ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 45/19пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов –доповідач
В. Цвігун

за участю представників сторін:

РВ ФДМ України по Кіровоградській області
Кругаль Є.О. –(дор. № 8/35-07 від 21.03.2007)

ЗАТ "Енерговугілля"
Пуговкіна А.В. –(дор. від 30.08.2006)

розглянув касаційну скаргу
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду
від 16 травня 2007 року

у справі
№ 45/19пд господарського суду Донецької області

за позовом
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області

до
ЗАТ "Енерговугілля"

третя особа без
самостійних вимог
Міністерство вугільної промисловості України

про
розірвання договору оренди та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.03.2007 (суддя Б.Плотніцький) в позовних вимогах про розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу та зобов'язання повернути державне майно відмовлено.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що у відповідача на час розгляду справи заборгованість з орендної плати відсутня, об'єкт оренди застрахований, підстав для розірвання договору, передбачених ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна " немає, додаткових підстав сторони договором не передбачили.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2006 (судді: Р.Волков, М.Запорощенко, Г.Старовойтова) рішення господарського суду залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Позивач у касаційній скарзі просить апеляційну постанову скасувати з підстав порушення та неправильного застосування норм матеріального права внаслідок неправильної юридичної оцінки обставин справи.

Скаржник вважає, що судами неправомірно не взято до уваги об'єктивне існування факту невиконання відповідачем зобов'язання щодо своєчасної сплати орендної плати, не враховано обставин, пов'язаних з  неналежним виконання відповідачем обов'язку страхування орендованого майна.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства № 14-59 від 23.04.2004.

23.04.2004 підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Згідно п. 5.5 відповідач зобов'язався застрахувати орендоване майно протягом місяця після укладення договору.

Відповідно до п. 5.6 договору відповідач зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 8.2 договору орендодавець може виступати з ініціативою щодо розірвання договору у разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини третьої ст. 26  Закону України “Про оренду державного та комунального майна” на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Зазначена норма закону не передбачає обов’язковість розірвання договору оренди в разі порушення орендарем зобов’язань за договором, а надає можливість її застосування в залежності від конкретних обставин справи.

З наведених обставин вбачається, що підставою для розірвання договору може бути належним чином доведений факт невиконання орендарем передбачених законом або договором зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарським судом встановлено, що на момент звернення з позовом об'єкт оренди було застраховано, а заборгованість з орендної плати відсутня, отже факт невиконання зобов'язань позивачем не доведений. Крім того, не доведено факту погіршення стану орендованого майна внаслідок неналежного виконання зобов'язання.

З урахуванням приписів ст. 26 Закону "Про оренду державного та комунального майна" господарські суди з огляду на встановлені ним обставини справи дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для примусового розірвання Договору, оскільки порушення строків внесення орендних платежів є неналежним виконанням зобов’язання, у той час коли одностороннє розірвання договору оренди застосовується як санкція саме за невиконання договірного зобов’язання, зокрема невнесення протягом трьох місяців підряд орендної плати.

За таких обставин касаційна інстанція погоджується з висновком про відсутність підстав для розірвання договору, а відповідно підстав для скасування судових рішень немає.

Виходячи з викладеного, керуючись  ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2006 та рішення господарського суду Донецької області від 13.03.2007 у справі № 45/19пд господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                                                                             В. Овечкін

судді                                                                                                         Є. Чернов

В. Цвігун