ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.
№ 9/344

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів :
Чернова Є.В.,
Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача
- не з'явився,

відповідача
- Харькова М.Д.,

розглянувши  у відкритому  судовому засіданні
касаційну скаргу

ДТГО "Південно-західна залізниця"

на  постанову
від 29.03.2007  Київського апеляційного
господарського   суду

у справі
№9/344

за   позовом
ВАТ "НВК "Курс"

до
ДТГО "Південно-західна залізниця"

про
стягнення 15971,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 15.11.2006 (суддя Шабунін С.В.), залишеним  без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2007 (судді: Зеленін В.О., Репіна Л.О., Синиця О.Ф.), позов задоволено у зв’язку з обґрунтованістю позовних вимог.

ДТГО "Південно-західна залізниця" в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неврахування апеляційним судом ст.ст.526, 530, 598, 599, 610, 612, 627-629 ЦК України та ст.202 ГК України. Зокрема, скаржник вважає, що позивач не виконав свої договірні зобов'язання в повному обсязі, оскільки має місце недопоставка товару на суму 34300 грн. у кількості 140 шт., а тому акти приймання-передачі товару, які є виключною підставою для оплати товару, не підписувалися, перебіг передбаченого договором 15-денного терміну для оплати не розпочався, а, відтак, немає і порушення терміну оплати товару з боку залізниці.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх  юридичної оцінки  судами попередніх інстанцій і заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника відповідача,  дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення та постанова –залишенню  без  змін  з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що:

09.07.2003 року між позивачем та відповідачем був  укладений договір поставки №ПЗ/НХ-132823/НЮ, за умовами якого позивач зобов'язався поставити відповідачу продукцію, а відповідач прийняти та оплатити її.

Згідно п.7.2.1 договору замовник здійснює оплату поставлених виробів здійснюється протягом 15-ти банківських днів з дня їх отримання, яким вважається день підписання сторонами акту прийому-передачі.

Судом встановлено та  відповідачем не заперечується, що 19.08.2003р. позивач передав відповідачу, а відповідач через свого уповноваженого представника Чижму І.Ю. отримав за довіреністю серії ЯЖЗ №765133 та по рахунку-фактурі №53/03 від 14.08.2003р. 40 шт. вимірювальних приладів на суму 9800 грн.

Враховуючи те, що претензій щодо якості поставлених виробів відповідач не має, прийняв їх та більше трьох років використовує на своєму виробництві, то сам лише факт непідписання сторонами акта приймання-передачі, як додаткового документа, не звільняє відповідача від обов'язку оплатити вартість отриманої продукції.

Апеляційний суд визнав правомірним також стягнення з відповідача 3401,58 грн. інфляційних втрат, 3 % річних в сумі 1124,77 грн. та 1644,78 грн. пені.

Колегія  погоджується  з  висновками  суду з огляду на таке.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання  сторонами.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,  припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки,  відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами попередніх інстанцій на підставі ретельної  правової оцінки умов договору поставки №ПЗ/НХ-132823/НЮ від 09.07.2003, довіреності серії ЯЖЗ №765133 від 19.08.2003, рахунку-фактурі №53/03 від 14.08.2003р., податкової накладної від 19.08.2003 №54 та інших наявних у справі  доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а відповідачем не спростовано факт існування заборгованості останнього в сумі 9800 грн. за поставлену позивачем в серпні 2003 року продукцію та обумовлене цим правомірне нарахування постачальником пені в розмірі 1644,78 грн. та  1124,77 грн. грн. річних з простроченої суми боргу. При цьому судом першої інстанції встановлено факт ухилення відповідача від складання акта приймання-передачі товару в 10-денний строк, як того вимагають положення Інструкцій №№П-6, П-7, та до яких відсилає п.9.1 договору при врегулюванні питання прийому товару.

В зв'язку з цим колегія не приймає до уваги твердження скаржника про те, що перебіг передбаченого договором 15-денного терміну для оплати не розпочався через відсутність підписання актів приймання-передачі товару, як виключної підстави для оплати товару, оскільки виходячи зі змісту п.7.2.1 договору визначальним для настання обов'язку замовника оплатити поставлений товар є факт отримання товару відповідачем, а вказаний факт зафіксовано іншими первинними документами та не заперечується боржником.

Відповідно до ч.2 ст. 712 Цивільного  кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплатити, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та відповідачем не доведено відмови останнього від переданого товару та його оплати. Навпаки, суд встановив триваюче (більше 3 років) використання поставлених позивачем приладів в господарській діяльності відповідача.

Водночас порушені скаржником питання щодо невиконання позивачем своїх договірних зобов'язань в повному обсязі шляхом недопоставки товару можуть бути лише предметом іншого позовного провадження.

Зважаючи на вищенаведене, касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського  апеляційного господарського суду від 29.03.2007  у справі №9/344  залишити без змін, а касаційну скаргу  ДТГО "Південно-західна залізниця" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                     В.Овечкін

Судді:                                                                                                                    Є. Чернов

В.Цвігун