ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007 року                                                                                   Справа № 22/98-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Торхов Д.О., юрисконсульт юридичного відділу, дов. № 144-4016 від 27.12.2006р.;

відповідача (1) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.49);

відповідача (2) –Хотюшин П.В., юрисконсульт, дов. № 001 від 15.01.2007р.;

відповідача (3) –Маєвська В.М., юрисконсульт юридичного відділу, дов. № 09-18/1160 від 29.12.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007 року

у справі №  22/98-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь

до  В/1 –державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

В/2 –товариства з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг”, м.Донецьк

В/3 –відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, Донецька область, м.Маріуполь

про  стягнення 1 315 грн. 08 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007р. (суддя Пуппо Л.Д.) по справі № 22/98-07 за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь (далі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”) до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (далі –ДП “Придніпровська залізниця” (перший відповідач)), товариства з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг” м.Донецьк (далі –ТОВ “Метінвест холдінг” (другий відповідач)) та відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, Донецька область, м.Маріуполь (далі –ВАТ “МК “Азовсталь” (третій відповідач)) про стягнення  1 315 грн. 08 коп. позов було задоволено та з відповідача-3 на користь позивача було стягнено 1 315 грн. 08 коп. вартості недостачі, 102 грн. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в позові до відповідача-1 та відповідача-2 –відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем-3  договірних зобов’язань по повній та своєчасній поставці продукції, в частині відмови в позові до відповідачів-1,2 –відсутністю вини ДП “Придніпровська залізниця” та посередника в зв’язку зі справним перевезенням вантажу.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач-3 –ВАТ “МК “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області, оскаржує рішення господарського суду на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи, на неналежну правову оцінку господарським судом доводам третього відповідача, зокрема:

- господарським судом не прийнято до уваги, що відповідно до ч.4 п.12 Правил видачі вантажу кількість перевірених вагонів не повинна перевищувати 10% від тих, які прибули одним маршрутом, але не менше двох вагонів;

- також господарським судом не взятий до уваги договір поставки згідно з яким відносини сторін регулюються Статутом залізниць України, відповідно до ст..110 якого відповідальність за вантаж з моменту прийняття до перевезення та до моменту видачі вантажоотримувачу несе залізниця;

- позивачем не надано доказів того, що перевірку було зроблено за його заявкою, а також того, що було перевірено інший вагон, котрий прибув разом зі спірним, що є порушенням ч.4 п.12 Правил видачі вантажу.

Відповідач-1 –ДП “Придніпровська залізниця” –відзив на апеляційну скаргу не надало, правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористалось, як не скористалось правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.83).

Відповідач-2 –ТОВ “Метінвест холдінг” м.Донецьк –у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення скарги заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, також зазначає, що договір поставки ним виконано належним чином, а спір виник внаслідок неналежного виконання договору перевезення.

Позивач –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” –відзив на апеляційну скаргу не надав, але представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників позивача, відповідачів (2,3), перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відкрите акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь”, м. Маріуполь Донецької області відвантажило на адресу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м. Нікополь по залізничним накладним № 48295130 та 48295129 коксовий горішок.

Вантаж отриманий позивачем за договором поставки  від 23.05.06 № ДУК-03/06-9-п, укладеним ним з посередником –товариством з обмеженою відповідальністю “Метінвест холдінг” (ксерокопію договору залучено до матеріалів справи).

Видача вантажу здійснювалась залізницею відповідно до статті 52 Статуту залізниць України з перевіркою маси вантажу за заявкою вантажоодержувача. При цьому виявлена недостача, що підтверджено комерційними актами від 29.06.2006р.  БН № 747287/143 (а.с.11) та від 29.06.2006р. № 747289/145 (а.с.13) .

Продукція оплачена позивачем відповідачу платіжним дорученням від 17.07.06 № 69041, що не заперечується відповідачем-2, підтверджується матеріалами справи (а.с.27), не спростовано відповідачем жодним доказом відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угодою на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як вбачається з комерційного акту від 29.06.2006 БН № 747287/143 та від 29.06.2006р. БН № 747289/145, які складені згідно із Правилами складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.2002р №334,  зареєстрованих в Міністерстві Юстиції України 08.07.2002р за № 567/6855, навантаження у вагонах правильне, рівномірне вище рівня бортів з  шапкою 20 см. Слідів втрати вантажу не виявлено. Люки та двері щільно зачинені,  течі вантажу не виявлено. Вантаж не маркований.

Пунктом 5 Інструкції “Про порядок приймання продукції по кількості №П-6” встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту  встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування, чи ваги вантажу та кількості місць, зазначених у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту, а у разі неправомірної відмови органу транспорту від складання комерційного акту вантажоодержувач зобов'язаний відповідно до діючих на транспорті правил оскаржити цю відмову та здійснити приймання продукції у порядку, передбаченому даною інструкцією.

Оскільки, відповідно до п.5 Інструкції П-6, комерційний акт складено перевізником, складання акта відповідно до вимог Інструкції П-6 не обов’язкове.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей (зазначених у накладних вантажовідправником), а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаться у накладній.

Отже, залізниця вправі перевіряти дані, зазначені відправником у залізничній накладній, але не зобов’язана перевіряти масу усіх вантажів, які вона  приймає до перевезення. Не має також правового значення оцінки того, чи може залізниця при прийнятті вантажу до перевезення побачити недовантаження у вагоні, оскільки Статут та Правила перевезення не передбачають визначення маси вантажу “на око”.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, відповідальність за недостачу повинна бути покладена на вантажовідправника.

Доводи скаржника щодо неприпустимості зазначення в комерційному акті висновків щодо неможливості розміщення в вагоні вагової нестачі також не приймаються, оскільки акт складений у відповідності до Правил складення актів, основним критерієм покладення відповідальності за нестачу на відправника були дані акту щодо справності перевезення, відсутності слідів втрати вантажу, наявності маркування вантажу, різниці між масою, вказаною в накладній та масою, виявленою на станції призначення. Відповідно до частини 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Отже за всі відомості (вага, вологість, рівень навантаження) зазначені в накладній, несе відповідальність вантажовідправник.

Доводи 2-гого відповідача про те, що  актом від 30.06.2006 року, підписаним позивачем (а.с.40), зафіксовано факт поставки продукції в повному обсязі не приймаються, оскільки  зазначеним актом лише зафіксовано кількість відвантаженої, а не  прийнятої позивачем продукції, із змісту цього акту  не вбачається саме яку кількість продукції безпосередньо прийняв позивач.

Враховуючи викладене, доводи скаржника не можуть бути прийняті, а колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок щодо покладання відповідальності за недостачу за угодою про перевезення на вантажовідправника,  правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103- 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007р. по справі № 22/98-07 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко