Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

адміністративна                                                      Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-12/222-06                                           суддя  Моїсеєнко В.М.

Доповідач по 2-й інстанції

Суддя Олійник В.Ф.

“29”    травня 2007 р.                                                                     м. Харків

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді  Олійник В.Ф., суддів Кравець Т.В., Істоміної О.А.

при секретарі –Кобзевій Л.О.

за участю представників:

позивача –Клімовець О.М.

1-го відповідача – Васильцов В.М.

2-го відповідача –не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Шостка Сумської області (вх.№ 849 С/2-5)

на постанову господарського суду  Сумської області від 22.01.2007 р. по адміністративній справі № АС-12/222-06

за позовом Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Шостка Сумської області

до  1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Вант”ЛТД, м. Шостка

2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Біопромгруп”, м. Київ

про визнання угод недійсними,-

в с т а н о в и л а :

У  червні 2006 року Шосткинська міжрайонна державна податкова інспекція, м. Шостка Сумської області (далі Шосткінська МДПІ) звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Вант” ЛТД, м. Шостка (далі ТОВ “Вант” ЛТД) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Біопромгруп”, м. Київ (далі “Біопромгруп”) про визнання недійсними господарських зобов'язань по угоді, укладеній між ТОВ «Бюпромгруп»та ТОВ «ВАНТ»ЛТД на поставку товарно-матеріальних цінностей по видатковим накладним №12 від 08.04.2004р. на суму 1590000 грн. в т. ч. ПДВ 265000 грн., №18 від 14.04.2004р. на суму 929577 грн. в т. ч. ПДВ 154929,56 грн. з моменту їх виникнення, як такі, що не відповідають вимогам закону.

Свої вимоги Шосткінська МДПІ обґрунтовувала тим, що зазначені зобов'язання не відповідають вимогам закону, а саме другий відповідач на момент укладення угоди не був в установленому законом порядку зареєстрований як платник податку на додану вартість, а також не знаходився за юридичною адресою.

Постановою господарського суду Сумської області від 22.01.2007 р. по адміністративній справі №АС-12/222-06  у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній   скарзі Шосткінської МДПІ ставиться питання про часткове скасування постанови суду першої інстанції від 22.01.2007р. по зазначеній справі в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсною угоди (господарського зобов’язання) на поставку ТМЦ ТОВ «Біопромгруп»згідно податкової накладної №12 від 08.04.2004р. та прийняти в цій частині  нову ухвалу, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що суд  першої  інстанції неповно з'ясував суттєві обставини справи, дав невірну оцінку  зібраним  доказам,  висновки  суду  не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального та процесуального права,  внаслідок чого судом постановлено незаконну та необґрунтовану постанову.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС України, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи із наступного.

Як видно із матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, що Шосткінською МДПІ була проведена виїздна планова документальна перевірка ТОВ "ВАНТ" ЛТД. За результатами перевірки було складено акт №1855/23-3/23047599 від 11.11.2005р. Перевіркою було встановлено, що у квітні 2004р між відповідачами було укладено угоду на поставку товарно-матеріальних цінностей., а саме: від імені ТОВ "Біопромгруп" були виписані та видані ТОВ "ВАНТ" ЛТД податкові накладні №12 від 08.04.2004р. на суму 1590000 грн. в т. ч. ПДВ 265000 грн. та №18 від 14.04.2004р. на суму 929577 грн. в т. ч. ПДВ 154929,56 грн., які були проведені по книзі обліку придбання товарів (робіт, послуг) по Товариству з обмеженою відповідальністю "ВАНТ" ЛТД.

На запит Шосткінської МДПІ від 27.10.2005р. до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва про проведення зустрічної перевірки ТОВ "Біопромгруп" з питань взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТОВ "ВАНТ" ЛТД та підтвердження нарахування зобов'язань по ПДВ по податковим накладним, була отримана відповідь від Державної податкової інспекції у м. Києві, що провести зустрічну перевірку ТОВ "Біопромгруп" неможливо, оскільки підприємство за юридичною адресою не знаходиться.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Шосткінська МДПІ посилалась на те, що ТОВ "Біопромгруп" було зареєстроване як платник ПДВ лише 20.04.2004р., а тому в період до реєстрації платником податку не мало  права брати на себе господарські зобов'язання та виписувати податкові накладні, у зв’язку з чим господарські зобов'язання по оспорюваній угоді, укладеній між ТОВ «Біопромгруп»та ТОВ «ВАНТ»ЛТД на поставку товарно - матеріальних цінностей, мають бути визнані недійсними на підставі положень ст.207 Господарського процесуального кодексу України, як такі, що не відповідають вимогам закону.

ТОВ “Вант”ЛТД проти позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що при укладенні оскаржуваних угод не порушував діючого законодавства.

В постанові суд першої інстанції зазначив, що з 01.01.2004 р. введено в дію Господарський кодекс України (далі ГК України) та Цивільний кодекс України (ЦК України).

Так, ЦК України регулюються дії осіб спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, у тому числі набуття у однієї сторони та припинення у іншої сторони права власності на предмет угоди (правочину). Визначення правочину даного у ст. 202 ЦК України та визначення господарського зобов'язання даного у ст. 173 ГК України є різними за своїм правовим змістом. Стаття 173 Господарського кодексу України, крім визначення господарського зобов'язання п.2 визначає основні види господарських зобов'язань, поділяючи їх на майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Стаття 175 Господарського кодексу України встановлює, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Так, п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог встановлених частинами першою, треьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Таким чином, саме стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачає що зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК, іншим нормативним актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з 01.01.2004 р. правові підстави визнання недійсним правочину (угоди) регулюються чинним Цивільним кодексом України, та саме недодержання загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину можуть бути підставою для звернення особи з вимогою про визнання правочину (угоди) недійсною та за наявності доведення позивачем такої обставини такі правочини (угоди) можуть бути визнані судом недійсними.

Стаття 202 Господарського кодексу України у якості однієї з підстав припинення господарського зобов'язання встановлює визнання його недійсним за рішенням суду та зазначає, що до відносин пов'язаних з припиненням господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 208 Господарського кодексу України встановлює виключно наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним.

Правові наслідки недійсності правочину (угоди) можуть бути застосовані судом тільки у разі визнання правочину (угоди) недійсною з підстав встановлених Цивільним законодавством України.

Колегія суддів також зазначає, що положення ст.207 та ст.208 ГК слід застосовувати з ура хуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідо мо суперечною інтересам дер жави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і ви знання такого правочину недійсним судом не вимагаєть ся.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоча пунктом 11 ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” і передбачено, що органи податкової служби можуть подати до судів позови до підприємств, установ і організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, проте рішення Верховного Суду України по аналогічним справам вказують на те, що позови про визнання угод недійсними можуть бути подані до суду тільки однією із сторін за оспорюванню угодою, а тому колегія суддів приходить до переконливого висновку, що і з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ст.198, 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду одностайно,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Шостка Сумської області залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Сумської області від 22.01.2007 р. по адміністративній справі № АС-12/222-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу №АС-12/222-06 повернути до господарського суду Сумської області.

Роз’яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді                                                                                      В. Олійник

Т. Кравець

О. Істоміна