ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2007 р.
№ 31/43

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу релігійної громади “Християнська церква “Нова Віфанія”, м. Дніпропетровськ (далі –релігійна громада)

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2006 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.05.2005

зі справи  № 31/43

за позовом релігійної громади

до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, м. Дніпропетровськ (далі –відділ ДВС);

Криворізької філії спеціалізованого державного підприємства “Укрспецюст”, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області (далі –філія СДП “Укрспецюст”);

Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська,                            м. Дніпропетровськ (далі -  Ленінське РУЮ);

відкритого акціонерного товариства “Дніпровськпромбуд”,                                   м. Дніпропетровськ (далі –ВАТ “Дніпровськпромбуд”);

Дніпропетровського міського управління юстиції, м. Дніпропетровськ (далі -  Дніпропетровське МУЮ)

про стягнення 73 500 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

релігійної громади –Зайденс А.Я., Топольської О.В.,

відділу ДВС –не з’яв.,

філії СДП “Укрспецюст” –не з’яв.,

Ленінського РУЮ –не з’яв.,

ВАТ “Дніпровськпромбуд” –Кочетова О.А., Волнянської О.В.,

Дніпропетровського МУЮ –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення суми 73 500 грн., сплаченої релігійною громадою за будинок культури, придбаний названою громадою з публічних торгів (аукціону), в подальшому визнаних недійсними.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2005 (суддя Мороз В.Ф.):  з ВАТ “Дніпровськпромбуд” стягнуто на користь релігійної громади 73 500 грн.; на відповідне товариство віднесено судові витрати зі справи; в частині позовних вимог до відділу ДВС у позові відмовлено; в частині позовних вимог до філії СДП “Укрспецюст” провадження зі справи припинено; в частині позовних вимог до Ленінського РУЮ та Дніпропетровського МУЮ позов залишено без розгляду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.05.2005 (колегія суддів у складі: Белінська В.О. - головуючий, судді Павловський П.П. і Логвиненко А.О.) частково задоволено апеляційну скаргу ВАТ “Дніпропетровськміськбуд”; рішення місцевого господарського суду змінено з викладенням першого абзацу резолютивної частини цього рішення в іншій редакції, згідно з якою в частині вимог до ВАТ “Дніпропетровськміськбуд”  у позові відмовлено; в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2006 (колегія суддів у складі: Логвиненко А.О. - головуючий, судді Павловський П.П. і Чус О.В.) зазначену постанову від 31.05.2005 залишено без змін, а заяву релігійної громади про перегляд названої постанови за нововиявленими обставинами –без задоволення.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України релігійна громада просить оскаржувані постанову та ухвалу апеляційного господарського суду скасувати, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2005 з цієї справи залишити в силі. Скаргу мотивовано порушенням апеляційним господарським судом у прийнятті оскаржуваних судових рішень норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ “Дніпровськпромбуд” заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, та просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників судового процесу не надходили.

Дніпропетровське МУЮ надіслало “клопотання про визнання неналежного відповідача”, в якому просило визнати назване управління неналежним відповідачем “на підставі того, що прав+онаступництво Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська не перейшло до Дніпропетровського міського управління юстиції”.

щ судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень, прийнятих по суті даної справи, та передачі останньої на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів від 14.12.2000 та акта про проведення прилюдних торгів від 22.12.2000 релігійна громада                         стала переможцем торгів з продажу будинку культури “Будівельник” загальною площею 1 547, 7 кв. м, розташованого у м. Дніпропетровську, вул. Повітрянофлотська, 2-а (далі -  Будинок);

- зазначені торги було організовано в ході здійснення виконавчого провадження з примусової реалізації майна ВАТ “Дніпровськпромбуд” на виконання рішень господарського та загального судів;

- Будинок продано релігійній громаді як переможцеві торгів за              73 500 грн., які нею сплачено за відповідними платіжними дорученнями;

- рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від                      24-29.05.2001 зі справи № Н1/46, яке набрало законної сили, зазначені прилюдні торги з продажу Будинку визнано недійсними;

- згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.05.2002 зі справи № 02-5/5-14/45 (Н4/4), яка (постанова) набрала законної сили, у релігійної громади витребувано на користь ВАТ “Дніпропетровськміськбуд” Будинок;

- власником відчужуваного на прилюдних торгах Будинку було ВАТ “Дніпропетровськміськбуд”;

- відділ ДВС не був стороною укладеної на прилюдних торгах угоди та власником відчужуваного майна, тому позов щодо нього задоволенню не підлягає;

- у частині вимог до Дніпропетровського МУЮ та Ленінського РУЮ позов залишено без розгляду, оскільки релігійною громадою без поважних причин не виконано вимоги ухвали місцевого господарського суду від 10.03.2005, не надано та не вжито заходів щодо надання витребуваних судом документів (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК України);

- філія СДП “Укрспецюст” є структурним підрозділом відповідного підприємства та не має статусу юридичної особи.

Судом апеляційної інстанції у прийнятті постанови від 31.05.2005 додатково встановлено, що:

- згадані публічні торги було організовано у межах об’єднаного виконавчого провадження з виконання рішень судів, якими з ВАТ “Дніпропетровськміськбуд” було стягнуто грошові суми на користь різних юридичних та фізичних осіб. Отриману під час цих торгів виручку було розподілено таким чином: 3 675 грн. перераховано на розрахунковий рахунок Ленінського РУЮ як виконавчий збір; 600 грн. –йому ж за проведення експертизи; 61 875 грн. перераховано на користь податкової інспекції у Ленінському районі на підставі наказу арбітражного суду від 19.10.1999                № 21-239; 7 350 грн. отримало СДП “Укрспецюст” як комісійну винагороду;

- постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.05.2002, якою релігійну громаду зобов’язано повернути ВАТ “Дніпропетровськміськбуд” придбане на торгах майно, релігійною громадою виконано;

- з матеріалів  справи вбачається, що ВАТ “Дніпропетровськміськбуд” ніяких коштів не отримувало. Перераховані на користь податкової інспекції у Ленінському районі 61 875 грн. “не можна розцінювати як погашення заборгованості відповідача –4 (ВАТ “Дніпропетровськміськбуд”), тому що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2004р. та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.01.2005 по справі № 17/214 встановлено, що ніяких податкових боргів відповідач –4 не мав і податковою інспекцією безпідставно було отримано вказані кошти, а стягувач по справам № 10-271 та 21-239 (податкова інспекція у Ленінському районі) не повідомив виконавчу службу про те, що борги, стягнуті по вказаним справам, списані, та не відкликав відповідні накази суду”;

-  з тих же підстав “неможливо вважати суми, отримані СДП “Укрспецюст” та районним управлінням юстиції як винагороду за проведене виконання судового рішення, тому що, по-перше, це виконання було здійснено з порушенням чинного законодавства (як зазначено в рішенні арбітражного суду Дніпропетровської області від 29.05.2001р.) і по-друге –ніяких правових підстав для його виконання не існувало, тому що податкових боргів ВАТ “Дніпропетровськміськбуд” на той час не мало”.

Судом апеляційної інстанції у винесенні оскаржуваної ухвали від 05.10.2006 з цієї справи встановлено, що:

- релігійна громада звернулася із заявою про перегляд зазначеної постанови за нововиявленими обставинами, якими названа громада вважала підписання апеляційної скарги з даної справи від імені ВАТ “Дніпровськпромбуд” не уповноваженою на це особою;

- лист державної податкової інспекції (т. 3, а. с. 23) про те, що “отримані від продажу на торгах кошти було направлено на погашення податкового боргу ВАТ “Дніпровськпромбуд” не тільки не спростовують висновки, викладені в постанові від 31.05.2005р., а й підтверджують висновок суду (апеляційної інстанції) про те, що до відповідача –4 (ВАТ “Дніпровськпромбуд”) не може бути застосовано реституцію та покладено обов’язок повернути позивачу спірну суму, яку ВАТ “Дніпровськпромбуд” від позивача не отримувало. Вказаний лист також не є підтвердженням того, що податковою інспекцією отриману під час реалізації майна суму зараховано в якості майбутніх податкових платежів ВАТ “Дніпровськпромбуд”;

- доводи позивача про те, що апеляційну скаргу від імені ВАТ “Дніпровськпромбуд” подано не уповноваженою на це особою “не можуть бути підставами для перегляду за нововиявленими обставинами постанови суду” і, зокрема, не впливають на висновки суду щодо безпідставності позову релігійної громади до ВАТ “Дніпровськпромбуд”.

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України:

- цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 (пункт 1);

- щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (абзац другий пункту 4).

Отже, до спірних відносин у даній справі застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої і другої статті 1212 Цивільного кодексу України:

- особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала;

- положення цієї глави (83 названого Кодексу) застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З установлених попередніми судовими інстанціями обставин справи вбачається, що кошти у відшукуваній позивачем сумі були сплачені ним за результатами прилюдних торгів, які в подальшому були визнані недійсними, тобто підстава, на якій кошти було перераховано, відпала. Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи ці кошти мали бути повернуті релігійній громаді особою, яка їх набула.

Суд першої інстанції у вирішенні спору зі справи такої особи не з’ясував. Він, задовольняючи позов за рахунок ВАТ “Дніпровськпромбуд”, обмежився посиланням на частину другу статті 48 раніше чинного Цивільного кодексу Української РСР, згідно з якою по недійсній угоді кожна з сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою; при цьому, однак, суд не перевірив, ким саме від релігійної громади одержано спірну суму. Відтак висновок місцевого господарського суду про задоволення позову за рахунок ВАТ “Дніпровськпромбуд” був передчасним оскільки ґрунтувався на неповному з’ясуванні обставин справи. Тобто названий суд припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний господарський суд, у свою чергу, в прийнятті оскаржуваної постанови не застосував згадану статтю 1212 Цивільного кодексу України, яка підлягала застосуванню, та невірно мотивував своє рішення тим, що нібито відповідно до статті 24 ГПК України на стадії апеляційного перегляду справи залучення до справи іншого відповідача неможливе. В абзаці четвертому пункту 8 роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 № 04-5/366 “Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України” зазначено, що норми ГПК України щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК України прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК України права залучати до участі у справі іншого відповідача; отже, суд апеляційної інстанції має право за своєю ініціативою залучити до участі у справі іншого відповідача, якщо суд першої інстанції прийняв рішення, що стосується його прав і обов’язків.

Не вживши заходів щодо залучення до участі в даній справі одержувача (одержувачів) коштів, перерахованих релігійною громадою, суд апеляційної інстанції у зв’язку з цим також не з’ясував усього кола обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, тобто так само припустився неправильного застосування згаданих норм процесуального права (статей 47 і 43 ГПК України).

До того ж з невідображених в оскаржуваній постанові причин апеляційним господарським судом розглянуто дану справу стосовно, зокрема, ВАТ “Дніпропетровськміськбуд”, хоча одним з відповідачів у ній визначено ВАТ “Дніпровськпромбуд”.

Відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду з даної справи підлягають скасуванню. Це стосується й ухвали апеляційної інстанції від 05.10.2006, оскільки нею зазначену постанову залишено без змін.

Касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Тому справу слід передати до суду першої інстанції на новий розгляд, в якому слід, встановивши особу (осіб), яка одержала майно (кошти) від релігійної громади, за необхідності вирішити питання про залучення її (їх) до участі у справі та розглянути останню відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу релігійної громади “Християнська церква “Нова Віфанія” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2005, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.05.2005 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2006 зі справи № 31/43 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов