ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2007 р.
№ 21-19/222-04-7092

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м.Києві  касаційну  скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю  “Науково-Інженерний Центр “Інфомир”

на  постанову
Одеського апеляційного господарського суду
від 08.02.2007 року

у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Азот”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю  “Науково-Інженерний Центр “Інфомир”

про
визнання недійсним договору і зобов’язання повернути майно

та зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю  “Науково-Інженерний Центр “Інфомир”

до
Відкритого акціонерного товариства “Азот”

про
витребування майна з чужого незаконного володіння

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2004 року  Відкрите акціонерне товариство “Азот” звернулося до господарського суду  Одеської області з позовною заявою до відповідача –ТзОВ “Науково-Інженерний Центр “Інфомир” про визнання недійсним договору № 16-93 від 10.03.1993 року  і застосування рестутиційних наслідків, посилаючись на укладення цієї угоди всупереч встановленим статутним цілям його діяльності.

Позивачем було уточнено заявлені вимоги щодо збитковості спірної угоди та  номерів цистерн, які є предметом купівлі-продажу  за цією угодою.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач - ТзОВ “Науково-Інженерний Центр “Інфомир” звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою до позивача за первісним позовом про витребування з чужого незаконного володіння майна, яке було ним придбано за спірною угодою, у зв’язку з безпідставністю утримання цього майна.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.08.2005 року  в первісному позові відмовлено, а зустрічний позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 року  зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та первісний позов задоволено частково і визнано недійсним з  моменту укладення договір № 16-93 від 10.03.1993 року та стягнуто з первісного  позивача  на користь  відповідача 164 325,73 грн. вартість  цистерн одержаних за договором, а в частині первісних вимог про зобов’язання відповідача повернути цистерни відмовлено та в  зустрічному позові відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач за первісним позовом вважає, що апеляційним судом порушено і неправильно застосовано  норми  матеріального  та  процесуального права, і тому просить прийняту ним постанову  скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу позивач за первісним позовом  вважає, що  постанова апеляційного суду грунтується на  законі, і просить залишити її без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

У судовому засіданні оголошувалася перерва на 20.06.2007 року та 27.06.2007 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, між Черкаським  виробничим об’єднанням “Азот” (правонаступником якого є позивач за первісним позовом) і МП “Науково-Інженерний Центр “Інфомир” (правонаступником якого є відповідач за первісним позовом) було укладено договір від 10.03.1993 року № 16-93, за умовами якого ВО “Азот” зобов’язалося поставити, а  МП “Науково-Інженерний Центр “Інфомир” - прийняти та оплатити двадцять нержавіючих залізничних цистерн.

На виконання зазначеного договору покупцем 05.04.1993 року  здійснена продавцю оплата в сумі 7680000 крб. За актом приймання-передачі  від 22.02.1996 року  продавець передав покупцю залізничні цистерни у кількості 20 шт. За актом приймання-передачі від  18.09.1996 року  замість двох цистерн, що передавалися за попереднім актом, продавець передав покупцю інші  дві цистерни.

Предметом даного судового розгляду є  вимоги позивача за первісним позовом про визнання договору недійсним у зв’язку з укладенням спірної угоди в суперечності з  встановленими цілями його діяльності з підстав  збитковості цієї угоди на момент її укладення та  вимоги за зустрічним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння у зв’язку з безпідставністю утримання спірного майна.

Відповідно до ч.3 ст.101 ГПК України  в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються  вимоги, що не були  предметом розгляду в суді першої інстанції.

Проте, апеляційний господарський суд не врахував вимог зазначеної норми процесуального права та прийняв і розглянув вимоги позивача за первісним позовом у частині  визнання недійсним спірного договору у зв’язку з порушенням  встановленого законом порядку  відчуження майна, що не були  предметом розгляду  в суді першої інстанції.

Разом з цим,  висновок апеляційного суду про  визнання недійсним спірного договору на підставі  ст.50 ЦК УРСР у зв’язку з його збитковістю для продавця не грунтується на обставинах, що мали місце на момент  укладення цієї угоди, оскільки зазначена збитковість обгрунтована висновками судово-бухгалтерських експертиз станом на час їх проведення та не свідчить про укладення продавцем угоди в суперечності з встановленими цілями його діяльності на момент  її укладення.

Отже, висновки апеляційного господарського суду  про скасування рішення суду першої інстанції та  доведеність первісного позову і відмову в зустрічному позові  не обгрунтовані матеріалами справи та не відповідають вимогам  закону.

У той же час, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав  для задоволення первісного позову  про визнання недійсним  спірного договору  за  заявленими вимогами та про задоволення зустрічного  позову грунтуються на  встановлених обставинах справи і вимогах закону.

За таких обставин, оскаржену постанову апеляційного суду не можна визнати законною й обгрутованою, і тому вона  підлягає скасуванню, а законне й правильне по суті  рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-Інженерний Центр “Інфомир” задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від  08.02.2007 року  скасувати, а рішення господарського суду Одеської області  від 05.08.2005 року  залишити без змін.

Головуючий   суддя                                                                В.Перепічай

Судді                                                                                                     І.Вовк

П.Гончарук