ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2007 р.
№ 32/15-04-1646

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Спільного українсько-американського підприємства “Ірен”

на постанову

та ухвалу
від 19.09.2006 р. Одеського апеляційного господарського суду
від 12.07.2006 р. господарського суду Одеської області

у справі
№ 32/15-04-1646 господарського суду Одеської області

за заявою
ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”, м. Київ

до
Спільного українсько-американського підприємства “Ірен”, смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області

про
банкрутство

кредитор
Український фонд підтримки підприємництва

арбітражний керуючий
Верлан Г.В.

в судовому засіданні взяли участь представники:

Генеральної прокуратури України
Головатюк Л.Д.

ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”
Ковальова О.С., довір.;

Українського фонду підтримки підприємництва
Гарголь В.Є., довір.;

Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій  та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи
Соцький Р.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа № 32/15-04-1646 про банкрутство Спільного українсько-американського підприємства "Ірен".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.07.2006 р. (суддя Грабован Л.І.) визнано грошові вимоги Українського фонду підтримки підприємництва до боржника у сумі  277 927,19 грн., з яких 171 859,88 грн. фінансової підтримки; 31 403,01 грн. відсотків за користування фінансовою підтримкою; 74 664,30 грн. інфляційних витрат. Також, зобов'язано розпорядника майна внести до реєстру вимог кредиторів у шосту чергу 12 063,15 грн. пені за несвоєчасне погашення фінансової підтримки; 1 700 грн. держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2006 р. (судді: Воронюк О.Л. –головуючий, Єрмілов Г.А., Лашин В.В.) апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства "Ірен" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 12.07.2006 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, Спільне українсько-американське підприємство "Ірен" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 12.07.2006 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2006 р.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального права, а саме ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон).

На думку заявника скарги, висновки суду щодо грошових вимог кредитора не ґрунтуються на належних доказах.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Таким чином, факт заборгованості боржника перед кредитором має бути підтверджений відповідними документами, зокрема, договором, актами виконаних робіт, накладними тощо.

Однак, у випадку, якщо заявлені грошові вимоги були предметом розгляду суду в позовному провадженні за результатами якого винесено рішення господарського суду (суду загальної юрисдикції), факт наявності чи відсутності заборгованості боржника перед кредитором є встановленим та не потребує повторного доведення (ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Вказане рішення оцінюється господарським судом, що розглядає справу про банкрутство, лише на предмет розміру заборгованості.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, рішенням господарського суду Одеської області від 27.04.2004 р. у справі № 22-15/106-03-2588, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2005 р., звернено стягнення на заставлене майно Спільного українсько-американського підприємства "Ірен", а саме вузол зв’язку з адміністративно-побутовим корпусом корисною площею 1 728 м.кв. вартістю 440 000 грн., розташований по вул. Набережна 1, с. Таїрово, Овідіопольського району, Одеського області, на користь Українського фонду підтримки підприємництва у сумі 293 309,72 грн., з яких 171 859,88 грн. фінансової підтримки; 31 403,01 грн. відсотків за користування фінансовою підтримкою; 12 063,15 грн. пені за несвоєчасне погашення фінансової підтримки; 1 501,39 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків; 74 664,30 грн. інфляційних витрат; 1 700 грн. держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Однак, наказ суду, виданий на виконання вказаного рішення, виконаний в установленому порядку не був.

Отже, факт наявності заборгованості боржника перед кредитором –Українським фондом підтримки підприємництва підтверджений відповідним рішенням суду. При цьому, грошові вимоги кредитора до боржника забезпечені заставою майна боржника.

У зв’язку з чим, суд першої інстанції правомірно визнав Український фонд підтримки підприємництва заставним кредитором боржника на суму заборгованості, що встановлена рішенням суду.

Посилання боржника в касаційній скарзі на те, що грошові вимоги Українського фонду підтримки підприємництва не є безспірними, тому не можуть бути визнані судом, визнаються колегією суддів безпідставними.

Вимога щодо безспірності грошових вимог встановлена нормами Закону для ініціюючого кредитора при порушені справи про банкрутство та не відноситься до конкурсних кредиторів, які подали заяви в порядку ст. 14 Закону.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків попередніх судових інстанцій.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів вважає, що оскаржувані постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

З урахуванням викладеного та керуючись  ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства “Ірен” залишити без задоволення.

2.          Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.09.2006 р. та ухвалу господарського суду Одеського області від 12.07.2006 р. у справі № 32/15-04-1646 залишити без змін.

Головуючий                                                                           Б.М. Поляков

Судді                                                                                                 Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко