ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2007                                                                                                         Справа № 28/105-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів:  Лотоцької Л.О., Бахмат Р.М.

при секретарі: Ролдугіній Н.В.

за участю представників, які були присутні у судовому засіданні 05.06.2007 року:

позивача: Саєнко І.М.- адвокат, дов. від 01.01.2007 року

відповідача: Кашкалда В.М.- предст., дов.№3105 від 31.05.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Аккорд” (м. Дніпропетровськ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2007 року  у справі №28/105-07

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю „РИМ 2000” (м.  Дніпропетровськ)

до: товариства з обмеженою відповідальністю „Аккорд” (м. Дніпропетровськ)

про: повернення продукції з відповідального зберігання або стягнення 20681,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2007 року по справі №28/105-07 (суддя Манько Г.В.) був задоволений позов товариства з обмеженою відповідальністю „РИМ 2000” (м.  Дніпропетровськ) до товариства з обмеженою відповідальністю „Аккорд” (м. Дніпропетровськ) про повернення продукції з відповідального зберігання або стягнення 20681,82 грн. і стягнено з відповідача на користь позивача 20681 грн. 82 коп. збитків, 206 грн. 82 коп. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 4136 грн. 44 коп. витрат на послуги адвоката.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Аккорд” (м. Дніпропетровськ) –відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2007 року по справі №28/105-07 і прийняти нове рішення, визнавши угоду про відповідальне зберігання продукції, укладену між сторонами, недійсною. Скаржник вважає, що господарським судом були порушені норми матеріального права. Так відповідач дійсно отримав на зберігання від позивача продукцію на загальну суму 20681,82 грн., але ця угода мала ознаки удаваного правочину, оскільки фактично між сторонами мала місце угода купівлі-продажу продукції. Відповідач отримав продукцію для його подальшого перепродажу, а отримані кошти від цієї реалізації повинен був перерахувати на адресу позивача. Про це свідчить напис наприкінці акту від 18.01.2006 року. Скаржник вважає, що суд повинен був витребувати від прокуратури Індустріального району матеріали досудової перевірки за скаргою позивача, оскільки вартість продукції не співпадає з вартістю, зазначеною у акті від 18.01.2006 року, хоча номенклатура залишилася без зміни.

У відзиву на апеляційну скаргу і у судовому засіданні позивач –товариство з обмеженою відповідальністю „РИМ 2000” (м. Дніпропетровськ) –пояснив, що рішення суду є обґрунтованим, справедливим та прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги не засновані на законі.

В судовому засіданні було оголошено перерву до 15.30  12 червня 2007 року.

Вислухав представників сторін, переглянувши матеріали справи Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що за актом від 18.01.2006 року позивач –ТОВ „РИМ 2000” –передав відповідачу –ТОВ „Аккорд” –на відповідальне зберігання продукцію (комп’ютерне обладнання та комплектуючі) на загальну суму 4095,41 долар США, що по курсу НБУ становить 20681 грн. 82 коп.

Дані обставини не спростовуються сторонами по справі і підтверджуються відповідними доказами.

Згідно припису в акті від 18.01.2006 року продукція повинна бути повернута або оплачена по курсу на момент оплати в гривні на розрахунковий рахунок ТОВ „РИМ 2000”. Крім того, сторони встановили строк повернення продукції –15.02.2006 року.

У встановлений в акті строк продукція не була повернута позивачу.

Відповідно до ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу (у даному випадку договір повинен бути укладений в письмовій формі, оскільки сторонами за правочином є юридичні особи). Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Оскільки акт від 18.01.2006 року підписаний зберігачем, місцевий господарський суд правильно встановив, що між сторонами склалися правовідносини по зберіганню, а письмовою формою договору є акт від 18.01.2006 року.

Разом з тим суд не врахував, що укладений сторонами договір зберігання є строковим із зазначеною датою зберігання і в силу ст.948 ЦК України відповідач був зобов’язаний забрати продукцію у відповідача після закінчення строку зберігання.

Як правильно зазначав позивач у позовній заяві згідно вимог ст.ст.949 та 953 ЦК України зберігач повинен на першу вимогу поклажодавцю повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання. Такою вимогою позивач вважає лист №286 від 23.11.2006 року (т.1 а.с.27). Згідно зазначеного листа позивач просив відповідача повернути ТОВ „РИМ 2000” всю продукцію, яку ТОВ „Аккорд” отримав на відповідальне зберігання згідно акту від 13.02.2006 року. Вимоги про повернення продукції, яка була передана на зберігання по акту від 18.01.2006 року позивач відповідачу не направляв (докази такого направлення у матеріалах справи відсутні).

Оскільки поклажодавець не вимагав повернути передану за актом від 18.01.2006 року на зберігання продукцію, то вимоги останнього щодо зобов’язання повернути майно або стягнення збитків, які йому завдані внаслідок втрати продукції, є передчасними, оскільки стягненню збитків в силу цивільного законодавства України передує вимога про повернення продукції з відповідального зберігання.

За таких обставин суд прийняв рішення по недослідженим матеріалам, що є підставою для його скасування, а у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

Доводи відповідача щодо недійсності укладеного договору спростовуються матеріалами справи, оскільки договір у формі акту відповідає вимогам Цивільного кодексу України. Не приймається до уваги і надані відповідачем докази оплати за продукцію, оскільки платіжні доручення стосуються оплати за продукцію, передану відповідачу за договором поставки товару №6-8 від 01.01.2003 року (накладні №№R-69603 від 05.01.2006 року, R-71167 від 01.02.2006 року, R-73220 від 03.04.2006 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Аккорд” (м. Дніпропетровськ) задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2007 року по справі №28/105-07 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У позові відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „РИМ 2000” (м.  Дніпропетровськ, ж/м Тополя-1, пров. Джинчарадзе, 12, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Аккорд” (м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 22, ) 103 грн. 41 коп. витрат по сплаті державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

Зобов’язати господарський суд Дніпропетровської області видати наказ відповідно до вимог ст.ст.116, 117 ГПК України.

Головуючий                                                                                            О.С.Євстигнеєв

Судді:                                                                                                       Л.О.Лотоцька

Р.М. Бахмат

З оригіналом згідно.

Помічник судді                                                                        М.В. Юрченко

12.06.2007р.