ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

30.01.2007 року                                                Справа № 12/576пн-ад

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Семендяєвої І.В.

суддів                                                            Єжової С.С.

Парамонової Т.Ф.

за участю секретаря

судового засідання:                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                        - Талащенко В.Є., начальник юр. відділу,

довіреність від 09.01.07 № 1,

-          Мудраков М.А., старший державний

податковий ревізор –інспектор

відділу погашення прострочених

податкових зобов’язань,

довіреність від 23.01.07 № 7;

від відповідача:                                                 - Чумак Т.В., начальник

комерційно –претензійного відділу,

довіреність від 29.01.07 № 01-55,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                  Стахановської об’єднаної державної

податкової інспекції Луганської області

на постанову

господарського суду                              Луганської області

від                                                              04.12.06

у справі                                                      № 12/576пн-ад

за позовом                                                               Стахановської об’єднаної державної

податкової інспекції Луганської області

до відповідача                                        Державного відкритого акціонерного

товариства „Стахановпромтранс”,

м. Стаханов Луганської області

про                                                             визнання права власності на майно

та здійснення його подальшої реалізації

ВСТАНОВИВ:

Стахановська об’єднана державна податкова інспекція Луганської області (далі за текстом –Стахановська ОДПІ, позивач по справі) звернулася до господарського суду Луганської області з позовом до Державного відкритого акціонерного товариства „Стахановпромтранс”,  м. Стаханов Луганської області (далі за текстом –ДВАТ „Стахановпромтранс”, відповідач по справі) про визнання за державою в особі Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області права власності та розпорядження виявленим на території відповідача майном (тепловози ТЕМ 2 № 2249, ТЕМ 2 № 2243, ТЕМ 2 № 2245, ТЕМ 2 № 2153, ТЕМ 2 № 22181, ТЕМ 2                 № 2229) з подальшою його реалізацією з перерахуванням коштів до Державного бюджету України.

Постановою господарського суду Луганської області від 04.12.06 у справі                                № 12/576пн-ад у задоволенні позову відмовлено. Дана постанова мотивована тим, що діюче законодавство, яке регулює дані правовідносини, не передбачає звернення податкових органів з позовами про визнання майна безхазяйним і закріплення у зв’язку з цим права власності та розпорядженням цим майном; що право власності на час розгляду справи щодо спірного майна знаходиться на балансі підприємства відповідача та відповідно до рішення третейського суду від 13.04.05 по справі № 24-ЮР визнано за відповідачем, підприємство якого створено в процесі корпоратизації та належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України.

Не погоджуючись з постановою суду, позивач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 27.12.06 № 17602/10, у якій просить постанову господарського суду Луганської області скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник вказує, що чинне законодавство передбачає право позивача на проведення роботи, пов’язаної із виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією безхазяйного майна; що діюче законодавство і не забороняє судового порядку набрання позивачем права власності на безхазяйне майно; що суд першої інстанції невірно застосовує рішення Конституційного суду України від 07.05.02 № 8-рп-2002, а також не враховує інше рішення Конституційного суду України від 01.10.98  № 13-рп-98; що ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не містить посилання на те, що рішення третейського суду має преюдиціальний характер і тому, суд безпідставно стверджує про вже встановлений факт права власності відповідача на спірне майно.

Згідно зі ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалою Луганського апеляційного господарського суду від 05.01.07 у справі № 12/576пн-ад відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області  на постанову господарського суду Луганської області від 04.12.06 по справі № 12/576пн-ад призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В., суддя –Єжова С.С., суддя –Парамонова Т.Ф.

Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 15.01.07 закінчив підготовку  справи, призначив апеляційний розгляд у судовому засіданні на 30.01.07 та направив сторонам у порядку ст. ст. 33 - 35 Кодексу адміністративного судочинства України повістки-виклики про розгляд справи.

Відповідач запереченням від 12.01.07 № 01-12 відхилив доводи апеляційної скарги як необґрунтовані, а постанову суду, що оскаржується, вважає законною.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підставою позовних вимог про визнання права власності позивач –Стахановська об’єднана державна податкова інспекція, зазначив, що фахівцями Стахановської ОДПІ в межах повноважень, передбачених п. 10 ст. 12 Закону України „Про державну податкову службу”, 08.02.05 була проведена перевірка підприємства відповідача –ДВАТ  „Стахановпромтранс”.

Результати перевірки відображені у довідці від 08 лютого 2005 року (а. с. 11-12,               т. 1) „Про результати планової документальної перевірки ДВАТ „Стахановпромтранс” з питання виявлення безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави”.

В ході перевірки було виявлено 6 тепловозів ТЕМ 2 № 2249, 2243, 2245, 2153, 2181, 2229, які є закінченими приладами, призначеними для виконання визначених самостійних функцій.

Під час огляду на даних тепловозах, їх складових частинах, інвентарних номерів або інших індивідуальних позначок виявлено не було.

Як встановлено перевіркою, підприємством було надано лише інвентарні картки на 6 несучих рам з кузовом та паливним баком та на 12 ходових теліжок тепловозу ТЕМ -2, але самі тепловози в головній книзі підприємства не відображені, інвентарні картки на них відсутні.

Як зазначено вище за твердженням позивача, тепловози не є механічними вузлами, як вказано в інвентарних картках, а є закінченими приладами.

Відповідно до п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 „Основні засоби”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.02 № 92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.00 № 288/4509, придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства по первісній вартості, але саме тепловози не були відображені у бухгалтерській документації.

Таким чином, вказані тепловози не можуть вважатися активами ДВАТ „Стахановпромтранс”, а є такими, що не мають власника.

З причин того, що дане майно знаходиться на території підприємства і власник його не встановлений, копія зазначеного акту службовою запискою була передана до Міжрегіонального головного відділу податкової міліції Стахановської ОДПІ, до повноважень якого входять функції виявлення, обліку, попередньої оцінки майна, а також відповідальність за зберігання майна з ознаками безхазяйного, внаслідок якого співробітником податкової  міліції Стахановської ОДПІ оперуповноваженим Мурайовим І.В. вказане майно протоколом огляду та виявлення від 07.02.05 № 19   вилучено та прийнято на зберігання.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ці тепловози є безхазяйними і він уповноважений законом представляти власника (державу) у спірних правовідносинах.

При винесенні судового рішення у справі № 12/576пн-ад місцевий господарський суд не допустив порушень норм матеріального права, про які вказує Стахановська ОДПІ у своїй апеляційній скарзі.

Позивач по даній справі не може бути визнаний власником спірного по даній справі майна, оскільки згідно діючого законодавства у нього відсутні відповідні повноваження стосовно звернення з таким позовом від імені держави.

Відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право виступати у певних випадках від імені держави, але в спірних правовідносинах при встановлених судом обставинах справи у позивача таке право відсутнє.

Цивільним кодексом України та спеціальними нормативними актами визначений порядок виявлення та розпорядження безхазяйним майном.

Стаття 335 Цивільного кодексу України визначає, що  безхазяйною є річ, яка не має власника, або власник якої невідомий, та регламентує наступний порядок та підстави набуття права власності на безхазяйну річ.

Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти  майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Частиною 3 ст. 335 Цивільного кодексу України встанолвено, що безхазяйні рухомі речі можуть набуватися  у  власність  за набувальною  давністю,  крім випадків,  встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Пункт 3 ст. 338 Цивільного кодексу України передбачає порядок придбання права власності на транспортні засоби.

Так, знайдені  транспортні  засоби  передаються  на  зберігання міліції,  про що робиться оголошення в друкованих засобах  масової інформації.

Таким чином, відсутні підстави для визнання права власності позивача на спірне майно за набувальною давністю відповідно до ч. 3 ст. 335 та ст. 344 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка   добросовісно заволоділа  чужим  майном  і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти  років  або рухомим майном - протягом п'яти років,  набуває право власності на це майно (набувальна давність),  якщо  інше  не встановлено цим Кодексом.

Отже, передбачений цим Кодексом строк володіння (5 років) ще не сплинув.

Місцевий господарський суд обґрунтовано прийняв до уваги ті обставини справи, що рішенням третейського суду від 13.04.05 у справі № 24-ЮР (а. с. 69-71, т. 1) визнане право власності за відповідачем на рухоме майно: складові частини тепловозів ТЕМ –2    № 2153, 2181, 2229, 2245, 2243, 2249, які знаходяться на балансі відповідача згідно бухгалтерських документів, інвентаризаційних карток та актів приймання (а. с. 19-46,             т. 1).

Доводи апеляційної скарги про те, що ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не містить посилань на те, що рішення третейського суду має преюдиціальний характер, не приймаються до уваги, оскільки в даній статті не зазначено, що обставини повинні бути встановлені саме рішеннями судів загальної юрисдикції, до складу яких входять господарський та адміністративний суди, а навпаки маються на увазі категорії справ.

Так, справи про встановлення права власності підсудні як загальним, так і господарським судам у залежності від суб’єктного складу сторін.

Згідно Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам  відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,  вирішують у першій та апеляційній    інстанціях   відповідні місцеві   та   апеляційні господарські суди за  правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, за даною справою спір є господарським, який з урахуванням суб’єктного складу сторін розглянутий за Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки одна із сторін (позивач) є суб’єктом владних повноважень.

Стаття 1 Закону України „Про третейські суди” передбачає, що цей Закон регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та встановлює вимоги щодо третейського розгляду  з метою  захисту  майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб.

До третейського суду за угодою  сторін  може  бути  переданий будь-який   спір,   що   виникає   з  цивільних  та  господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Рішення третейського суду відповідно до ст. 50 Закону України „Про третейські суди” є обов’язковим для сторін та згідно ст. ст. 55, 57 вказаного Закону підлягає примусовому виконанню у разі його невиконання добровільно.

За судовою практикою при розгляді спорів провадження у справі припиняється у зв’язку з тим, що третейський судом вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав (постанова Вищого господарського суду України від 07.02.06 у справі № 25/223 6П3212182).

За таких обставин, відсутні підстави не приймати до уваги наявність рішення третейського суду стосовно предмету спору у даній справі.

Таким чином, судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд Луганської області правильно встановив обставини справи та прийняв постанову від 04.12.06 у справі № 12/576пн-ад з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали та повідомлено сторін про те, що повний текст ухвали суду апеляційної інстанції буде виготовлено протягом п’ятиденного строку з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 254, п. 21, п. 6 Розділу VІІ „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

У Х В А Л И В :

1.          Апеляційну скаргу Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції Луганської області від 27.12.06 № 17602/10 на постанову господарського суду Луганської області від 04.12.06 у справі  № 12/576пн-ад залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду Луганської області від 04.12.06 у справі                         № 12/576пн-ад залишити без змін.

Ухвалу Луганського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                             І.В.  Семендяєва

Суддя                                                                                С.С. Єжова

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова