ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.

№ 10/268

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників
сторін:

від позивача:
ОСОБА_2

від відповідача:    Гордієнко О.В., Приходько О.В.

розглянувши
касаційну скаргу  Приватного
підприємця ОСОБА_1

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2007р.

у справі №  10/268 Господарського суду Чернігівської
області

за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1

до  Дочірнього
підприємства "Кюне і Нагель"

до Чернігівської митниці

третя особа Приватне підприємство “Маркет“

про стягнення неустойки та збитків у розмірі 47862,74
грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернулася до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Дочірнього
підприємства "Кюне і Нагель" та Чернігівської митниці про стягнення з
Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" суми неустойки у розмірі
42930,00 грн. за наднормативний простій автомобіля марки “Рено“ н.з. НОМЕР_1 з
п/п н.з. НОМЕР_2, та 50% збитків, нанесених сплатою заробітною плати водію за
примусовий простій автомобіля у розмірі 964,87 грн., а також за зберігання
автомобіля “Рено“ суму 3003,00 грн. та стягнення з Чернігівської митниці 50%
збитків, заподіяних арештом автомобіля “Рено“ і сплатою заробітною плати водію
за примусовий простій автомобіля у розмірі 964,87 грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 23.11.2006р. (суддя С.А.Пашкіна) позовні вимоги
задоволено частково: стягнуто з Дочірнього підприємства "Кюне і
Нагель" на користь приватного підприємця ОСОБА_1 29970,00 грн. неустойки,
299,70 грн. державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 118,00 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Чернігівської області від 23.11.2006р., Дочірнє
підприємство "Кюне і Нагель" подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2007р. (судді: Н.М.Губенко, Т.Л.Барицька,
Л.П.Ропій) рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.11.2006р.
змінено, в позові відмовлено повністю, стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1
на користь  Дочірнього підприємства
"Кюне і Нагель" 149,85 грн. державного мита за розгляд апеляційної
скарги.

Не погодившись з постановою
Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2007р., приватний
підприємець ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову
Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2007р. та залишити в силі
рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.11.2006р. Свою вимогу
приватний підприємець ОСОБА_1 мотивує тим, що господарським судом апеляційної
інстанції неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального
права.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування місцевим та апеляційним господарським
судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд
України дійшов висновку, що касаційна скарга приватного підприємця ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено:

24.01.2006р. між позивачем та
відповідачем -Дочірнім підприємством "Кюне і Нагель" укладено договір
НОМЕР_3, за яким позивач зобов'язався надати послуги з перевезення вантажів
автомобільним транспортом у міських, міжміських і міжнародних сполученнях, за
заявкою відповідача, а відповідач сплатити за надані послуги. Пунктами 6.5
зазначеного договору встановлено, що нормативний простій транспортного засобу
при завантаженні (розвантаженні) та виконанні митних формальностей приймається
сторонами в межах 48 годин на території України.

За заявкою НОМЕР_4 від 24.01.2006р.
відповідач -Дочірнє підприємство "Кюне і Нагель" надав позивачу
замовлення на перевезення автотранспортом вантажу за маршрутом: м.
Дніпропетровськ м. Вільнюс, Литовська Республіка.

Вантажовідправником даного вантажу
була третя особа -  Приватне підприємство “Маркет“.

На Чернігівську митницю автомобіль
позивача прибув 30.01.2006р. При проходженні митного контролю автомобіль
позивача було затримано відповідачем -Чернігівською митницею та на підставі
протоколу про порушення митних правил вилучено транспортний засіб позивача та
свідоцтво про його реєстрацію.

Позивач просить стягнути з відповідача
-Дочірнього підприємства "Кюне і Нагель" неустойку за період з
09.02.2006р. по 17.07.2006р. у розмірі 42930грн. за наднормативний простій
автомобіля марки “Рено“ н.з. НОМЕР_1 з п/п н.з. НОМЕР_2, та 50% збитків,
нанесених сплатою заробітною плати водію за примусовий простій автомобіля у
розмірі 964,87 грн., а також за зберігання автомобіля “Рено“ суму 3003,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України
учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку,
передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Таким чином,
господарські санкції застосовуються до учасника господарських відносин тільки
за наявністю правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у
сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підстави господарсько-правової
відповідальності визначені ст. 218 ГК України, згідно якої підставою
господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є
вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо
не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або
договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе
господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання
зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто
надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської
діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання
зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Таким чином, як
випливає з приписів даної правової норми випливає, що суб'єкт господарювання за
порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося
неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних
обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Господарським судом встановлено, що
причиною порушення відповідачем -Дочірнім підприємством "Кюне і
Нагель" пунктів 6.5 договору НОМЕР_3 щодо понаднормативного простою
автомобіля стало по твердженню відповідача -Чернігівської
митниці порушення митних правил. Проте, ким було порушено митні правила
господарським судом попередніх інстанцій не досліджувалось.

Як вже було зазначено, позивачем
заявлено вимогу щодо стягнення з Чернігівської митниці 50% збитків, заподіяних
арештом автомобіля “Рено“ і сплатою заробітною плати водію за примусовий
простій автомобіля у розмірі 964,87 грн.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Митного
кодексу України митні органи - спеціально уповноважені органи виконавчої влади
в галузі митної справи, на які відповідно до цього Кодексу та інших законів
України покладено безпосереднє здійснення митної справи.

Таким чином, відповідач
-Чернігівська митниця є спеціально уповноваженим органом державної влади в
галузі митної справи.

Загальні підстави відповідальності
за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно ч.ч. 1, 2, 4
якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана
правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та
іншим законом.

Правила щодо відшкодування шкоди,
завданої органом державної влади встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно якої
шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим
або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів. Таким чином, приписами даної правової норми
встановлено, що відповідальність за шкоду завдану органами державної влади несе
держава Україна, за рахунок власного майна в тому числі і грошових коштів. При
цьому слід враховувати, що розпорядження коштами здійснюється Державним
казначейством України. За таких обставин відповідачем у справі щодо
відшкодування шкоди завданою органом державної влади має бути також і Державне
казначейство України. Проте, дана обставина, при вирішенні цієї справи
господарським судом попередніх інстанцій, врахована не була.

За умовами даного делікту
відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення,
незаконної дії чи бездіяльності. За таких обставин, господарський суд
попередніх інстанцій був зобов'язаний дослідити обставини щодо того чи було у
встановленому законом порядку визнано рішення відповідача -Чернігівської
митниці її дії чи бездіяльність незаконними.

Наведене свідчить про неповне
з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що
мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст.
43 Господарського процесуального кодексу України  щодо всебічного, повного та об'єктивного
розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст.
111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не
наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні
встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі
передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення
обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та
відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3
ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1  задовольнити
частково.

Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 23.11.2006р. та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27.02.2007р.  у
справі №10/268 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського
суду Чернігівської області.

Головуючий - суддя
Кривда Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.