ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 6-32/307-06-10137

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –

відповідача –

розглянувши касаційну скаргу ТзОВ Виробничо-комерційної фірми "Алів" на рішення господарського суду Одеської області від 15 березня 2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22 травня 2007 року у справі за позовом Дочірнього підприємства "Літаско Україна" компанії "Літаско" до ТзОВ Виробничо-комерційної фірми "Алів" про стягнення 488414, 26 грн. та виконання зобов’язань в натурі та за зустрічним позовом про визнання мирової угоди недійсною, у зв’язку з неможливістю її виконання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2006 року позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 488 414, 26 грн. та зобов'язання відповідача виконати зобов'язання за мировою угодою від 10.03.2006 року в натурі, а саме підписати та передати позивачу акт наданих послуг із зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 року на суму 119 556, 54 грн.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив стягнути з Виробничо-комерційної фірми "Алів" суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 488 414, 26 грн. та зобов'язати відповідача виконати зобов'язання в натурі, а саме скласти, підписати та передати позивачу акт наданих послуг із зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання №Н-24/2004 від 24.12.2004 року на суму 119 556,54 грн., а також підписати та передати позивачу акт приймання-передачі газу скрапленого до договору № 45 від 01.01.2004 року в кількості 384,349 тн на суму 600 679,44 грн.

25 січня 2007 року ТзОВ Виробничо-комерційна фірма "Алів" звернулось до господарського суду Одеської області з зустрічною позовною заявою про визнання мирової угоди від 10 березня 2006 року такою, що втратила юридичну силу (недійсною), у зв'язку з неможливістю її виконання в теперішній час, внаслідок порушення зобов'язань по виконанню умов мирової угоди ДП "Літаско Україна" компанії "Літаско".

Рішенням господарського суду Одеської області від 15 березня 2007 року (судді Демешин О.А., Гуляк Г.І., Аленін А.Ю.) позов задоволений частково. Стягнуто з ВКФ "Алів" у вигляді ТзОВ борг по мировій угоді від 10.03.2006 року  в сумі 481122, 90 грн., 4330, 10 грн. інфляційних, 3% річних  в сумі 2926,28 грн., судові витрати; зобов'язано ВКФ "Алів" у вигляді ТзОВ виконати зобов'язання в натурі, а саме: скласти, підписати та передати позивачу акт наданих послуг із зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання №Н-24/2004 від 24.12.2004 року на суму 119 556, 54 грн. та підписати і передати позивачу акт приймання - передачі газу скрапленого до договору №45 від 01.01.2004 року в кількості 384,349 тн на суму 600 679, 44 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22 травня 2007 року рішення суду залишене без змін, доповнена резолютивна частина пунктом 6: "У задоволенні зустрічного позову відмовити."

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ТзОВ Виробничо-комерційної фірми "Алів" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правильно встановлено судами, ухвалами господарського суду Одеської області від 10.03.2006 року у справах №30/22-4/311-05-9346, №30/432-05-10532 затверджено мирову угоду, укладену 10 березня 2006 року між Виробничо-комерційною фірмою "Алів" у вигляді ТзОВ та Дочірнім підприємством "Літаско Україна" компанії "Літаско" (Швейцарія).

За умовами укладеної мирової угоди, відповідач зобов'язався сплатити ДП "Літаско Україна" 481 122, 90 грн. на протязі 90 банківських днів з дня підписання мирової угоди, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ДП "Літаско Україна"; на протязі п'яти банківських днів з дня підписання мирової угоди скласти та передати на підпис ДП "Літаско Україна" акт наданих послуг із зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання №Н-24/2004 від 24.12.2004 року на суму 119556, 54 грн.

Згідно п.п.7.1 п.7 укладеної мирової угоди, ДП "Літаско Україна" зобов’язалось на протязі п'яти банківських днів з дня підписання мирової угоди скласти та передати на підпис ВКФ "Алів" акт приймання-передачі газу скрапленого до договору №45 від 01.01.2004 року в кількості 384, 349 т на суму 600 679, 44 грн.

Як правильно встановлено судами, строк виконання зобов'язання ВКФ "Алів" по сплаті грошових коштів у сумі 481122,90 грн. сплинув 20.07.2006 року, тобто після 90 банківських днів з дня підписання мирової угоди.

Згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, місцевий суд, з яким погодився апеляційний господарський суд, правильно стягнув з відповідача за первісним позовом заборгованість в сумі 488 379, 28 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 4340,10 грн. та трьох процентів річних в розмірі 2926,28 грн.

Крім того, суд вважає, що місцевий господарський суд у рішенні вірно застосував норми матеріального права і обгрунтовано визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача за основним позовом щодо зобов’язання ВКФ "Алів" скласти, підписати та передати ДП "Літаско Україна" акт наданих послуг із зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання №Н-24/2004 від 24.12.2004 року на суму 119 556,54 грн. та в частині зобов'язання ВКФ "Алів" підписати та передати ДП "Літаско Україна" акт приймання-передачі газу скрапленого до договору №45 від 01.01.2004 року в кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн.

Крім того, приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про те, що звертаючись з зустрічним позовом про визнання мирової угоди від 10.03.06 року такою, що втратила юридичну силу (недійсною), у зв'язку з неможливістю її виконання внаслідок порушення зобов'язання по виконанню умов мирової угоди Дочірнім підприємством "Літаско Україна", ТзОВ ВКФ "Алів" не врахувало, що Цивільним кодексом України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання угоди такою, що втратила юридичну силу.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тому, апеляційний господарський суд обгрунтовано доповнив резолютивну частину рішення місцевого суду пунктом 6 про відмову в задоволенні зустрічного позову.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону та обставинам справи і підстав для її зміни немає.

Керуючись  ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22 травня 2007 року залишити без змін, а касаційну скаргу ТзОВ Виробничо-комерційної фірми "Алів" – без задоволення.

Головуючий, суддя                                                    В.Дерепа

Судді                                                                            Б.Грек

Л.Стратієнко