ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.06.07р.

Справа № 18/214-07

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю

Виробничого об'єднання "Укрспецзалізшляхбуд"

м.Дніпропетровськ

до   1 - Відкритого акціонерного товариства "Ливарник"                      м.Павлоград, Дніпропетровська обл.

2 - Відкритого акціонерного товариства "Павлоградський станкозавод"

м.Павлоград, Дніпропетровська обл.

3 - Закритого акціонерного товариства

Науково-виробничого об'єднання "Еней"

м.Дніпропетровськ

про визнання договору та додаткової угоди недійсними

Суддя  Петрова В.І.

Представники:

від позивача: Кізяков Ю.В. - дов. від 01.03.2007 р.

від відповідача: 1- не з'явився

2-Шостак О.М. - дов. № 125/УС від 27.02.2007 р.

3-не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач  звернувся до суду з позовною заявою, в якій  просить визнати договір переводу боргу, укладений  30.09.1997 року між Відкритим акціонерним товариством "Ливарник" та Закритим акціонерним товариством науково-виробничим підприємством "Еней"   та додаткову угоду до нього від 02.10.1997 року на загальну суму 845 229,57 –недійсними на підстав ст.ст.48-50 ЦК УРСР.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що укладений договір є недійсним, оскільки укладений з метою, суперечною інтересам держави і суспільства. ТОВ ВО "Укрспецзалізшляхбуд" зазначає, що володіє 7975 простих іменних акцій ВАТ "Ливарник", що складає 0,07 % статутного фонду, тому вважає, що спірний договір суперечить цілям створення та діяльності ВАТ "Ливарник", і це завдає збитків, як самому ВАТ "Ливарник", так і його акціонерам.

Відповідач-1  в судове засідання не з'явився, відзив на позов та витребувані судом  документи не надав, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення 14.05.2007 р.  №  11785943).

Відповідач-2 позов  не визнає, зазначає, що з урахуванням того, що ніяких законних прав і інтересів позивача при укладенні та виконанні самостійними господарюючими суб'єктами Договору  переводу боргу від 30.09.1997 р. не було порушено, питання переводу боргу між трьома суб'єктами підприємницької діяльності "первісного боржника" і "кредитора", являється їх суверенним конституційним правом  і не стосується інших осіб, виступати ініціатором визнання в господарському суді даної угоди є неправомірною дією позивача і не підлягає задоволенню судом.

Відповідач-3 зазначає, що питання про визнання договору переводу боргу від 30.09.1997р. та додаткової угоди до нього від 02.10.1997р. вже було раніше неодноразово розглянуте господарським судом Дніпропетровської області та іншими судовими інстанціями, за результатами розгляду яких спірні договір та додаткова  угода недійсними  не визнані,  тому вважає, що підстави для задоволення позову ТОВ виробниче об'єднання    "Укрспецзалізшляхбуд"  відсутні. Крім того, сплинув строк позовної даності для пред'явлення даної вимоги позивачем.

По справі оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

За згодою позивача та відповідача-2 в судовому засідання оголошувалась вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

11 липня 1995 року між Науково-виробничим об'єднанням "Еней" та Виробничим об'єднанням "Станкозавод" був укладений генеральний договір № 8, за яким сторони домовились про сумісну виробничо-господарську діяльність шляхом організації виробництва чавунних мелючих тіл, виробництва чавуну і кольорового лиття, фінансових, комерційних, експортно-імпортних операцій; забезпечення підтримки один одного; надання інформаційних, виробничих, транспортних послуг, надання допомоги в придбанні матеріалів, нафтопродуктів, сирцю, обладнання. Взаєморозрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки в банках або на бартерній основі (п.3.1 Генеральної угоди) (а.с.21-26).

У зв'язку з відокремленням структурного підрозділу ливарного цеху № 1 ВАТ "Станкозавод" за  рішенням  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/271-АО від 12.12.1996 р. було утворене Відкрите акціонерне товариство "Ливарник" (а. с.16-18).

30 вересня 1997 р. ЗАТ НВП "Еней” (Первісний боржник) та ВАТ “Ливарник” ("Новий боржник") уклали договір переводу боргу (далі –спірний Договір), відповідно до умов якого ЗАТ НВП  “Еней” передає, а ВАТ “Ливарник” приймає на себе зобов’язання по виконанню договору про сумісну виробничо-фінансову діяльність від 11.07.1995р., укладеного між ВО “Станкозавод" та ЗАТ  НВП  “Еней”, а саме, зобов’язання по погашенню боргу в розмірі 829 997, 58 грн. відповідно до акту звірки взаємних розрахунків між ВО “Станкозавод"  та ЗАТ НВП “Еней” від 01.05.1997р. (п.1, п.3 спірного Договору) (а. с.19).

02 жовтня 1997 р. сторони спірного Договору уклали додаткову угоду до спірного Договору, відповідно до якої ЗАТ НВП  “Еней” передає, а ВАТ “Ливарник” (Новий боржник) додатково до раніше прийнятих зобов’язань, приймає на себе зобов’язання з погашення суми боргу ЗАТ “Еней” перед ВО "Станкозавод” в розмірі 15 231,99 грн. відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг № 92 від 30.11.1995 р., № 107 від 28.12.1995 р., № 3 від 31.01.1996 р.

Відповідно до ч.1 ст. 201 Цивільного кодексу Української РСР перевід боржником свого боргу на іншу особу можливий лише за згодою кредитора.

Як встановлено господарським судом під час розгляду справи № 7/125 (рішення від 12.08.2003 р.) при передачі документів до спірного договору були передані документи, що посвідчують дійсність вимоги по виконанню зобов'язань, а саме: генеральний договір про сумісну виробничо-фінансову діяльність від 11.07.1995 р., за яким виникла заборгованість, акти приймання-передачі наданих послуг за 1995-1996 р.р. на загальну суму відповідно 829997,58 грн. та 15 231,99 грн. та повідомлення  кредитора про згоду на перевід боргу.

Правова оцінка спірного договору давалась також рішеннями господарського суду  Дніпропетровської області від 20.09.2002 р.  у справі № 8/349 та від 24.05.2005 р. у справі №32/199, від 16.01.2006 р. у справі № 18/359. Судом встановлено, що ЗАТ "Ливарник" прийняло від ЗАТ НВП "Еней" на підставі договору переводу боргу від 30.09.1997 р. заборгованість в сумі 829 997,58 грн. та додаткової угоди від 02.10.1997 р. до вказаного договору в сумі 15 231, 99 грн.  та розрахувалось  з кредитором  "Станкозавод"  шляхом видачі векселів. Отже, суд при розгляді справ не знайшов достатніх підстав  для визнання спірного договору недійсним, про що зазначив в рішеннях суду.

За позовом ТОВ ВО "Укрспецзалізшляхбуд" до ВАТ "Ливарник" та ВАТ "Павлоградський верстатозавод" та ЗАТ НВО "Еней" про визнання недійсними спірного договору переведення боргу та додаткової угоди до нього згідно ст.ст.48-50 ЦК України, провадження у справі № 25/22 припинено на тих підставах, що господарським судом Дніпропетровської області вже вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет  та  з тих же підстав (рішення від 12.08.2003 р. зі справи № 7/125, рішення від 24.05.2005 р. зі справи № 32/199, рішення від 16.01.2006 р. зі справи № 18/539).

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ст.80, ст.ст.49, 86 ГПК України, господарський   суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 18/214-07 припинити.

Суддя

В.І. Петрова

Дата виготовлення ухвали 06.07.2007 р.