ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 7-38-36, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"05" червня 2007 р.
Справа № 17/69

м. Чернігів
« 05 »червня 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю:

Секретаря судового засідання:
Чепурна О.В.

Представника позивача: Мозирко В.О.
-головний держподатінспектор, дов.№9/9/32-240 від 26.04.07р.;

Представника
відповідача: ОСОБА_2 -довіреність б/н від 16.10.2006р.

матеріали справи №17/69

За ПОЗОВОМ: Регіонального
управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у Чернігівській
області

14000, м. Чернігів, вул. Комсомольська, 11

До ВІДПОВІДАЧА: Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Про стягнення 1000 грн. штрафних
санкцій

СУТЬ  СПОРУ:

Регіональним управлінням ДААК ДПА в
Чернігівській області пред'явлено позов до СПД ОСОБА_1 про стягнення 1000 грн.
штрафу, накладеного рішенням Позивача про застосування фінансових санкцій
НОМЕР_1 від 08.12.2006р. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами, за цінами
вищими максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками
або імпортерами таких тютюнових виробів.

Відповідач надав відзив на позов,
яким проти позову заперечив з наступних підстав.

Працівниками органів державної
податкової служби порушено порядок проведення позапланової перевірки.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не
працює у Відповідача та проводила продаж товарів Відповідача без відома
власника.

Дослідивши матеріали справи та
надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін,
суд

В С Т А Н О В
И В:

15 листопада 2006р. працівниками ДПА
України в Чернігівській області та Регіонального управління була проведена
перевірка магазину „Лакомка”, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, та який
належить СПД ОСОБА_1

За результатами перевірки складено
акт перевірки від 15.11.2006 р. НОМЕР_2.

Як вбачається із акту, перевіркою
було встановлено продаж в магазині 1 пачки сигарет “Мальборо”  по ціні 4 грн. 25 коп. за пачку, виробник АТ
“Філіп Моріс Україна”, акцизна марка НОМЕР_3, про що свідчить фіскальний чек
НОМЕР_4 від 15.11.2006. Максимальна
роздрібна ціна на даний вид сигарет, зазначена на пачці, 4,10 грн. Крім
того, на момент перевірки в реалізації знаходяться ще 4 пачки вказаних сигарет.
Як зазначено в акті, цим порушено ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
акцизний збір” №18-92 від 26.12.92р., відповідальність за це порушення
передбачена абз.12 ч.2 ст.17 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового алкогольних напоїв
та тютюнових виробів” від 19.12.95р. № 481/95-ВР (далі Закон №481).

Перевірка проводилася в присутності
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, яка підписала акт перевірки без зауважень. Згідно
письмового пояснення ІНФОРМАЦІЯ_1, даного під час перевірки, продала сигарети
по 4,25 грн., оскільки залишилося зі старої партії всього 4 шт..

Згідно ст.6 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про акцизний збір” №18-92 від 26.12.92р., виробниками або
імпортерами підакцизних товарів здійснюється встановлення максимальних
роздрібних цін на підакцизні товари шляхом декларування таких цін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11-1 Закону
України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від 19.12.95р.
№ 481/95-ВР (далі Закон №481):

“Встановлена виробником  або
імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на
пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за
пачку,  коробку або сувенірну коробку
наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і
складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці
України.”

Згідно абз.12 ч.2 ст.17 Закону
№481, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції
у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами,
вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених
виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості
наявних у суб'єкта підприємницької діяльності тютюнових виробів, але не менше
1000 гривень.

Згідно абз.1 п.5 Порядку
застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України “Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.03р.

“Підставою для прийняття рішення
про застосування фінансових санкцій є:

·          акт
перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених
законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений
органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні
порушені норми законодавства.”

·          матеріали
правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання
суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових
актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.”

Відповідно до п.6 даного порядку:

“Рішення про застосування
фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються
керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу,
який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем
плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент з
питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів Державної податкової адміністрації, його регіональні
управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономіки), чи керівником
(його заступником) органів МВС, МОЗ, Державної податкової адміністрації,
Держкомстату, Держспоживстандарту у межах їх компетенції, визначеної
законодавством.

На підставі вищевказаного акту
перевірки, Позивачем прийнято та направлено Відповідачу рекомендованим листом
(вручено 14.12.2006р.) рішення НОМЕР_1 від 08.12.2006р. про застосування до
Відповідача фінансових санкцій в розмірі 1000 грн. за роздрібну торгівлю
тютюновими виробами, за цінами вищими максимальних роздрібних цін на тютюнові
вироби.

Дане рішення про застосування
фінансових санкцій було оскаржене Відповідачем до суду.  Постановою господарського суду Чернігівської
області від 17.04.07р. по справі №18/97, у позові Відповідачу про скасування
вищевказаного рішення Позивача відмовлено повністю.

Зазначене судове рішення сторонами
не оскаржувалося, та згідно ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства
України, набрало законної сили 30.04.07р.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України:

“Обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при розгляді інших  справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.”

Таким чином, вищенаведене рішення
про застосування до Відповідача штрафних санкцій на даний момент є чинним.

З урахуванням викладеного, суд не
приймає заперечення представника Відповідача, оскільки вони вже були предметом
розгляду справи №18/97, та їм була надана відповідна оцінка господарським судом
Чернігівської області.

Згідно ч.1 ст.216 Господарського
кодексу України від 16.01.03р., який набрав чинності з 01.01.04р.:

“Учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на
підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.217 даного Кодексу:

1. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові наслідки.

2. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських
санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські
санкції.

3. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій,
до суб'єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської
діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

4. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку
за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські
санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого
самоврядування.”

Згідно ст.238 Господарського кодексу
України:

“За
порушення  встановлених  законодавчими
актами  правил здійснення
господарської діяльності  до  суб'єктів
господарювання можуть  бути  застосовані
уповноваженими органами державної влади або органами місцевого
самоврядування адміністративно-господарські санкції,   тобто заходи організаційно-правового або
майнового характеру, спрямовані  на  припинення
правопорушення   суб'єкта
господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими
законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути
встановлені виключно законами.”

Згідно ст.239 даного Кодексу:

“Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання  такі адміністративно-господарські санкції:

вилучення прибутку (доходу);

адміністративно-господарський штраф;

стягнення зборів (обов'язкових платежів);

зупинення операцій за рахунками суб'єктів господарювання;

застосування антидемпінгових заходів;

припинення експортно-імпортних операцій;

застосування індивідуального режиму ліцензування;

зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання
певних видів господарської діяльності;

анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання
окремих видів господарської діяльності;

обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання;

скасування   державної  реєстрації
та  ліквідація   суб'єкта господарювання;

інші  адміністративно-господарські
санкції,  встановлені  цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.241
вищевказаного Кодексу:

“Адміністративно-господарський
штраф - це грошова сума,  що
сплачується  суб'єктом  господарювання  до
відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених  правил
здійснення  господарської
діяльності.

Перелік   порушень,
за  які  з
суб'єкта  господарювання
стягується штраф,  розмір і порядок  його
стягнення  визначаються
законами,  що  регулюють
податкові  та  інші
відносини,  в  яких допущено правопорушення.”

Штрафні санкції за порушення норм
Закону №481 за своєю правовою природою є вищевказаними
адміністративно-господарськими санкціями.

Згідно ст.250 Господарського
кодексу України:

“Адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом  шести
місяців  з дня  виявлення
порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим
суб'єктом встановлених законодавчими
актами  правил здійснення
господарської діяльності,  крім випадків,  передбачених законом.”

Як вбачається з акту перевірки,
порушення Відповідачем чинного законодавства скоєне 15.11.06р., спірне рішення
винесено Позивачем  08.12.06р., з позовом
Позивач звернувся 22.01.07р., тобто Позивачем не порушено вищевказані строки,
передбачені ст.250 Господарського кодексу України ні при прийнятті рішення про
застосування фінансових санкцій, ні при зверненні до суду з позовом про
стягнення штрафних санкцій згідно вищевказаного рішення.

Згідно ч.5 ст.17 Закону №481 у разі
невиконання суб'єктом підприємницької діяльності рішення органів, зазначених у
частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Відповідно до п.п.10, 11 Порядку, у
разі невиконання суб'єктом підприємницької діяльності рішення про застосування
фінансових санкцій протягом 30 днів після його отримання сума санкцій
стягується на підставі рішення суду. Суми фінансових санкцій, стягнені
відповідно до цього Порядку, зараховуються до державного бюджету.

В зв'язку з несплатою Відповідачем
добровільно суми штрафних санкцій, Позивач звернувся до суду з позовом про їх
стягнення.

З урахуванням викладеного, позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При вирішенні питання розподілу
судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства України:

“У справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем  -  фізична
чи  юридична  особа,
судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.”

Покладення на Відповідача держмита
у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, даною статтею
взагалі не передбачено.

На підставі викладеного, суд не
знаходить підстав для покладення на Відповідача обов'язку сплачувати держмито
за розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст.94, 158-163, п.6
Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О
В И В :

1.
Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_5) на
користь Державного бюджету (р/р0007, одержувач - Держбюджет
Талалаївського району, банк УДК в Чернігівській області, МФО 853592) 1000 грн.
штрафних санкцій.

Виконавчий лист видати після
набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь
якої ухвалено судове рішення.

3. Дана Постанова може бути
оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному
порядку. Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду
апеляційної інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі. Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -
з  дня  складення
в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження,  встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова або  ухвала  суду
першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У  разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного розгляду
справи.

5. Дана Постанова після набрання
законної сили,  є обов'язковою для
осіб,  які беруть  участь
у  справі,  для
їхніх правонаступників,  а також
для всіх органів,  підприємств, установ
та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. Обставини,
які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,
в  одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                                                                                         І.В.
Кушнір