ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.02.07                                                                                       Справа №24/316д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:прокуратури Заводського району:     не з’явився;

позивача:          Проценко Ю.М., посвідчення серії ЗП № 292 від 28.03.2006р.,

в.о. начальника ДВС;

позивача:          Луценко Д.В., довіреність № 740 від 13.02.2006р.,

заступник начальника ДВС;

відповідача:      Давидова О.В., довіреність від 02.02.2007р.;

відповідача:      Краснянська І.М., довіреність від 31.01.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційне подання   Прокурора Заводського району м. Запоріжжя

на рішення                   господарського суду Запорізької області від 30.10.2006 року

у справі                         № 24/316д/06

за позовом                    Прокурора Заводського району м. Запоріжжя в інтересах

держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні

функції у спірних правовідносинах – Державна виконавча

служба у Заводському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя

до відповідача             Приватного підприємства «Регіональне судово-експертне бюро»,

м. Запоріжжя

про                                 визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Прокурором Заводського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Державна виконавча служба у Заводському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя було подано позов до Приватного підприємства «Регіональне судово-експертне бюро», м. Запоріжжя про визнання недійсними договорів б/н від 28.02.2006р., б/н від 28.02.2006р., б/н від 01.08.2002р., укладених між позивачем та відповідачем.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 30.10.2006р. у справі №24/316д/06 (суддя Азізбекян Т.А.) в позові відмовив. Рішення суду мотивовано тим, що спірні договори містять всі істотні умови для договорів даного виду та укладені з дотриманням норм діючого законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданому апеляційному поданні та в уточненнях до нього Прокурор Заводського району м. Запоріжжя вказує на те, що судом невірно застосовані норми матеріального права і неповно з’ясовані всі обставини справи. Зазначає, що в спірних договорах не визначено певного строку (конкретної дати) виконання зобов’язань відповідачем. Начальником ВДВС не було погоджено розмір винагороди експерта з начальником ДВС Запорізького обласного управління юстиції та не було винесено відповідну постанову про виплату винагороди. Вказаний в договорах розмір винагороди і його перерахування ВДВС без проведення робіт експертом та надання ним передбаченого законодавством розрахунку з відповідним обґрунтуванням суперечить вимогам чинного законодавства. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2006р. у справі № 24/316д/06 скасувати і позовні вимоги задовольнити.

ДВС у Заводському районі м. Запоріжжя, позивач у справі, у відзиві на апеляційне подання повністю підтримує доводи подання прокурора, посилаючись на ті ж самі обставини. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2006р. у справі № 24/316д/06 скасувати і позовні вимоги задовольнити.

ПП «Регіональне судово-експертне бюро», відповідач у справі, у відзиві на апеляційне подання вказує на те, що прийняте господарським судом рішення є законним і обґрунтованим. Зазначає, що сторонами досягнута згода по всім істотним умовам спірних договорів. При узгодженні умов договору виконавцем було надано розрахунки, калькуляції витрат при проведенні робіт по експертній оцінці майна. Використання бюджетних коштів при укладенні, виконанні умов оспорюваних договорів не було. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2006р. у справі № 24/316д/06 залишити без змін, а апеляційне подання – без задоволення.

Розпорядженням заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 261 від 01.02.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Мойсеєнко Т.В., Хуторного В.М.

В судовому засіданні представники позивача і відповідача підтримали доводи, викладені у відзивах на апеляційне подання.

Прокурор законним правом на участь в судовому засіданні не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів вважає за можливе на підставі ст. 75 ГПК України розглянути апеляційне подання за наявними у справі доказами, у відсутності прокурора, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

В судовому засіданні 02.02.2007р. за згодою присутніх представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням представників сторін розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Як випливає з матеріалів справи, між ВДВС Заводського району м. Запоріжжя (замовник) і ПП «Регіональне судово-експертне бюро» (виконавець) були укладені 3 договори про надання експертно-оціночних послуг, а саме: б/н від 28.06.2002р., б/н від 28.06.2002р., б/н від 01.08.2002р.

За вказаними договорами замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов’язання по проведенню експертної оцінки нерухомого майна, що належить ТОВ НВО «Укрпромекологія», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Докійська, 3.

Пунктами 2 і 3 договорів встановлені обов’язки виконавця та замовника послуг.

Порядком оплати послуг (розділ 4 договорів) визначено наступне:

- за договором б/н від 28.06.2002р. – вартість проведення експертної оцінки майна, зазначеного в п.1 даного договору, встановлюється в розмірі 10.800,00 грн. без ПДВ. Замовник сплачує послуги виконавця у строк до 12.07.2002р.;

- за договором б/н від 28.06.2002р. - вартість проведення експертної оцінки майна, зазначеного в п.1 даного договору, встановлюється в розмірі 3760,00 грн. без ПДВ. Замовник сплачує послуги виконавця у строк до 15.07.2002р.;

- за договором б/н від 01.08.2002р. - вартість проведення експертної оцінки майна, зазначеного в п.1 даного договору, встановлюється в розмірі 8200,00 грн. без ПДВ. Замовник сплачує послуги виконавця у строк до 15.08.2002р.

В п.5 договорів зазначено, що договори укладені на строк проведення експертної оцінки майна, зазначеного в п.1 договорів, і набирають чинності з моменту їх підписання і діють до моменту виконання сторонами зобов’язань за даними договорами.

Відповідачем були виставлені позивачу рахунки на оплату робіт по проведенню експертної оцінки майна, а саме: № 513 від 26.06.2002р. на суму 3760,00 грн., № 513 від 26.06.2002р. на суму 10.800,00 грн., № 550 від 06.08.2002р. на суму 4100,00 грн., № 551 від 06.08.2002р. на суму 4100,00 грн.

Платіжним дорученням № 2 від 01.07.2002р. позивачем було перераховано відповідачу суму 14.560,00 грн. Платіжним дорученням № 6 від 09.08.2002р. позивачем було перераховано відповідачу суму 8200,00 грн. Всього було перераховано 22.760,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що договорами б/н від 28.06.2002р., б/н від 28.06.2002р., б/н від 01.08.2002р. порушено вимоги «Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів», затвердженої постановою КМУ від 01.07.1996р. № 710, оскільки розмір винагороди експерта було визначено безпосередньо при укладенні договорів. При цьому  експертом не було надано розрахунків відповідно до вимог вказаної Інструкції. Начальником ВДВС не було погоджено розмір винагороди за проведення експертизи з начальником ДВС Запорізького обласного управління юстиції та не було винесено відповідну постанову про виплату винагороди. Вказаний в договорах розмір винагороди і його перерахування ВДВС відповідачу, без проведення робіт експертом та надання останнім передбаченого законодавством розрахунку з відповідним обґрунтуванням суперечить вимогам чинного законодавства. На думку позивача в спірних договорах не визначено певного строку (конкретної дати) виконання зобов’язань відповідачем, що є порушенням наказу Міністерства фінансів України № 83 від 06.04.1998р. «Про порядок укладення угод щодо надання послуг (виконання робіт) та придбання матеріальних цінностей у суб’єктів господарювання, оплата яких проводиться за рахунок бюджетних коштів». У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про визнання недійсними договорів б/н від 28.02.2006р., б/н від 28.02.2006р., б/н від 01.08.2002р., укладених між позивачем та відповідачем.

Обставини справи свідчать про те, що фактично предметом позовних вимог є визнання недійсними договорів про надання експертно-оціночних послуг б/н від 28.06.2002р., б/н від 28.06.2002р., б/н від 01.08.2002р., укладених між позивачем та відповідачем, що додані до позовної заяви і що випливає зі змісту позову. Позовні вимоги ґрунтуються на  ст.ст. 203, 215, 216, 638 ЦК України, ст.ст. 14, 57 Закону України «Про виконавче провадження», пунктах 2.2, 5.7 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. № 74/5, «Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів», затвердженої постановою КМУ від 01.07.1996р. № 710, наказу Міністерства фінансів України № 83 від 06.04.1998р. «Про порядок укладення угод щодо надання послуг (виконання робіт) та придбання матеріальних цінностей у суб’єктів господарювання, оплата яких проводиться за рахунок бюджетних коштів».

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 3, 4 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент укладення спірних договорів, для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають при здійсненні виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста, а при необхідності - кількох спеціалістів або експертів.

Експерт або спеціаліст зобов'язаний дати письмовий висновок з питань, що поставлені йому державним виконавцем, а також давати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності.

Експерт або спеціаліст має право на винагороду за надані ним послуги, розмір якої визначає начальник відповідного органу Державної виконавчої служби. Ця винагорода та інші витрати на проведення експертизи належать до витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій.

Статтею 57 названого Закону (на момент укладення спірних договорів) було встановлено, що оцінка майна боржника провадиться державним виконавцем за ринковими цінами, які діють на день проведення оцінки, крім випадків, коли оцінка провадиться за регульованими цінами.

Якщо оцінити окремі предмети складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти проведення державним виконавцем оцінки, останній запрошує експерта (спеціаліста) для визначення вартості майна.

Сторони мають право оскаржити оцінку майна до суду.

В п.2.2.1 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. № 74/5, в редакції, чинної на момент укладення спірних договорів, зазначено, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають при здійсненні виконавчого провадження й потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста, а при потребі - кількох спеціалістів або експертів.

Пунктом 5.7.1 вказаної Інструкції (в аналогічній редакції) було передбачено, що оцінка майна боржника провадиться державним виконавцем за ринковими цінами, які діють на день проведення оцінки, якщо вартість майна не перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, крім випадків, коли оцінка провадиться за регульованими цінами.

Слід зазначити, що прокурором в позові наведені норми вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду), що є безпідставним, оскільки відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. У разі коли після укладення угоди набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють договірні відносини, ніж ті, що діяли в момент укладення угоди, сторони вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній не має зворотної сили. Вказане підтверджується п.10 Роз’яснення ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”. Таким чином, суд вважає за необхідне оцінювати спірні договори щодо їх відповідності вимогам законодавства в редакції нормативно-правових актів, які діяли на момент укладення таких договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 28.06.2002р. державним виконавцем Проценко О.П. ВДВС Заводського РУЮ була прийнята постанова про призначення експерта Лещенко К.І. для участі у виконавчому провадженні, з метою проведення оцінки майна, визначення його характерних рис та придатності до експлуатації. Вказана постанова прийнята на підставі ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» для здійснення оцінки описаного й арештованого майна, згідно до акту опису й арешту майна від 05.06.2002р. та для надання відповідних висновків експерта.

Спірні договори підписані з боку замовника начальником ВДВС Заводського району м. Запоріжжя Зелінським А.В. Безпосередньо в самих договорах визначена вартість проведення експертної оцінки майна, що не суперечить ч.4 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на момент укладення договорів), якою передбачено, що експерт або спеціаліст має право на винагороду за надані ним послуги, розмір якої визначає начальник відповідного органу Державної виконавчої служби.

Доводи позивача і прокурора про те, що при укладенні спірних договорів були порушені вимоги «Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів», затвердженої постановою КМУ від 01.07.1996р. № 710, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вказана Інструкція прийнята відповідно до ст.92 КПК України і ст.275 КУпАП, про що зазначено в преамбулі названої Інструкції, в той час, коли необхідність укладення спірних договорів була викликана потребою в проведенні оцінки нерухомого і рухомого майна під час здійснення виконавчого провадження з виконання наказів господарського суду № 3/1/356 і № 2/6/201. Тобто, укладенню спірних договорів передувало існування господарських відносин між певними суб’єктами господарювання, зокрема, між ТОВ НВО «Укрпромекологія» і ПП «Спеценергоремонт-5». Відповідні господарські відносини між зазначеними суб’єктами господарювання не пов’язані з відносинами в сфері кримінально-процесуального права або в сфері адміністративних правопорушень.

Таким чином, вказана Інструкція (затверджена постановою КМУ № 710 від 01.07.96р.) не розповсюджує свою дію на спірні правовідносини.

Необґрунтованим також є посилання в позові на наказ Міністерства фінансів України № 83 від 06.04.1998р. «Про порядок укладення угод щодо надання послуг (виконання робіт) та придбання матеріальних цінностей у суб’єктів господарювання, оплата яких проводиться за рахунок бюджетних коштів», оскільки вказаний наказ прийнятий на виконання пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.1997р. № 703 «Про стан використання бюджетних і позабюджетних коштів у 1996 році та I кварталі 1997р. Міністерством вугільної промисловості, Міністерством соціального захисту населення, Міністерством зв'язку, Державним комітетом по геології і використанню надр». В свою чергу, постановою КМУ від 07.07.1997р. № 703, зокрема, в цілому визнано недостатньою роботу Міністерства вугільної промисловості (Русанцов Ю.О.), Міністерства соціального захисту населення (Овчаренко П.П.), Міністерства зв'язку (Худолій Д.А.) та Державного комітету по геології і використанню надр (Гошовський С.В.) з питань забезпечення раціонального використання бюджетних і позабюджетних коштів у 1996 році та I кварталі 1997р. та доручено розробити конкретні заходи, спрямовані на поліпшення контролю за цільовим використанням бюджетних коштів в сфері діяльності вказаних міністерств та комітету. Тобто, наказ Міністерства фінансів України № 83 від 06.04.1998р. направлений на регулювання правовідносин в сфері вугільної промисловості, соціального захисту населення, зв'язку, геології і використання надр, і ніяким чином не розповсюджує свою дію на спірні правовідносини.

Відповідно до ст.153 ЦК УРСР, чинної на момент укладення спірних договорів, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Аналогічне положення закріплює ст.638 ЦК України і ст.180 ГК України.

Так, згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зі спірних договорів вбачається, що їх предмет визначений в пунктах 1 цих договорів, ціна – в пунктах 4.1, строк дії – в пунктах 5.1 договорів. Таким чином, сторонами досягнута згода по всім істотним умовам, що необхідні для договорів даного виду. Підстави вважати договори неукладеними, тобто такими, що не відбулися, відсутні.

З матеріалів справи також вбачається, що до спірних договорів відповідачем були складені калькуляції витрат з наведенням відповідних розрахунків.

Слід також зазначити, що 10.08.2005р. господарським судом Запорізької області у справі № 4/132д (за позовом Прокурора Заводського району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – ВДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя до ПП «Регіональне судово-експертне бюро» про розірвання договорів про надання експертно-оціночних послуг б/н від 28.06.2002р., б/н від 28.06.2002р., б/н від 01.08.2002р. і стягнення суми 22.760,00 грн. збитків) було прийнято рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 30.03.2006р. вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2006р. залишена без змін постанова суду апеляційної інстанції від 30.03.2006р. у справі № 4/132д.

В ході розгляду справи № 4/132д судами було встановлено, що замовник за названими договорами (ВДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя) не виконав взяті на себе за умовами договорів зобов’язання щодо забезпечення виконавця усім необхідним для проведення експертної оцінки, як-то правовстановлювальними документами та технічною документацією на об’єкти нерухомості, що підлягали оцінці. Неподання замовником необхідної інформації виконавцю сталося саме з вини самого замовника. В той же час, виконавцем (ПП «Регіональне судово-експертне бюро») були здійснені певні дії, спрямовані на виконання умов договорів щодо оцінки майна – дослідження ринку промислового обладнання, обстеження об’єктів експертизи зі складенням фототаблиць. Ненадання виконавцем звітів з оцінки майна сталося ні з причин порушення ним умов спірних договорів, а внаслідок неналежного виконання самим замовником умов зазначених договорів. Суди у справі № 4/132д, з посиланням на норми ст.ст. 610 – 614 ЦК України, дійшли до висновку про відсутність вини ПП «Регіональне судово-експертне бюро» у порушенні взятих на себе договірних зобов’язань. Крім того, при розгляді справи № 4/132д було встановлено часткове виконання договірних зобов’язань як з боку замовника (сплата вартості експертної оцінки майна), так і з боку виконавця (дослідження ринку промислового обладнання, обстеження об’єктів експертизи зі складенням фототаблиць).

З викладеного вбачається, що спірні договори були частково виконані обома сторонами. При цьому, спору стосовно предмету, ціни та строку дії договору між сторонами в межах розгляду справи № 4/132д не виникало.

Крім того, постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 30.03.2006р. у справі № 4/132д здійснена процесуальна заміна ВДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя на ДВС у Заводському районі м. Запоріжжя, у зв’язку з наявністю договорів поступки права вимоги (цесії) за №№ 1, 7, 8 від 28.11.2005р., згідно до яких цедент (ВДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя) передає цесіонарієві (ДВС у Заводському районі м. Запоріжжя), а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договорами б/н від 28.06.2002р., б/н від 28.06.2002р., б/н від 01.08.2002р. між цедентом і ПП «Регіональне судово-експертне бюро».

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, факти, викладені в судових рішеннях (постановах) у справі № 4/132д, звільнені від доказування у справі № 24/316д/06.

Згідно з Роз’ясненням ВАСУ № 02-5/111 від 12.03.1999р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.215 ЦК України, що є підставою позовних вимог, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Всупереч вимогам  ст.33 ГПК України, прокурором і позивачем не було доведено тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, а саме - наявності у спірних правовідносинах обставин, з якими закон пов’язує визнання договорів про надання експертно-оціночних послуг б/н від 28.06.2002р., б/н від 28.06.2002р., б/н від 01.08.2002р. недійсними. Судом також відповідних обставин не встановлено.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, зазначені в апеляційному поданні, є необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання  Прокурора Заводського району м. Запоріжжя, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2006р. у справі № 24/316д/06 – без змін.