ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"27" квітня 2007 р.                                                                              Справа № 15/075-07

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О. розглянувши справу

За позовом           закритого акціонерного товариства “А.Е.С. Київобленерго”, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

до           приватного виробничо-комерційного підприємства “Наталка”, Київська обл., м. Бровари

про                          стягнення 33223,10 грн.

за участю представників:

від позивача:  Войтова О.О.  (дов. № 454 від 16.01.2006 р.);

від відповідача:  Боровик Л.І. –директор, Малін Є.Л. (дов. від 26.04.2007 р.);

Обставини справи:

Закрите акціонерне товариство “А.Е.С. Київобленерго” (далі-позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до приватного виробничо-комерційного підприємства “Наталка” (далі-відповідач) про стягнення 33223,10 грн. матеріальної шкоди.

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок  проведення у квітні 2002 р. самостійної заміни електролічильника прямого включення СА4-И678 № 063938 на електролічильник активної енергії СА4-5001 № 001368 та встановлення трансформатору струму 100/5 А, відповідачем було порушено Правила користування електричною енергією. Порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, а саме самовільне встановлення споживачем трансформаторів струму, призвело до недоврахування спожитої електроенергії. З часу встановлення відповідачем трансформаторів струму до виявлення цього факту позивачем (з травня 2002 р. по вересень 2003 р.) у щомісячних звітах про розмір споживання електроенергії, які надавались відповідачем позивачу, відповідач зазначав різницю між поточними та попередніми показами електролічильника без урахування коефіцієнту трансформації, тобто щомісячно письмово повідомляв позивача про розмір споживання електроенергії у 20 разів менший, ніж дійсний розмір споживання. Отже, оскільки відповідачем за період з травня 2002 р. по вересень 2003 р. оплачувалось лише п’ять відсотків від кількості енергії, що споживалась, відповідачем внаслідок несплати фактично спожитої електроенергії завдано позивачу матеріальної шкоди у сумі 33223,10 грн., яку позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача з посиланням на ст. 1166 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні 27.04.2007 р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову посилається на те, що 20.04.2002 р., після встановлення відповідачем електролічильника та трансформаторів струму, між відповідачем та ЗАТ “Броварський ДОК”, через мережі якого електроенергія постачається відповідачу, був укладений акт, після чого представником позивача були опломбовані лічильник та трансформатор струму. Відповідач здійснював розрахунки за спожиту електроенергію відповідно до умов Договору згідно з показниками лічильника. Оскільки умовами договору № 1112 від 28.09.2001 р. на користування електричної енергії, укладеному між позивачем та відповідачем, не було передбачено застосування коефіцієнту трансформації при здійснені розрахунків за спожиту електроенергію, а позивач не повідомив відповідача про необхідність застосування коефіцієнту трансформації відповідач просить суд відмовити позивачу у позові з посиланням на ст. 1166 ЦК України. Також у зазначеному відзиві відповідач посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України просить суд застосувати позовну давність у даному спорі з посиланням на те, що про порушення свого права позивач довідався 03.10.2003 р. при здійсненні перевірки розрахункових засобів обліку електроенергії відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2001 р. між приватним виробничо-комерційним підприємством “Наталка” та ДАЄК “Києвобленерго”, правонаступником якого є позивач (п. 1.2 Статуту ЗАТ “А.Е.С. Київобленерго”, затвердженого установчими зборами ЗАТ “А.Е.С. Київобленерго” від 12.02.2004 р. та перереєстрованого Києво-Святошинською райдержадміністрацією 25.02.2004 р.) був укладений договір № 1112 на користування електричною енергією, відповідно до умов якого позивач (Електропостачальник) зобов’язався постачати електричну енергію у відповідності з умовами договору, а відповідач (Споживач) своєчасно проводити оплату за електричну енергію та виконувати інші умови даного Договору. Згідно з п.п. 6.1. та 6.2 зазначеного Договору представник Споживача щомісячно до 16 числа направляється до позивача для подання звіту про використану електроенергію за розрахунковий період та одержання платіжних вимог-доручень для поточної сплати електроенергії. Оплата Споживачем електричної енергії здійснюється в десятиденний термін після дати зазначеної в платіжному дорученні. Відповідно до п. 13 Договору № 1112 від 28.09.2001 р., цей Договір укладений до 31.12.2001 р., набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору.

Згідно з додатком № 3.1. до Договору № 1112 від 28.09.2001 р. для обліку споживання відповідачем електричної енергії був встановлений прилад обліку електролічильник СА4 № 063938.

20.04.2002 р. між відповідачем та  ЗАТ “Броварський ДОК”, через мережі якого відповідачу постачається електроенергія, був складений акт від 20.04.2002 р., з якого вбачається, що 20.04.2002 р. у відповідача була здійснена заміна лічильника СА4 № 063938 на електролічильник СА4 № 001368.

03.10.2003 р. позивачем на підприємстві відповідача була здійснена перевірка обліку електричної енергії та стану розрахунків за її використання, про що позивачем був складений акт від 03.10.2003 р. З зазначеного акта вбачається, що для здійснення обліку електричної енергії у відповідача замість електролічильника прямого включення СА4-И678 № 063938 був встановлений електролічильник активної енергії СА4-5001 № 001368, що встановлено актом від 20.04.2002 р. ЗАТ “Броварський ДОК”, та трансформатори струму 100/5 А, про що в акті від 20.04.2002 р. зазначено не було.

Згідно з п. 4.13. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань врегулювання електроенергетики № 28 від 31.07.1996 р.  (в редакції, що діяла станом на 03.10.2003 р.) будь-які роботи, пов’язані з порушенням або зміною схеми розрахункового обліку електричної енергії, заміною типу розрахункового засобу електричної енергії, проводяться за погодженням з електропередавальною організацією та споживачем і в присутності представників заінтересованих сторін оформляються відповідним актом.

Частиною 1 пункту 6.40 Правил користування електричною енергією, якою встановлені види порушень зазначених Правил, встановлено, що одним із видів порушення  Правил користування електричною енергією є самовільне встановлення споживачем трансформаторів струму чи напруги.

Крім того, п. 1.2  Правил користування електричною енергією встановлено, що засоби обліку –це засоби вимірювальної техніки, у тому числі лічильники, трансформатори струму та напруги, кола обліку, які використовуються для визначення обсягу електричної енергії та величини споживання електричної потужності.

Також, відповідно до п. 2.7. Методики обчислення обсягу електричної енергії, недорахованої внаслідок порушення споживачем –юридичною особою Правил користування електричною енергією, затвердженою Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики № 1197 від 05.12.2001 р., зміни або порушення схеми приєднання приладів обліку електричної енергії є одним з порушень Правил користування електричної енергії  у випадку виявлення яких застосовується зазначена Методика.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем самовільно встановлений трансформатор струму, що є порушенням Правил користування електричною енергією.

З часу встановлення відповідачем трансформаторів струму до виявлення цього факту позивачем (з травня 2002 р. по вересень 2003 р.) у щомісячних звітах про розмір споживання електроенергії, які надавались відповідачем позивачу, відповідач зазначав різницю між поточними та попередніми показами електролічильника без урахування коефіцієнту трансформації 20, тобто щомісячно письмово повідомляв позивача про розмір споживання електроенергії у 20 разів менший, ніж дійсний розмір споживання. Отже, відповідач за період з травня 2002 р. по вересень 2003 р. включно оплачував лише 5 відсотків  електричної енергії, що споживав.

Таким чином, внаслідок несплати відповідачем у період з травня 2002 р. по вересень 2003 р. (включно)  фактично спожитої електроенергії позивачу завдано матеріальної шкоди у сумі 33223,10 грн.. Сума матеріальної шкоди у розмірі 33223,10 грн.  розрахована позивачем відповідно до Методики обчислення обсягу електричної енергії, недорахованої внаслідок порушення споживачем –юридичною особою Правил користування електричною енергією,  розрахунок позивача зазначений у позовній заяві є арифметично вірним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу про встановлення відповідачем трансформаторів струму 100/5 А стало відомо 03.10.2003 р. при проведені перевірки обліку електричної енергії та стану розрахунків за її використання, що підтверджується актом перевірки обліку електричної енергії та стану розрахунків за її використання від 03.10.2003 р..

Оскільки строк позовної давності по даному позову не сплинув до набрання чинності Цивільним Кодексом України, то до нього відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень застосовуються правила  Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 р. про позовну давність.

Статтею 257 Цивільного Кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 зазначеного Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Порушення відповідачем Правил користування електричної енергією встановлено позивачем 03.10.2003 р., отже строк позовної давності для позову про стягнення матеріальної шкоди внаслідок порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, завданої у період з квітня 2002 р. по вересень 2003 р. включно, сплинув до звернення позивача з даним позовом, який було подано до господарського суду 14.03.2007 року, про що відповідачем у справі зроблено заяву до винесення рішення.

У позовній заяві позивач не просить відновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропущення строку позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача просив суд відновити строк позовної давності посилаючись на те, що строк позовної давності про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 33223,10 грн. був пропущений  позивачем з поважних причин, а саме у зв’язку з подачею до господарського суду позову про стягнення 33223,10 грн. заборгованості за електроенергію спожиту за договором № 1112 від 28.09.2001 р.. Зазначена причина пропуску строку не може вважатися поважною, оскільки звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором № 1112 від 28.09.2001 р., не позбавляло позивача права звернутися до господарського суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Крім того, рішення у справі про стягнення 33223,10 грн. заборгованості за договором № 1112 від 28.09.2001 р. було прийнято судом ще 24.02.2004 р., тобто більше ніж за три роки до подачі даного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 267  ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди  у сумі 33223,10 грн. за порушення відповідачем Правил користування електричною енергією задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями  49,  82-85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя

Рішення підписане 07.05.2007 р.