ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
12.07.07                                                                                           Справа  № 4/257-3/41
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Завод „Львівсільмаш”, м.Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.02.2007р.

у справі № 4/257-3/41

за позовом Закритого акціонерного товариства „Міжнародна агропромислова корпорація”, м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства „Завод „Львівсільмаш”, м.Львів

про стягнення 2871630,47 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Оприск Л.Є. –представник.

від відповідача: Онищак П.І. –в.о.голови правління, Горлич Н.Ю. –голова спостережної ради, Стефанишин А.Я. –представник.

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представникам сторін роз’яснено. Здійснювалася технічна фіксацію судового процесу. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.02.2007р. у справі № 4/257-3/41 задоволено позовні вимоги закритого акціонерного товариства „Міжнародна агропромислова корпорація", м.Київ до відкритого акціонерного товариства „Завод “Львівсільмаш”, м.Львів, стягнуто з ВАТ «Завод Львівсільмаш»на користь ЗАТ „Міжнародна агропромислова корпорація" 2700000,00 грн. основного боргу, 145444,17 грн. інфляційних, 26186,30 грн. три відсотки річних, 25500,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки позивачем здійснено попередню оплату за товар, а відповідач договірні зобов’язання не виконав, відповідно до частини 2 ст.693 ЦК України у нього виникає право на звернення до суду з вимогою про повернення суми попередньої оплати.

Крім того, за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань судом стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні і три відсотки річних згідно з нормами ст.625 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує, зокрема тим, що суд порушив вимоги ст.77 ГПК України, відповідно до якої господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу. Дане порушення відповідач мотивує тим, що ухвалою від 09.02.2007р. було порушено справу, прийнято позовну заяву до розгляду, та на відповідача було покладено обов'язок подати суду ряд необхідних для правильного вирішення справи документів, а явка представника була визнана обов'язковою. Однак, через зайнятість представника відповідача у багатьох інших судових процесах, належним чином підготуватись до слухання даної справи не було змоги, і саме через це, на засіданні господарського суду що відбулось 19 лютого 2007р. було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи і надання часу для підготовки до справи. 21 лютого 2007р. представник відповідача о 16:00 ознайомився з матеріалами справи та 22 лютого 2007р. готовий був виконати вимоги ухвали суду від 09.02.2007р., тобто подати необхідні суду документи та належним чином оформлений відзив на позовну заяву, а також забезпечити явку уповноваженого представника, оскільки явка останнього була визнана обов'язковою. Однак, в силу технічних причин (по дорозі до суду поламалась машина і прийшлось добиратись маршрутками), представнику відповідача вдалось прибути в суд лише о 10:35, при цьому що засідання було призначене на 10 год.00хв., де йому повідомили, що слухання вже відбулось, а саме рішення буде вислане поштою.

Крім того, відповідач вказує, що про існування Договору поставки № 71 від 03.04.2006р. дізнався лише 21 серпня 2006р. з листа № 201 від 11.08.2006р. який позивачем був скерований на ім'я п.О.Кобельника. Своїм листом від 12.09.2006р. відповідач проінформував позивача, що такого договору на підприємстві не має і що він володіє лише факсовою копією специфікації, яку отримав 22 серпня від їхнього секретаря, а також додав, що підприємство володіє продукцією або частиною продукції зазначеної в специфікації і після отримання документального підтвердження договірних відносин позивач може приступити до відвантаження продукції. Однак, жодних дій зі сторони позивача щодо відвантаження продукції вчинено не було.

Дані обставини, на думку відповідача, не дають підстав стверджувати, що ними не виконано вимоги договору поставки № 73 від 03.04.2006р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.06.2007р. розгляд справи відклався з підстави, викладеної в ухвалі суду.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що підстави для скасування оскаржуваного рішення та, відповідно, задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

03 квітня 2006р. між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки № 73 (в подальшому –договір).

Відповідно до п.1.1 договору відповідач зобов’язувався виготовити та передати у власність позивачеві продукцію, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити її вартість на умовах і в строки, визначені в договорі.

Асортимент і технічні умови продукції визначаються специфікацією, яка є невід’ємною частиною договору.

В п.2.1 договору визначено суму договору – 2700000,00 грн.

Відповідно до п.3.1 даного договору відповідач зобов'язувався поставити позивачу продукцію у строк до 01.10.2006р.

Строк цього договору почав перебіг з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та закінчився 01.10.2006р.

Позивачем на виконання умов договору платіжним дорученням №000039 від 04.08.2006р. проведено передоплату вартості продукції на рахунок відповідача в сумі 2700000,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростовується.

Суд першої інстанції, дослідивши умови договору, встановив, що відповідачем не виконані зобов'язання з поставки товару, визначеного в специфікації.

Презумпція правомірності Договору поставки від № 73 від 03 квітня 2006р. у визначеному законом порядку не спростована, враховуючи, що в ст. 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до приписів статей 627, 629 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагентів та визначенні умов договорів з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язань, враховуючи інтереси іншої сторони.

З цими нормами цивільного законодавства кореспондуються і приписи Господарського кодексу України.

В силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов’язанням.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.  До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд першої інстанції встановив, що товар відповідачем не поставлений. 06.10.2006р. позивач звертався з вимогою до відповідача про повернення сплачених в якості попередньої оплати за договором № 73 від 03.04.2006р. коштів протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги. Станом на день звернення до суду сума попередньо сплачених коштів відповідачем не повернута.

За таких обставин судом правомірно до спірних правовідносин застосовано ст.693 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом не беруться до уваги доводи відповідача про готовність поставити визначений у договорі товар з посиланням на лист від 12.09.2006р., оскільки в п.3.4 договору передбачено, що у повідомленні про відвантаження продукції мають бути зазначені дата відвантаження, назва і кількість продукції, а в зазначеному листі ця інформація відсутня.

Доводи відповідача про протермінування попередньої оплати позивачем спростовуються п.5.1 договору, в якому не визначено в 10-денний строк від якої дати чи події позивач проводить 100% передоплату вартості продукції. За таких обставин здійснення позивачем попередньої оплати 04.08.2006р. в сумі 2700000,00грн. є належним виконанням договірних зобов'язань.

Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 9.2 договору встановлено строк дії договору до 01.10.2006р. Таким чином, договір № 73 від 03.04.2006р. станом на час розгляду даної справи припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку його дії. Станом на 02.10.2006р. відповідач поставки обладнання не здійснив, коштів отриманих за договором в рахунок попередньої оплати позивачу не повернув.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов’язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми. Враховуючи наведену норму, судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача 145 444,17 грн. інфляційних, 26186,30 грн. три відсотки річних.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом визнаються необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі і висловлені в судовому засіданні, про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано.

Виходячи із встановленого судом невиконання відповідачем зобов’язань за договором та приписів норм цивільного законодавства  судова колегія дійшла до висновку, що господарським судом Львівської області з достатньою повнотою встановлені обставини, які входять до предмету доказування у цій справі, їм дана правильна юридична оцінка та вірно застосовані приписи Цивільного кодексу України, тому оскаржуване рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 22.02.2007р. у справі № 4/257-3/41 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.