ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.
№ 21/487

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Падалюка В.М. дир.

відповідачів
Ревунова О.В. дир.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал"

на постанову
від 03 квітня 2007року Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 21/487 господарського суду м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Франкінвест"

до

про

та за зустрічним позовом

до

про
Товариства з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал"

визнання недійсним договору купівлі-продажу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал"
Товариства з обмеженою відповідальністю "Франкінвест"

Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна

визнання права власності на об'єкт нерухомості - незавершене будівництво друкарні та про спонукання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Франкінвест" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал" про визнання Договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу 31.08.2005 року та зареєстрованого за реєстровим номером 4704, недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані статтею 658 Цивільного кодексу України, оскільки позивач на момент підписання цього договору не був власником об'єкту незавершеного будівництва.

До прийняття рішення по суті від ТОВ "Австрія-Капітал" до суду надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ "Франкінвест" та Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання за ТОВ "Австрія-Капітал" права власності на об'єкт нерухомості - незавершене будівництво друкарні, загальною площею 5 373 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 19/25 на земельній ділянці площею 0,4590 га та про зобов'язання Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєструвати за позивачем за зустрічним позовом право власності на цей об'єкт нерухомості.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.12.2006 року у справі № 21/487 в задоволенні первісного позову відмовлено, припинено провадження по справі в частині визнання вимог позивача за зустрічним позовом про визнання права власності на об'єкт нерухомості - незавершене будівництво друкарні загальною площею 5 373 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 19/25 на земельній ділянці площею 0,4590 га, в іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ "Франкінвест" стало власником об'єкта незавершеного будівництва-друкарні за договором купівлі-продажу від 17.10.2002 року, згідно з яким, а також відповідно статті 128 Цивільного кодексу України, виникає з моменту передачі речі.

Припиняючи провадження по справі в частині зустрічних позовних вимог щодо визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва друкарні, суд виходив з того, що жодною стороною по справі не оспорюється право власності ТОВ "Австрія-Капітал" на об'єкт незавершеного будівництва-друкарні.

В частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про зобов'язання БТІ зареєструвати за ТОВ "Австрія-Капітал" право власності на об'єкт незавершеного будівництва - друкарню, місцевий суд дійшов висновку, що відмова в реєстрації об'єкту нерухомості є підставною та обґрунтованою, адже матеріалами справи підтверджено неподання ТОВ "Австрія-Капітал" до БТІ всіх необхідних документів, передбачених чинним законодавством, зокрема статтею 331 Цивільного кодексу України.

За апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал" Київський апеляційний господарський суд постановою від 03.04.2007 року рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2006 залишив без змін з тих же підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 05.12.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 року по справі 21/487, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник в касаційній скарзі зазначає, що судами порушені приписи статей 181, 182, 331, 392 Цивільного кодексу України та статей 2, 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Крім того, на думку заявника, суд помилково встановив, що відповідачами за зустрічним позовом не оспорюється право власності ТОВ "Австрія - Капітал" на об'єкт нерухомості. Фактично ТОВ "Франкінвест" звертаючись із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним оспорює право власності позивача за зустрічним позовом на об'єкт нерухомості - незавершене будівництво друкарні, оскільки наслідком визнання недійсним договору купівлі-продажу є двостороння реституція, тобто повернення об'єкту нерухомості продавцю за договором купівлі-продажу.

Заслухавши суддю –доповідача та присутніх в судовому засіданні представників, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи і повноти їх встановлення в рішенні та постанові суду, а також правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю "Франкінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Австрія-Текстиль", яке змінило своє найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал", про що свідчить Статут ТОВ "Австрія-Капітал", укладено Договір купівлі-продажу від 31.08.2005 року, згідно умов якого позивач за первісним позовом продає відповідачеві за первісним позовом об'єкт незавершеного будівництва - друкарню, загальною площею 5 373 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 19/25 та розташована на земельній ділянці площею 0,4590 га, а відповідач за первісним позовом купує вказаний об'єкт.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. 31.08.2005 року та зареєстрований в реєстрі за номером 4704.

Відповідно до пункту 5.1 Договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року право власності на об'єкт продажу переходить до відповідача за первісним позовом з моменту повного розрахунку за придбаний об'єкт продажу за цим Договором, що підтверджується Актом прийому-передачі об'єкту продажу.

03.11.2005 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом підписано Акт прийому-передачі майна до Договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року, згідно якого позивач за первісним позовом передав, а відповідач за первісним позовом прийняв у власність нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва - друкарню, загальною площею 5 373 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 19/25 та розташована на земельній ділянці 0,4590 га.

Пунктом 4 даного Акту прийому-передачі майна визначено, що з дати його підписання Договір купівлі-продажу від 31.08.2005 року є виконаним.

Звертаючись із позовом про визнання вказаного договору недійсним позивач посилався на те, що він, як продавець, не був власником об'єкту купівлі продажу.

Судами при розгляді справи встановлено, що 17.10.2002 року між підприємством Федерації професійних профспілок України "Проектно-вишукувальний інститут "Укркурортпроект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Франкінвест" укладено Договір купівлі-продажу нежилого будинку, незавершеного будівництвом. За умовами даного Договору підприємство Федерації професійних профспілок України "Проектно-вишукувальний інститут "Укркурортпроект" продав, а позивач за первісним позовом купив належний продавцю на праві власності об'єкт незавершеного будівництва - друкарню, загальною площею 5373 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. НижньоюркІвська, 19/25, на земельній ділянці площею 0,44 га. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зінов'євим С.В. 17.10.2002 року та зареєстровано в реєстрі за номером 3408.

Згідно з пунктом 18 даного Договору право власності у покупця (позивача за первісним позовом) щодо об'єкта незавершеного будівництва - друкарні, виникає з моменту підписання цього договору та його нотаріального посвідчення.

Стаття 128 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення  договору від 17.10.2002 року купівлі-продажу нежилого будинку, незавершеного будівництвом, визначала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Оскільки пунктом 18 Договору купівлі-продажу від 17.10.2002 року моментом виникнення права власності у покупця визначено підписання Договору та його нотаріальне посвідчення, то на підставі цього пункту та ст. 128 Цивільного кодексу УРСР позивач за первісним позовом став власником об'єкта незавершеного будівництва - друкарні 17.10.2002 року, а отже при укладенні Договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року був власником цього об'єкта нерухомості.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року недійсним у зв'язку з укладанням його не власником майна.

Приймаючи рішення в частині зустрічного позову суди виходили з того, що у відповідності до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, на підставі пункту 5.1 Договору купівлі-продажу від 31.08.2005 року та Акта прийому-передачі майна від 03.11.2005 року відповідач за первісним позовом став власником об'єкта з моменту підписання Акта прийому-передачі майна від 03.11.2005 року.

Касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком, оскільки згідно частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України якщо  договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 182 цього ж Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Зазначені приписи залишились поза увагою господарських судів.

Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом щодо зобов'язання Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєструвати за позивачем за зустрічним позовом право власності на об'єкт нерухомості - незавершене будівництво друкарні, загальною площею 5 373 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 19/25 на земельній ділянці площею 0,4590 га судами не враховано що відповідно частини 2 статті 182 Цивільного кодексу України державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Вирішення спору фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративного суду.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи в частині зустрічного позову та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень в частині зустрічного позову та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова в частині припинення провадження та відмови у задоволенні зустрічного позову підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд в цій частині до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи  господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини  справи, об’єктивно оцінити  докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми  матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 05.12.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 року у справі господарського суду м. Києва № 21/487 скасувати в частині припинення провадження та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

В решті рішення господарського суду м. Києва від 05.12.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 року у справі господарського суду м. Києва № 21/487 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Австрія-Капітал" задовольнити частково.

Головуючий                                                                                 Т. Дроботова

Судді                                                                                                    Н. Волковицька

Л.Рогач