ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2007 р.
№ 9/18

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Болотова Е.І. –довіреність від 06.06.2007 р.

відповідача
Байбуртцян Г.М. –довіреність від 26.01.2007р.

третіх осіб
Тагільцева Г.В. –довіреність від 06.11.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Статутного територіально –галузевого об’єднання Південна залізниця

на рішення
від 23.03.2007 господарського суду Донецької області

у справі
№ 9/18 господарського суду Донецької області

за позовом
Статутного територіально - галузевого об’єднання Південна залізниця

до
Приватного підприємства “Торез-Контракт”

треті особи
- Товариство з обмеженою відповідальністю “СоюзПромінвестДонбас”;
- Відкрите акціонерне товариство “Центренерго”

про
стягнення 57900,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Статутне територіально - галузеве об’єднання Південна залізниця звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ПП “Торез-Контракт” про стягнення суми штрафних санкцій в розмірі 57900,00 грн., посилаючись на приписи статей 909, 920, 924 Цивільного кодексу України, статті 306, 307 Господарського кодексу України, статті 6, 24, 118, 122 Статуту залізниць України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПП “Торез-Контракт” був відправником вантажу, який 09.07.2006 р. надійшов на станцію Лиман Південної залізниці із зазначенням в накладних кодом отримувача вантажу –ВАТ “Центренерго” –9539, що не відповідає дійсності, оскільки згідно реєстраційної картки код вантажовласника ВАТ “Центренерго” Зміївська ТЕС-3128. Згідно зі статтями 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначений в накладній код отримувача вантажу з відправника стягується штраф в розмірі 5-ти кратної провізної плати за всю відстань перевезення.

07.08.2006 р. позивачем була направлена претензія ПП “Торез-Контракт” на суму 57900,00 грн., підставою для направлення якої був неправильно вказаний в накладних код одержувача вантажу.

У відповіді на претензію відповідач підтвердив неправильність зазначеного коду отримувача вантажу, однак, зазначив, що його вина в цьому відсутня, оскільки тільки 11.07.2006 р. між ним та власником вантажу –ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” було укладено додаткову угоду № 2/1 до договору поставки № 01/06-01 від 01.06.2006 р., а тому претензія повинна бути адресована власнику вантажу - ТОВ “СоюзПромінвестДонбас”.

Позивач зазначав, що відповідно до приписів Статуту залізниць України саме відправник - ПП “Торез-Контракт” зобов’язаний правильно заповнити перевізні документи, і несе відповідальність за всі наслідки неправильного зазначеного в накладній № 48190009 код отримувача вантажу (з урахуванням обґрунтування позовних вимог а.с. 34-36).

У відзиві на позовну заяву ПП “Торез-Контракт” просив в позові відмовити, зазначаючи, зокрема, що зміна коду вантажоотримувача відбулась під час перевезення вантажу від вантажовідправника до вантажоотримувача, а тому ПП “Торез-Контракт” не має нести відповідальність перед залізницею, у зв’язку з відсутністю вини вантажовідправника.

Ухвалами господарського суду Донецької області від 01.02.2007 р. та від 20.02.2007 р. до участі у справі залучено третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” та ВАТ “Центренерго”.

В поясненнях на позов третя особа ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” зазначало, що позовні вимоги є безпідставними, з огляду на те, що ПП “Торез-Контракт” на момент відправлення вантажу не було відомо про зміну коду вантажоодержувача, оскільки додаткова угода № 2/1, у якій зазначався інший код вантажоодержувача було укладено тільки 11.07.2006 р., тобто після надходження вантажу на станцію Лиман Південної залізниці. Крім того, ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” також не було відомо про зміну коду вантажоодержувача, так як додаткова угода № 6 до договору № 173 від 28.02.2006 р., в якій зазначений код вантажоодержувача Зміївська ТЕС ВАТ “Центренерго”-3128, датована 03.07.2006 р., а отримана ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” після відправлення вантажу.

26.03.2007 р. до господарського суду Донецької області надійшло клопотання  ПП “Торез-Контракт” про зменшення штрафних санкцій з п’ятикратного до однократного розміру провізної плати, тобто з 57900,00 грн. до 11580,00 грн., що становить 20 % від суми штрафу на підставі частини 3 статті 219 та статті 233 Господарського кодексу України (а.с. 75-76).

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.03.2007 р. (суддя Марченко О.А.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПП “Торез-Контракт” на користь Статутного територіально - галузевого об’єднання Південна залізниця штрафні санкції в сумі 11580,00 грн.

Ухвалюючи судове рішення, прийнявши до уваги клопотання відповідача та пояснення третьої особи - ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” на підставі частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд задовольнив позовні вимоги в розмірі 11580,00 грн.

Статутне територіально - галузеве об’єднання Південна залізниця звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 23.03.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним застосуванням господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 306, 307 Господарського кодексу України, статей 6 та 118 Статуту залізниць України.

Скаржник зазначає, що відповідно до частини 5 статті 306 Господарського кодексу України, спірні відносини сторін, що виникли при перевезенні вантажів залізницею, регулюються Статутом залізниць України, статтею 118 визначена відповідальність відправників вантажу за неправильно зазначені відомості в накладній, в тому числі –код отримувача вантажу, в розмірі п’ятикратної провізної плати.

На думку скаржника, судом в порушення пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України в тексті рішення не зазначено, в чому полягає винятковість обставин даної справи, які могли б бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Крім того, суд не обговорюючи клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 20 %, зменшив розмір штрафних санкцій на 80 % та стягнув штраф у розмірі 11580, 00 грн., тобто стягнув 20 % від суми позову, при цьому не навів підстав для фактичної відмови в задоволенні клопотання, таким чином порушивши пункт 3 статті 84 Господарського процесуального кодексу України в частині того, що в мотивувальній частині рішення не наведені доводи за якими господарський суд відхилив клопотання відповідача в частині зменшення штрафних санкцій на 20 %.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція виходить з обставин встановлених судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 09.07.2006р. зі станції Розсипна Донецької залізниці на станцію Лиман Південної залізниці прибули вагони № 64269608, № 64920531, № 65298002, № 68749514, № 68406370, № 68777580, № 68551209, № 68052943 та № 68730563 по залізничній накладній № 48190009 від 08.07.2006 р.

На станції призначення було виявлено невірне зазначення в накладній № 48190009 коду вантажоодержувача - Відкритого акціонерного товариства „Центренерго”.

Так, згідно вказаної накладної код вантажоодержувача –9539.

Відповідно до реєстраційної картки Відкритого акціонерного товариства „Центренерго” код одержувача вантажу - 3128.

За результатами перевірки правильності відомостей, зазначених у накладній № 48190009 на станції Лиман Південної залізниці складено акт загальної форми № 1719 від 09.07.2006 р.

Статутним територіально-галузевим об’єднанням Південної залізниці, м.Харків відповідачу нарахований штраф, який складає 57 900, 00 грн., виходячи з того, що провізна плата згідно з накладною № 48190009 від 08.07.2006 р. становить 11 580, 00 грн.

Позивачем на адресу ПП „Торез-Контракт” було направлено претензію № 07-13/1167 від 07.08.2006р. з вимогою сплатити суму штрафу в розмірі 57 900,00 грн., яка відповідачем залишена не визнаною, а сума штрафних санкцій –не сплаченою.

Під час здійснення судового провадження судом було встановлено, що 01.06.2006р між ПП “Торез - Контракт” (Постачальник) та ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” (Покупець) був укладений договір поставки № 01/06-01 від 01.06.2006р, відповідно до якого Постачальник зобов’язався передати у власність покупця вугілля, найменування, якісні характеристики вугілля, яке підлягає поставці, його асортимент, дольове співвідношення по маркам, розмірам кусків на кожен конкретний місяць поставки  вказані в додаткових угодах до договору, які підписуються до начала відповідного місяця поставки.

Відповідно до наданої до матеріалів справи Специфікації № 2 від 01.07.2006 р. ТОВ “СоюзПромінвестДонбас” в графі „Код одержувача” зазначений код 9539.

При цьому, про зміну коду вантажоодержувача не було відомо й ТОВ „СоюзПромінвестДонбас”, виходячи з тих обставин, що реквізити, за якими повинна була відбутися відправка вантажу, надавалися третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Відкритим акціонерним товариством „Центренерго”, згідно з договором поставки №173 від 28.02.2006р.

ПП “Торез - контракт” здійснило відвантаження товару у вагонах №№64269608, 64920531, 65298002, 68749514, 68406370, 68777580, 68551209, 68052943, 68730563 за накладною № 48190009 згідно з вказаною Специфікацією.

Відповідно до наданих до матеріалів справи документів, судом встановлено, що простою вагонів не було, претензій щодо отримання вантажу від вантажоодержувача не надходило.

Відповідно до пункту 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р.№ 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за

№ 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи –одержувача.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов’язаний заповнити новий перевізний документ.

Статтею 24 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 р. (далі Статут), передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

За приписами статті 122 Статуту передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

З правового аналізу наведених правових норм вбачається, що відповідальність за неправильне, оформлення залізничної накладної чинним законодавством покладена на вантажовідправника.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем було до пущено порушення, передбачене статтею  24 Статуту, яке полягає у неправильному зазначенні у накладній № 48190009 коду вантажоодержувача в розумінні статті 122 Стату ту та пункту 5.5 Правил, оскільки згідно пункту 2.1 даних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати повне і точне найменування підприємства –одержувача вантажу та його цифровий код.

Розглядаючи вказаний спір господарський суд задовольнив надане відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій з п’ятикратного до однократного розміру провізної плати тобто з 57900,00 грн. до 11580,00 грн., що становить 20 % від суми штрафу, на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції мав право на зменшення суми штрафу, який підлягає стягненню.

А тому, беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог частково та стягнення з ПП “Торез-Контракт” на користь Статутного територіально - галузевого об’єднання Південна залізниця штрафних санкцій в сумі 11580,00 грн.

Щодо конкретного розміру штрафу, який стягується з ПП “Торез-Контракт”, та зменшення штрафу, то це є переоцінкою доказів по справі, а відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняте у справі рішення таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 23.03.2007 р. у справі № 9/18 господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційну скаргу Статутного територіально –галузевого об’єднання Південна залізниця - без задоволення.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді                                                                                              Н. Волковицька

Л. Рогач