладеного ним з відповідачем договору підряду від 21.04.05р. по організації рельєфу 4-го, 5-го мікрорайонів міста Цурюпинська, посилаючись на відсутність у відповідача на момент укладення договору належної правоздатності внаслідок скасування його державної реєстрації судовим рішенням, введення  відповідачем позивача в оману за вказаним фактом, порушення ним умов договору, завдання діями відповідача шкоди навколишньому середовищу, порушенням відповідачем умов договору підряду, проведення будівельної діяльності за відсутності відповідних дозвільних документів, порушення відповідачем Закону України "Про надра", Закону України "Про екологічну експертизу"; здійснення правочину 21.04.2005р. особою за відсутності належних повноважень та за відсутності в статуті підприємства відповідного виду діяльності, відповідно до приписів статей 20, 207 та пункту 2 статті 168  Господарського кодексу України, пункту 1 статті 230 Цивільного кодексу України (з урахуванням доповнень до касаційної скарги).

Відповідач відхилив позов повністю, вказавши, що рішення про скасування його державної реєстрації переглянуто за нововиявленими  обставинами та скасовано; при укладенні спірного договору він діяв добросовісно, оскільки не був повідомлений про скасування державної реєстрації, інші підстави, за яких позивач просить визнати договір недійсним, стосуються його виконання, і можуть бути підставами для розірвання договору, а не для його недійсності.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 20.12.2006р. (суддя Клепай З.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю; рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо дотримання сторонами при укладенні спірного договору умов статті 203 Цивільного кодексу України, у тому числі про необхідний обсяг цивільної правоздатності, дотриманням сторонами необхідних умов та обставин, з якими законодавство пов'язує визнання договору недійсним, відсутністю підстав недійсності договору за статтею 215 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України.

Місцевий господарський суд встановив, що рішенням господарського суду Херсонської області від 18.07.05р. рішення цього ж суду від 17.04.03р. по справі № 14/175-ск про скасування державної реєстрації МПП "Граніт" переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано; первісний позов про скасування державної реєстрації відповідача розглядався без його участі та належного повідомлення, чим спростовуються доводи позивача щодо умисності дій відповідача.

Також судом встановлено, що спірний договір укладався сторонами на виконання рішень Цюрупинської міської ради від 05.09.2003р. № 258, від 02.07.04р. № 387, від 21.01.2005р. № 489, від 31.03.2005р. № 528, якими вирішено питання про індивідуальну забудову міста та надано згоду на укладання договору про планувальні роботи між сторонами по цій справі; предметом договору підряду є планування рельєфу 4-го та 5-го мікрорайонів міста Цюрупинська; порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань (вивезення піску замість планування рельєфу) може бути підставою для розірвання договору підряду, а не для визнання його недійсним.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 12.04.07р. (судді –головуючий Мірошниченко М.В., Кричмаржевський В.А., Шевченко Т.М., .) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, відсутність підстав для скасування або зміни.

Відхиляючи доводи третьої особи –скаржника, апеляційний суд вказав, що вони виходять за межі апеляційного оскарження, оскільки стосуються підстав недійсності угоди, які не були предметом розгляду в місцевому суді; відповідно до приписів процесуального законодавства право змінити підстави позову належить позивачу, а не третій особі.

Не погоджуючись з судовими рішеннями виконавчий комітет Цюрупинської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду та прийняти нове рішення про визнання договору підряду недійсним; вважає, що суди порушили частину 4 статті 203 та частину 1 статті 215 Цивільного кодексу України, статтю 4 Закону України "Про надра", посилається на недосягнення сторонами в договорі всіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду; порушення даним договором порядку здійснення діяльності по видобутку піску та проведення планувальних робіт, за наявності заборони на проведення цих робіт та за відсутності державної екологічної експертизи проектної документації.

Позивач та відповідач не надали відзиву на касаційну скаргу, не скористалися правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника третьої особи, присутньої у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права при прийняті оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України правочин може бути визнаний недійсним на підставах, встановлених законом; за частиною 1 статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятися особою, наділеною відповідним обсягом цивільної правоздатності за вільного волевиявлення його учасників у формі, встановленій законом, спрямовуватись на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За статтею 207 Господарського кодексу України недійсним може бути визнано зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Водночас розгляд справи повинен відбуватись з додержанням принципів диспозитивності та змагальності учасників судового процесу, передбачених статтею 129 Конституції України та статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до підстав та предмету позову, що визначаються позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, позивач просив визнати договір недійсним з підстав укладення його особою, не наділеною належним обсягом цивільної правоздатності, а також здійсненням відповідачем робіт всупереч умовам договору та за відсутності належної дозвільної документації на здійснювані відповідачем роботи.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав, вказаних позивачем, суд дослідив предмет та умови договору, відповідність його приписам чинного законодавства, обставини волевиявлення його учасників та їх цивільну правоздатність, в зв'язку з чим дійшов висновку про  відсутність обставин, з якими законодавець пов'язує недійсність договору.

Також місцевий господарський суд правомірно зазначив, що, оскільки діяльність відповідача по вивезенню піску не передбачена умовами спірного договору, то допущені відповідачем в ході цієї діяльності порушення не стосуються дійсності даної угоди, а можуть бути підставами для її озірвання чи застосування заходів адміністративно-господарської відповідальності.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ними не спростовуються обставини, встановлені судом першої інстанції, що ці обставини відповідають фактичним матеріалам справи, та правильно зазначив про межі перегляду апеляційною інстанцією справи лише в частині тих вимог, які були предметом розгляду суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду та рішенні місцевого суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України  розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували зобов’язальні правовідносини сторін, що виникли та існували між сторонами, та з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими спростовано доводи відповідача, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у постанові.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосовно оцінки обставин справи судом апеляційної інстанції не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначеної постанови колегія  суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Цюрупинської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.04.2007р. у справі № 15/351-ПД-06 господарського суду Херсонської області та рішення господарського суду Херсонської області від 20.12.2006р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                           Н. Волковицька

Л.Рогач