ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 р.
№ 34/342-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ДП “Павлоградське спеціалізоване управління №417” ЗАТ “Дніпроелектромонтаж”

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.03.2007

у справі
№34/342-06 господарського суду Дніпропетровської області

за позовом
ДП “Павлоградське спеціалізоване управління №417” ЗАТ “Дніпроелектромонтаж”

до
ВАТ “Павлоградський завод Буддеталь”

про
розірвання договору,

за участю представників сторін від:

позивача:  Пігулко О.В. –за довіреністю від 26.06.2007р.

відповідача: Сорока В.І. –керівник

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2006р. (суддя Примак С.А.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.03.2007р. (судді Винограндник О.М.–головуючий, Джихур О.В., Лисенко О.М.), в задоволенні позову про розірвання договору в зв’язку з істотною зміною обставин відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду і прийняти нове рішення або направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.08.2005р. між ВАТ “Павлоградський завод Буддеталь” (продавець) та ДП “Павлоградське спеціалізоване управління №417” ЗАТ “Дніпроелектромонтаж” (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №48-05 на поставку опор зовнішнього електричного освітлення в кількості 203шт.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання зазначеного договору на підставі ст.652 ЦК України, оскільки у позивача на момент його укладання були відсутні відомості про права третіх осіб на товар, який є предметом вказаного договору.

Колегія погоджується з судами попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено даний позов, передбачає можливість розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності одночасно чотирьох умов, вказаних у частині другій статті 652 ЦК України, а саме:

1)          в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2)          зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3)          виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4)          із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, сама по собі істотна зміна обставин не є підставою для розірвання договору. Вимагаючи розірвання договору з цієї підстави позивач, з урахуванням положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

З цього обґрунтовано виходив суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові через недоведеність позовних вимог та відсутність усієї сукупності умов для розірвання укладеного сторонами договору на підставі статті 652 ЦК України.

Вищевикладене спростовує доводи скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права. Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки їм була надана вичерпна оцінка судами першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам  чинного  законодавства,  а  доводи касаційної скарги  визнаються  непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.03.2007р. у справі №34/342-06 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький