ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.07 р.                                                                             Справа № 12/133а

10 год 40 хвил 83048 м.Донецьк,  вул.Артема,157

Господарський суд Донецької області у складі судді Склярук О.І.

при секретарі судового засідання Анохіної Т.В.

за участю представників сторін

від позивача -  Скріпкін О.М.

від відповідача - О.І.Мавроді

від третьої особи – не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративного позову  Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубо-Проволочная компанія» м. Донецьк

до Макіївської міської Ради м.Макіївка

за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Донспецпоставка» м.Донецьк

про визнання незаконним рішення Макіївської міської ради № 16/53 від 30.03.2007 року та його скасування, зобов'язання відповідача вчинити дії щодо зміни способу приватизації будівлі

Суд знаходився у нарадчій кімнаті з 10 год 35 хвил до 10 год 40 хвил,

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трубо-Проволочная компанія» м.Донецьк звернулася до господарського суду з позовом до Макіївської міської Ради м.Макіївка про    визнання незаконним та скасування рішення Макіївської міської ради № 16/53 від 30.03.2007 року “Про виключення об'єкту з переліку об'єктів, що підлягають приватизації”, яким  об'єкт – будівля ( колишньої школи № 55) площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями, яка розташована за адресою:  м. Макіївка, вул.Ніколаєва, буд 15 ,  виключена з переліку об'єктів, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням міської ради від 22.09.2006 року № 725 “Про включення об'єктів комунальної власності в перелік об'єктів, що підлягають приватизації” та  зобов'язання  Макіївську міську раду вчинити дії щодо заміни способу приватизації ( будівля  колишньої школи № 55) площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями, яка розташована за адресою м.Макіївка, вул. Ніколаєва, б.15 шляхом викупу Товариством з обмеженою відповідальністю “Трубо-Проволочная компанія”.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається, що при прийнятті спірного рішення відповідач порушив приписи ст.11 Закону України «Про приватизацію  невеликих державних підприємств ( малу приватизацію),  а саме – не надав йому право викупу об'єкта,  який пропонувався на аукціоні і  на участь в приватизації,  якого позивач подав заявку.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись, що він є власником цього об'єкту, а власник має право розпоряджатися своїм майном, недоцільність приватизації спірного об'єкту, намір передати вказаний об'єкт в оренду.

20.04.2007 року ухвалою суду було відкрите адміністративне провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трубо-Проволочная компанія» м.Донецьк до Макіївської міської ради м.Макіївка .

Ухвалою господарського суду від 08.06.2007 року підготовче провадження у справі закінчено та адміністративна справа призначена до судового розгляду.

Під час судового розгляду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, з боку відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Донспецпоставка»

Третя особа пояснила, що вона стала переможцем конкурсу на право оренди вказаної будівлі та підписала договір оренди на цю будівлю.

Судом було витребувано у третьої особи та відповідача копію договору оренди, у зв'язку з чим провадження по справі зупинялося з 19.06.2007 р. по 25.06.2007 року , з 25.06.2007 року по 27.06.2007 року, з 27.06.2007 року по 16.07.2007 року, з 16.07.2007 року по 07.08.2007 року.

Але вказаний договір оренди так і не  було надано.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги.

Відповідач  проти задоволення вимог заперечував.

Третя особа не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України,  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийнятті ( вчинені) вони:

- на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

- з використанням повноважень з метою, якою це повноваження надано

- обгрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин,  що мають значення для прийняття рішення ( вчинення дії)

- безсторонньо ( неупереджено), добросовісно, розсудливо

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискріминації

- пропорційно , зокрема,  з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав , свобод та інтересів особи і цілям на досягнення яких спрямоване це рішення ( дія)

- з урахуванням права на участь у процесі прийняття рішення

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом законності. Відповідно до

якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти,  прийняті відповідним органом на підставі і у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства зазначає, що кожна із сторін повинна довести ті обставини , на яких грунтується її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування право мірності рішення , дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на вищезазначене та дослідив матеріали справи суд зазначає наступне.

22.09.2006 року за № 7/25 відповідач прийняв рішення  “Про включення об'єктів комунальної власності в перелік об'єктів, що підлягають приватизації у 2006 році згідно додатку.

Відповідно до п. 1,  вказаного переліку,  приватизації шляхом продажу на аукціоні підлягала окремо розташована будівля колишньої школи № 55.

Перший аукціон не відбувся.

30.01.2007 року за № 1516 рішенням Макіївської міської Ради  прийняте рішення про повторне оголошення продажу об'єктів приватизації, а саме:  на повторний продаж шляхом аукціону  пропонувалася окремо розташована будівля ( колишня школа № 55) загальною площею 2156,60 кв. м. з комунікаціями за адресою:  м. Макіївка,  вул. Ніколаєва, буд.15

01.03.2007 року позивач звернувся до управління комунальної власності Макіївської міської Ради  щодо надання йому повного переліку документів, які необхідно подати для участі в аукціоні по продажу будівлі колишньої школи № 55 ( адреса об'єкта м. Макіївка, Гірняцькій район, вул.Ніколаєва,15)

Своїм листом  за №  36/7.2-806 Управління комунальної власності надіслало перелік документів, які необхідно надати для участі в аукціоні.

06.03.2007 року позивач надіслав на адресу  управління комунальної власності Макіївської міської ради заяву про приватизацію  з необхідними додатками.

У березні  2007 року своїм листом Управління комунальної власності Макіївської міської Ради повідомило позивача, що відповідно до п.1 ст.16 Закону України “Про приватизацію майна невеликих державних підприємств ( малу приватизацію) продаж об'єктів на аукціоні здійснюється за наявністю не менш як двох покупців.  У зв'язку з тим,  що на участь в аукціоні з продажу об'єкта – окремо розташованої будівлі площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями надійшла лише одна заява від ТОВ  “Трубо-Проволочная компанія” , аукціон з продажу вищевказаного об'єкта не відбувся.

30.03.2007 року за № 1653 Макіївка міська Рада  приймає рішення “Про виключення  об'єктів    , що підлягають приватизації”. В преамбулі вказаного рішення йде наступне посилання “ Розглянувши рішення виконкому міської ради від 19.03.2007 року  №  36/4-980    “Про внесення пропозиції про виключення об'єктів  з переліку об'єктів, що підлягають приватизації”,  відповідно до п.30 ст.26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. 86 Статуту  територіальної громади міста Макіївська , міська  Рада вирішила виключити об'єкт будівлі ( колишня школа № 55) площею 2156, 60 кв.м.  з комунікаціями, розташовану за адресою : м.Макіївка,  вул. Ніколаєва, буд 15 з переліку об'єктів, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням міської ради від 22.09.2006 року № 7/25 “Про включення об'єктів комунальної власності в перелік об'єктів, що підлягають приватизації у 2006 році.”

Позивач просить суд  визнати незаконним та скасувати рішення Макіївської міської ради № 16/53 від 30.03.2007 року “Про виключення об'єкту з переліку об'єктів, що підлягають приватизації,”  яким     об'єкт – будівля ( колишньої школи № 55) площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями, розташована за адресою м.Макіївка, вул.Ніколаєва, буд 15,   виключена з переліку об'єктів, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням міської ради від 22.09.2006 року № 725 “Про включення об'єктів комунальної власності в перелік об'єктів, що підлягають приватизації” та зобов'язати Макіївську міську раду вчинити дії щодо заміни способу приватизації   будівлі  колишньої школи № 55) площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями, розташовану за адресою м.Макіївка, вул.Ніколаєва, б.15 шляхом викупу Товариством з обмеженою відповідальністю “Трубо-Проволочная компанія”.

Розглядаючи вказаний  спір суд виходить з наступного

Стаття 86 Статуту територіальної громади міста Макіївки , встановлює, що територіальна громада володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Міська Рада та її виконавчі органи здійснюють повноваження щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності від імені та в інтересах територіальної громади відповідно до закону, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування   юридичним або фізичним особам, надавати їх в оренду, концесію, продавати і купувати  об'єкти використовувати як заставу, вирішувати питання їх відчуження, визначати в угодах  умови використання та фінансування об'єктів що приватизуються та передаються у користування, оренду, концесію.

Міська рада та її виконавчі органи не можуть використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян та  інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються міською радою.

Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів передбачених бюджетом.

Міська рада та її виконавчі органи здійснюють облік і постійний контроль стану об'єктів комунальної власності, їх раціональне використання і належного утримання, запроваджують систему ефективного контролю за виконанням умов договору купівлі-продажу, оренди, безоплатного користування об'єктами оренди та у відповідних випадках ініціюють питання повернення майна у комунальну власність.

Конституція України встановлює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (частина перша статті 41), а також рівність суб'єктів права власності перед законом (частина четверта статті 13).

Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами. Одним із способів зміни форми власності є приватизація, в процесі якої відбувається відчуження на користь фізичних або юридичних осіб майна, що є державною чи комунальною власністю, та майна, що належить Автономній Республіці Крим. Порядок відчуження такого майна визначається законами, зокрема Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Стаття 3 Закону передбачає три способи малої приватизації - викуп, продаж на аукціоні, за конкурсом. Норми, які регламентують ці відносини, містяться в нормативно-правових актах з питань приватизації - законах, указах Президента України, наказах Фонду державного майна України тощо. Аналіз цих актів свідчить про наявність конкурентних та неконкурентних способів приватизації,

Крім того, вказані нормативні акти не містять положень, які б дозволяли власнику , або органу приватизації після  прийняття рішення щодо приватизації певного об'єкта , проведення роботи з його продажу, та наявності заявки на придбання цього об'єкту,  приймати рішення щодо виключення цього об"єкту з продажу у зв"язку з економічною невигідністю.

Частиною першою статті 7 Закону передбачено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом, а також викупу. Зі змісту цієї норми випливає, що саме Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві ради є органами, які здійснюють функції відповідно, щодо розпорядження державною власністю, майном Автономної Республіки Крим і комунальною власністю.

Способи приватизації визначаються шляхом прийняття цими органами рішень про затвердження конкретних переліків об'єктів приватизації.

Продавцями об'єктів приватизації згідно зі статтею 4 Закону є Фонд державного майна України, його органи на місцях, органи приватизації, що створюються місцевими радами, та органи по управлінню майном, створювані Верховною Радою Автономної Республіки Крим, які в Законі мають узагальнену назву - "органи приватизації".

З положень частини п'ятої статті 7 Закону випливає, що орган приватизації зобов'язаний розглянути заяву покупця і не пізніш як через місяць повідомити його про результати її розгляду.

Відмова у приватизації можлива лише за наявності підстав, вичерпний перелік яких передбачений у цій статті Закону. Якщо підстав для відмови немає, орган приватизації включає конкретні підприємства до переліку об'єктів приватизації і направляє цей перелік до органу, який його затверджує. Доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається цим органом самостійно, окрім випадків, визначених законами. Зокрема викуп застосовується у випадках, передбачених статтею 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств»  та іншими законами, і є в такому разі обов'язковим для органів приватизації та органів, які затверджують переліки об'єктів малої приватизації.

Про це прямо зазначив Конституційний суд України при розгляді справи №1-16/2000 ( рішення  № 14-рп/2000 від 13.12.2000 р) , зокрема встановивши, що    Положення частин першої, третьої статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" щодо ініціативи покупців про включення відповідного майна до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, в аспекті конституційного звернення   треба розуміти як право покупця пропонувати проведення приватизації конкретного об'єкта малої приватизації у вказаний ним спосіб, зокрема шляхом викупу.

Пропозиція покупця щодо способу приватизації підлягає розгляду у визначений законом строк, але вона не є обов'язковою для органів, які визначають або затверджують переліки об'єктів малої приватизації, за винятком випадків, передбачених статтею 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та іншими законами.

Суд зазначає, що  згідно приписів   статті 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)

1. Викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації:

- не проданих на аукціоні, за конкурсом;

- включених до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу;

- зданих в оренду, якщо право на викуп було передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом України "Про оренду державного майна".

Посилання відповідача на абзац другий пункт 1 ст. 21 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств”, як на підставу прийняття оскаржуємого рішення, судом не може бути взято до уваги, так як вказана стаття лише регламентує повторний продаж об'єктів на аукціоні або за конкурсом, закріплює положення, що об'єкт може бути запропонований  для повторного продажу лише двічі якщо орган не прийме іншого рішення.

В той же час ,  частина 1 вказаної статті встановлює,  обов'язок органів приватизації   скласти переліки об'єктів, не проданих або знятих з аукціонів, конкурсів, та приймає рішення про повторний їх продаж на аукціоні, за конкурсом або про їх приватизацію шляхом викупу іншими покупцями, продажу часток (акцій, паїв), ліквідацію об'єкта тощо.

Посилання відповідача, як на підставу прийняття рішення,  на п.4.1.10. Положення про порядок визначення та застосування способів приватизації щодо об'єктів малої приватизації, затвердженого наказом ФДМУ від 30.07.1998 р. № 1511 судом до уваги не приймається,  та як , в даному випадку ст.11 Закону України «Про приватизацію  невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)» прямо зазначає,  що об'єкти які не продані на аукціоні або за конкурсом підлягають приватизації шляхом викупу.

Окрім того, п 4.1.10 Положення, встановлює, що якщо на участь в аукціоні, конкурсі подав заяву один покупець, орган приватизації може прийняти рішення про приватизацію об'єкта шляхом викупу цим покупцем. При цьому покупець нову заяву не подає, а вартість об'єкта змінюється з урахуванням вимог методики, затвердженої Кабінетом Міністрів України, для неконкурентних способів приватизації.

Відповідно до частини 5 ст.4 Закону України «Про власність» власник здійснюючі свої права , зобов'язаний не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не порушувати права та охоронювані законом інтереси, громадян, юридичних осіб

Приймаючи спірне рішення,  відповідач порушив права позивача на участь у процесі приватизації ( відчуження комунального майна) , гарантовані йому ст.11  Закону України «Про приватизацію  невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Враховуючи, що законодавець чітко визначив підстави коли в задоволені заяв на приватизацію може бути відмовлено, відсутність таких підстав, в даному випадку, наявність права позивача на приватизацію спірної будівлі шляхом викупу на підставі ст.11 Закону України «Про малу приватизацію», обмеження власника щодо розпорядження своїм майном в певних випадках ( частина 5 ст. 4 Закону України «Про власність» , який діяв на час прийняття спірного рішення,   Суд задовольняє вимоги позивача в повному обсязі

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, пунктами 5,6 розділу УП «Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства, ст.ст. 158, 159, 160, 162, 163, 167, 170 Кодексу адміністративного судочинства  України,   господарський суд

ПОСТАНОВИВ

Позовні  вимоги задовольнити

Визнати незаконним та скасувати рішення Макіївської міської ради № 16/53 від 30.03.2007 року  “Про виключення об'єкту з переліку об'єктів, що підлягають приватизації”, яким   об'єкт – будівля ( колишньої школи № 55) площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями, розташовану за адресою м.Макіївка, вул.Ніколаєва, буд 15  було виключено з переліку об'єктів, що підлягають приватизації, затвердженого рішенням міської ради від 22.09.2006 року № 725 “Про включення об'єктів комунальної власності в перелік об'єктів, що підлягають приватизації”

Зобов'язати Макіївську міську раду вчинити дії щодо заміни способу приватизації ( будівля  колишньої школи № 55) площею 2156,60 кв.м. з комунікаціями, розташовану за адресою м. Макіївка, вул.Ніколаєва, б.15 шляхом викупу Товариством з обмеженою відповідальністю “Трубо-Проволочная компанія”.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст підписано 09.08.2007 року

Суддя