АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
Путятинський, 3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2007 р.
Справа № 16/972-НМ

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Філіпової Т.Л.

суддів:
Горшкової Н.Ф.

Майора Г.І.

при
секретарі                                                             Підковенко
О.С. ,

за
участю представників сторін:

від
позивача:    ОСОБА_1 - підприємця,

ОСОБА_2-
представника за довіреністю  від
29.11.2006 р.,

від
відповідача: Пастушенка В.А. - представника за довіреністю № 41/1-8-4294
від                17. 04 .2007 р.,

розглянувши
апеляційну скаргу Головної
державної  інспекції  на автомобільному транспорті, м. Київ

на
постанову господарського суду Житомирської області

від
"17" січня 2007 р. у справі № 16/972-НМ ( суддя Гансецький
В.П.)

за  позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1,      м. Коростишів  Житомирської області

до
Головної  державної  інспекції
на автомобільному транспорті, м. Київ

про
скасування постанови та стягнення моральної шкоди у сумі 3400,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Житомирської області від 17.01.2007
р. ( дата складення повного тексту 18.01.2007 р. ) у справі № 16/972-НМ
частково задоволено позов Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1,                            м. Коростишів до
Головної  державної  інспекції
на автомобільному транспорті, м. Київ
про  скасування  постанови
та стягнення  моральної шкоди  у сумі 3400,00 грн.

Скасовано  постанову
НОМЕР_1  виконуючого обов'язки начальника
Територіального  управління   Головної
державної  інспекції  на автомобільному транспорті в Житомирській
області, м. Житомир  Іванюка А.М. про
застосування  фінансових санкцій в сумі
1700,00 грн. до Суб'єкта
підприємницької діяльності
ОСОБА_1,    м. Коростишів.

Стягнуто з державного бюджету України  на користь Суб'єкта   підприємницької діяльності  ОСОБА_1 3,40 грн. - витрат по сплаті судового
збору.

Відмовлено в решті позову.

Не погоджуючись із прийнятою по справі постановою,  Головна
державна інспекція   на
автомобільному транспорті в Житомирській області  звернулася
до Житомирського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою
про її  скасування.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач  зазначає:

-  судом  першої інстанції  при постановленні по справі судового
рішення  не  взято до уваги інформацію, зазначену  працівником Головавтотрансінспекції у
Житомирській області  Іванюком А.М.
у  протоколі НОМЕР_2 про те, що в
салоні  автомобіля  на момент перевірки  знаходилося
13 пасажирів  без водія та запис у
протоколі  працівника ДАІ УМВС України у
Житомирській області ОСОБА_3 про те, що в салоні  встановлено 13 місць для сидіння  без місця водія;

-  фотографії, зроблені
23.09.2006 р., спростовують  той  факт,
що  автомобіль  позивача був
обладнаний   14 місцями  для сидіння, про що свідчить довідка ДАІ;

- законними є  вимоги
працівників  відділу контролю  до позивача про  витребування
документів, необхідних при здійсненні перевезень пасажирів  на
маршруті Коростишів - Житомир, передбачені ст. 39 Закону України "
Про автомобільний транспорт ".

У судовому засіданні представник відповідача  доводи апеляційної скарги  підтримав
у повному обсязі.

Просить скасувати оскаржений судовий акт місцевого господарського
суду.

Представники позивача  у
судовому засіданні та у запереченнях, поданих на апеляційну скаргу, заперечили
проти доводів  відповідача, вважаючи їх
необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просять залишити без
змін постанову господарського суду Житомирської області від 17.01.2007 р.,
зазначивши, що довідка ДАІ НОМЕР_3
підтверджує факт
переобладнання  позивачем  транспортного
засобу  з вантажного у
мікроавтобус, який не призначений  для
перевезення  пасажирів на маршрутах.

Стверджували також, що СПД
ОСОБА_1 не надає  послуги з
перевезення пасажирів, а інколи, при слідуванні
до м. Житомира,  попутньо
підвозить   своїх знайомих не як
суб'єкт  підприємницької діяльності, а
як  власник автомобіля.

Заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін,
перевіривши у повному обсязі законність та обгрунтованість прийнятої по
справі  постанови,  обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
Головної  державної  інспекції
на автомобільному транспорті, м. Київ не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як  вбачається з матеріалів
справи,  Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 у липні місяці 2006 р. звернувся до господарського суду
Житомирської області з позовною  заявою,
в якій  просив скасувати  постанову
Головної  державної  інспекції
на автомобільному транспорті, м. Київ НОМЕР_1 та стягнути з відповідача
моральну шкоду  у сумі  3400,00 грн.

Мотивуючи  позовні вимоги,
СПДОСОБА_1 зазначав, що надає послуги
вантажних перевезень   з використанням  власного автомобіля " Форд - транзит
"  та перевезення  пасажирів легковим  транспортом.

Вважав, що оскільки  є
власником транспортного засобу, при його використанні мав право   попутньо
підвозити  пасажирів, які виявили
бажання  під'їхати.

Стверджував,  що п.п. "
а" п. 2.14 Правил дорожнього руху України
передбачено право водія
керувати  транспортним
засобом  і перевозити пасажирів  або вантажі
вулицями  чи іншими місцями, де їх
рух не заборонено.

Зазначав, що зупинення
працівниками ДАІ  автомобіля  позивача
та складення ними протоколу  про
порушення СПД  ОСОБА_1 Закону України
" Про автомобільний транспорт ",
суперечить  вимогам ст. 16  зазначеного Закону.

Вважав також , що має право на відшкодування  моральної шкоди, оскільки, на думку  позивача,
відповідачем порушено його права, у зв'язку з чим він  зазнав душевних страждань та хвилювань, що,
окрім того,  позбавило   його можливості  нормально працювати.

Господарський  суд   Житомирської області  прийнятою по справі постановою  від 17.01.2007 р. частково задовольнив
позовні вимоги СПД  ОСОБА_1, скасував
постанову  виконуючого обов'язки
начальника Територіального  управління   Головної
державної  інспекції  на автомобільному транспорті в Житомирській
області, м. Житомир  Іванюка А.М. про
застосування  фінансових санкцій в сумі
1700,00 грн. доОСОБА_1, м. Коростишів та відмовив  в решті позову.

Мотивуючи постанову у цій справі, суд першої інстанції зазначив,
що  автомобіль позивача - " Форд -
Транзит ", державний номер НОМЕР_4 на день складення протоколу
працівниками ДАІ, тобто, 26.06.2006 р., не підпадав  під визначення " автобус " у
розумінні  Закону України № 3492-IV.

Надані  з ДАІ спеціальні
документи  щодо конструкції транспортного
засобу  свідчили  про те, що автомобіль  " Форд - Транзит " призначений
для  перевезення  8 пасажирів
та містить в собі 8 місць для сидіння.

Місцевий господарський суд вказав також і на  відсутність
підстав стверджувати, що СПД ОСОБА_1 здійснював  цілеспрямоване перевезення пасажирів у
вигляді підприємницької діяльності , а не
періодичне підвезення
попутніх    пасажирів як власник
автомобіля.

Суд першої інстанції дійшов також висновку, що  відповідачем
всупереч  вимог Закону № 3492 - IV
безпідставно застосовано  фінансові
санкції  до  позивача
як до автомобільного перевізника , який виконує  регулярні
пасажирські перевезення  на
регулярному маршруті.

Колегія суддів суду
апеляційної інстанції
погоджується з висновками
місцевого господарського суду, покладеними в основу  постановленого по справі судового рішення,
враховуючи таке.

Службовою телеграмою
начальника Головної
державної  інспекції  на автомобільному транспорті  Мінтрансзв'язку  України
від  15.05.2006 р., адресованої на
ім'я начальника У(В) ДАІ ГУ МВС , УМВС України в АР Крим, областях, містах
Києві та Севастополі, територіальних управлінь Головавтотрансінспекції в АР
Крим, областях, містах Києві та Севастополі, з метою попередження  аварійності
на пасажирському транспорті, недопущення здійснення  масових перевезень пасажирів у період літнього
відпочинку  перевізниками без
відповідних  дозволів та ліцензій
зобов'язано у період з 01  по 30
червня  2006 року  провести
комплекс профілактичних заходів під назвою                   " Автобус - 2006 "
( а.с. 22 ).

Територіальним  управлінням
Головної  державної  інспекції
на автомобільному транспорті в Житомирській області 23.06.2006 р.
заступнику  начальника  - начальнику відділу  державного контролю  Іванюку А.М., державному інспектору
Ходаківському Є.В.  для проведення
рейдової перевірки  видано  завдання
на перевірку № 000026  стосовно
проведення  рейдової перевірки  транспортних засобів  автомобільних перевізників, які
здійснюють  перевезення пасажирів  автомобільним транспортом на вирізку  дороги в с. Кмитів  Коростишівського району  щодо дотримання водіями вимог  Закону України " Про автомобільний
транспорт ", "  Правил
надання  послуг  пасажирського
автомобільного транспорту ", Закону України " Про  дорожній рух",   " Правила дорожнього руху " у
період з  26.06.2006 р. по  27.06.2006 р. ( а.с. 21 ).

26.06.2006 р. Територіальним управлінням Головної  державної
інспекції  на автомобільному
транспорті в Житомирській області в особі
заступника начальника
відділу  державного контролю  під час перевірки  автотранспортного засобу " Форд - Транзит
", державний номер НОМЕР_5 виявлено порушення  водієм зазначеного автомобіля - ОСОБА_1,
тобто, перевезення  ним пасажирів  на регулярному маршруті  Коростишів - Житомир без документів,  передбачених ст. 39 Закону України                   " Про внесення змін до
Закону України " Про автомобільний транспорт " ; в салоні на момент
перевірки знаходилось  13 пасажирів без
водія, про що складено  протокол                       НОМЕР_2 про
виявлене  під час перевірки  автотранспортного засобу порушення законодавства  про автомобільний транспорт ( а.с. 16 ).

Постановою НОМЕР_1 ( Додаток 7 до Порядку  здійснення
державного контролю  на
автомобільному транспорті загального користування ) до СПДОСОБА_1 з
урахуванням  абзацу 2 ч.1 ст. 60 Закону
України " Про  автомобільний
транспорт "  застосовано  фінансові санкції у сумі 1700,00 грн. ( а.с.
7 ).

Однак, колегія суддів вважає,
що застосування зазначеної санкції
до позивача є неправомірним, враховуючи таке.

Відповідно до ст.1 Закону України " Про автомобільний транспорт
"  автомобільним перевізником є
фізична або  юридична  особа,
яка здійснює  на  комерційній
основі  чи  за власний кошт перевезення пасажирів чи (та)
вантажів транспортними засобами.

Послуга з перевезення пасажирів
чи  вантажів  -  це
перевезення пасажирів  чи вантажів
транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;
регулярними пасажирськими  перевезеннями
вважається  перевезення пасажирів на
автобусному   маршруті   загального
користування   за   умовами, визначеними   паспортом
маршруту,  затвердженим  в
установленому порядку
органами   виконавчої   влади
та   органами   місцевого самоврядування  або
уповноваженими  органами  Договірних Сторін у разі міжнародних
перевезень.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "  Про дорожній рух " передбачено, що водій
має право  керувати  транспортним
засобом і перевозити  пасажирів  або вантажі на дорогах, вулицях та в інших
місцях, де рух транспорту  не заборонено
у встановленому порядку.

Згідно довідки відділу ДАІ УМВС в Житомирській області НОМЕР_6,
автомобіль  позивача  лише 23.09.06р.  був переобладнаний на автобус (а.с.57), про
що видане відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від
23.09.06р. серіїНОМЕР_7 (а.с.62).

При цьому слід зазначати, що у згаданому свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу є запис "СП-8С не за маршрутами".

Матеріалами справи
також  підтверджується, що  згідно роз'яснення відділу ДАІ від 11.01.07р.
№ 6/150  відмітка  "СП-8С не за маршрутами"  внесена у свідоцтво  про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_8 на автомобіль
" Форд - Транзит "  згідно
свідоцтва  про узгодження конструкції
транспортного засобу щодо забезпечення
безпеки дорожнього рухуНОМЕР_9, виданого ЗАТ " Софіт "  та акту приймання - передачі  серіїНОМЕР_10, виданого ЗАТ " Софіт
"  та додатку до  свідоцтва
про узгодження конструкції ТЗНОМЕР_9.

Водночас  зазначено, що
оскільки автомобіль " Форд - Транзит ", який  належить ОСОБА_1, переобладнаний  з вантажного у мікроавтобус спеціалізований,
не призначений для перевезення пасажирів на маршрутах (а.с.75 ).

Крім того,  спеціальні  документи щодо конструкції транспортного
засобу свідчать про те,  що вказаний
автомобіль  призначений для перевезення 8
пасажирів та містить в собі 8 місць для сидіння (а.с.76-79).

Автобус це  -  транспортний засіб,  який за своєю конструкцією та обладнанням
призначений  для  перевезення
пасажирів  з  кількістю місць для сидіння більше ніж
дев'ять з місцем водія включно ( ст.1 Закону ).

Зазначена норма Закону щодо визначення  поняття " автобус " кореспондується,
зокрема, також і з положеннями п.1.6
Наказу Мінюсту України, Фонду державного
майна України  від 24.11.2003 р.№
142/5/2092 " Про  затвердження
Методики товарознавчої експертизи  та
оцінки  дорожніх транспортних засобів
", зареєстрованого Мінюстом України
24.11.2003 р. за № 1074/8395.

Крім того, постановою КМ України
від 10.10.2001 р. за № 1306 " Про Правила дорожнього руху
"  ( п. 1.10 )  також
дано визначення поняття " автобус ", зокрема зазначено, що це
автомобіль з кількістю місць  для
сидіння  більше  ніж дев'ять з місцем водія включно, який за
своєю конструкцією  та обладнанням
призначений  для перевезення  пасажирів та їхнього багажу із
забезпеченням  необхідного комфорту та
безпеки.

З урахуванням вимог ч.2 ст. 19
Закону" Про автомобільний транспорт " при державній
реєстрації  автобусів  у реєстраційних документах  роблять відповідну відмітку щодо їх
належності до транспортного  засобу
загального призначення  чи до
транспортного засобу  спеціалізованого
призначення.

Отже, матеріалами  справи
підтверджується,  що автомобіль
СПДОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин, тобто, 26.06.06р. - день
складення протоколу, не підпадав під визначення "автобус"  у
розумінні  ст.1 Закону
України  " Про автомобільний
транспорт ".

Наявні в матеріалах справи письмові  пояснення
свідка  зі сторони позивача -         ОСОБА_3 та  ОСОБА_4
свідчать про те, щоОСОБА_1  є
їхнім знайомим  та інколи  безкоштовно підвозить  їх  до
м. Житомира (  а.с. 49, 68 ).

Крім того, свідок у справі - дружина позивачаОСОБА_5 також у своїх
поясненнях зазначила, що  вона  та її чоловік ОСОБА_1  часто їздять
до                            м.
Житомира в особистих  справах та під час
поїздок  підвозять пасажирів, більшість з
яких є їхніми знайомими ( а.с. 48 ).

Однак, з протилежних показань
свідка зі строни відповідача -
провідного  спеціаліста  відділу
державного  контролю
Територіального  управлінням
Головної  державної  інспекції
на автомобільному транспорті в Житомирській області Ходаківського
Є.В.  вбачається те, що в салоні
автомобіля  " Форд - Транзит "
знаходилось 14 місць  для сидіння  з місцем водія включно та відсутня будь - яка
візуальна інформація , що могла б свідчити про
маршрут  руху  автомобіля ( а.с. 17 ).

Проте,  відповідачем  не надано суду  жодних доказів, які б свідчили, що  в автомобілі позивача   під час його перевірки  працівниками Територіального  управлінням Головної  державної
інспекції  на автомобільному
транспорті в Житомирській області
знаходилось більше місць, ніж передбачено   конструкцією автомобіля  " Форд - Транзит ".

З наявних у в матеріалах справи фотографій вбачається , що
кількість місць в автомобілі  є  саме такою, як  це
передбачено конструкцією автомобіля, але у жодному разі їх  не є 14,
про що зазначено  відповідачем
у  протоколі  НОМЕР_2 про виявлене  під час перевірки  автотранспортного засобу порушення
законодавства  про автомобільний
транспорт ( а.с. 56 ).

Крім того, з доданих
відповідачем фотографій, як доказ до
апеляційної скарги  ( а.с. 106,107
),   також не можливо чітко
встановити  кількість місць в
автомобілі  " Форд - Транзит ",
що належить СПД ОСОБА_1

З викладеного  вбачається,
що  відповідач невірно  тлумачить положення абзацу 7 статті 1 Закону
України " Про автомобільний транспорт ", вважаючи місцем для
сидіння  будь - яке  пристосоване
для сидіння місце. Помилка полягає у тому, що місцем для  сидіння в автобусі, виходячи  з визначення терміну " автобус "
відповідно до  ст. 1 указаного Закону, є
місце для сидіння, що відповідає
автобусу за конструкцією та обладнанням.

Отже, відповідачем  ні
суду  першої , ні суду апеляційної
інстанції не  наведено фактів,
обгрунтованих належними доказами,  на
підставі яких  можна було б
встановити  наявність  обставин, на підтвердження його доводів,
тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  дійшов вірного висновку,  що Територіальним  управлінням Головної  державної
інспекції  на автомобільному
транспорті в Житомирській області  у
порушення  вимог абзацу 2 ч.1 ст.60  Закону України "  Про автомобільний транспорт "  до позивача
застосовано  штрафну санкцію  у вигляді штрафу  у розмірі 1700, 0 грн. , оскільки  не встановлено факту  порушення
позивачем  законодавства  про автомобільний транспорт.

При цьому слід також
зазначити, що безпідставними є доводи особи, що подала апеляційну
скаргу  про те, що законними є вимоги
відповідача  стосовно витребування у
позивача документів, необхідних  при
здійсненні  перевезень  пасажирів на регулярному маршруті Коростишів
-  Житомир, передбачених ст. 39,48  Закону України "Про автомобільний
транспорт ", оскільки вимоги зазначеної статті  розповсюджуються на ті випадки, коли  автомобільним транспортом виконуються  саме
пасажирські перевезення.

Одночасно слід  вказати і на
те, що  до  спірних правовідносин  також
не  застосовуються  положення
ст. 9 зазначеного Закону, приписами частини першої  якої
передбачено, що ліцензування  на
автомобільному  транспорті  спрямоване на визначення  початкових
і поточних умов  надання послуг з
перевезень пасажирів і вантажів, а також найважливіших параметрів  обслуговування  споживачів.

З урахуванням вимог  ч.2, 3
ст. 86 КАС України  ніякі докази не
мають  для суду  наперед
встановленої сили; суд  оцінює
належність, допустимість, достовірність
кожного доказу   окремо, а також
достатність  і взаємний зв'язок   доказів у їх сукупності.

Зважаючи на викладене, місцевий
господарський суд дійшов вірного висновку, що  Головною
державною   інспекцією  на автомобільному транспорті,  м. Київ
всупереч вимог Закону України " Про автомобільний транспорт "  визначено автомобіль позивача як автобус, а
тому, неправомірно застосовано  фінансові
санкції  доОСОБА_1  як до автомобільного перевізника , який на
думку відповідача,  виконував
регулярні  пасажирські перевезення  на регулярному маршруті, а не періодичне
підвезення  попутних пасажирів  як власник автомобіля.

У наданих суду  апеляційної
інстанції  усних доповненнях до
апеляційної скарги представник Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті  заявив про порушення норм  процесуального права,  яке полягало, на його думку, у розгляді
справи  суддею одноособово, при цьому
посилався на  положення частини1 ст. 24
КАС України.

Постановою  Кабінету
Міністрів України  від 08.09.2004 р.
№1190 утворено Головну  державну  інспекцію на автомобільному транспорті як
урядовий  орган  державного управління у складі
Міністерства  транспорту та зв'язку .
Цією ж  постановою Кабінет Міністрів
затвердив Положення  про Головну  державну інспекцію  на автомобільному транспорті.

Поняття " урядовий орган державного  управління " у чинному законодавстві
України  не має тлумачення.

Проте, існує визначення
центрального органу  виконавчої
влади, яке міститься в Указі Президента України
від 15.12.1999 р. № 1572/99 " Про систему  центральних органів виконавчої влади "
(  з подальшими  змінами і доповненнями ).

Відповідно до п.1 Указу  до
системи  центральних  органів виконавчої влади України  входять
міністерства,  державні комітети (
державні  служби )  та центральні органи  виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Центральні органи
виконавчої влади діють  на
підставі положень, які затвержує Президент України ( п.2 Указу),
центральні  органи  виконавчої влади  можуть мати
свої територіальні  органи, що
утворюються,  реорганізовуються і
ліквідуються в порядку, встановленому
законодавством ( п.5 цього Указу ).

За аналогією Головну державну
інспекцію на автомобільному транспорті, виходячи з  порядку її утворення, структури та
основних  завдань  згідно з п.1,3,16,17 Положення  про Головавтотрансінспекцію,
затвердженого  постановою  КМ України
від 08.09.2004 р. № 1190 , можна вважати
органом державної  виконавчої  влади, що дорівнює за своїм  правовим
статусом  органам, включеним  до системи центральних  органів
державної  виконавчої влади.

Проте, не можна
погодитись  з позицією скаржника
щодо  необхідності  розгляду
справи  колегіальним складом суду,
враховуючи таке.

За змістом ч.1 статті 24 КАС України  колегіально
має  відбуватись  судовий розгляд адміністративної справи,
предметом оскарження  у яких є рішення,
дії чи бездіяльність  Президента України,
Кабінету Міністрів України, міністерства
чи іншого  центрального органу  виконавчої влади, Національного банку
України, їхньої посадової  чи службової
особи, виборчої комісії ( комісії з референдуму ), члена цієї комісії.

Предметом  оскарження у цій
справі  є постанова в.о.  начальника територіального  управління Головавтотрансінспекції  в Житомирській області , тобто,  територіального  органу, який не  має
статусу юридичної особи. За правилами
п.6 Прикінцевих  та Перехідних
положень  КАС України  та ст. 1 ГПК України, відповідачем  у справі
визначено Головну  державну  інспекцію
на автомобільному транспорті,                     м. Київ.

Таким чином,  навіть за
участі у справі в  якості  відповідача центрального  органу
державної виконавчої влади, якщо предметом  оскарження
є рішення  його територіального
органу, підстав  для розгляду справи  у складі
колегії суддів не вбачається.

З урахуванням викладеного,
аргумент відповідача щодо порушення
положень  ч.1 ст. 24  КАС України
при розгляді справи  судом  першої інстанції колегія  суддів
апеляційного суду  не вважає
переконливим.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України
у справах  щодо  оскарження рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони : обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази та
матеріали справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку,
що відповідачем не дотримано вказаних вимог ст.2 КАС України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи  державної влади  та
органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі,  в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені
Конституцією  та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову (ст.71 КАС України).

Відповідно до ст.ст.71, 86 КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оскільки  доводи апеляційної
скарги  не грунтуються на чинному  законодавстві України та спростовуються
матеріалами справи, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для її
задоволення та скасування постанови
господарського суду Житомирської
області від 17.01.2007 р.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254,
п.п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного
судочинства України, Житомирський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Постанову господарського суду Житомирської області від
17.01.2007 року у справі №16/972-НМ залишити без змін, а апеляційну скаргу
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті -  без задоволення.

2. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий
суддя
Філіпова Т.Л.

судді:

Горшкова Н.Ф.

Майор Г.І.