ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.

№ 2-794/05

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу

Апеляційного суду Закарпатської
області від 19.04.2005 р.

у справі

№ 2-794/05 Виноградівського
районного суду Закарпатської області

за позовом

ОСОБА_1

до

Комерційної виробничо-торгової
фірми “Оптторг” ЛТД у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про

виділ частки майна

в судовому
засіданні взяли участь представники:

позивача:

ОСОБА_1.; ОСОБА_2, дов. реєстр.
НОМЕР_1.;

відповідача:

- не з'явились;

В С Т А Н О В
И В:

У березні 2001 р. громадянин
ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з
позовною заявою, у якій просив зобов'язати Комерційну виробничо-торгову фірму
“Оптторг” ЛТД у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі
-Товариство) виділити в натурі його частку у статутному фонді на суму у розмірі
18 450,00 грн. з передачею у власність магазину Товариства, який знаходиться у м.
Виноградів.

Позовні вимоги громадянин ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що він, будучи засновником Товариства з розміром частки у
статутному фонді 18 450,00 грн. (15,376 %), подав заяву про вихід з числа
засновників з виділенням у натурі відповідної частки зі статутного фонду
Товариства, яка була задоволена рішенням загальних зборів засновників від
27.02.1999 р., та повторно -03.05.1999 р., проте вказане рішення фактично
Товариством не виконується.

Рішенням Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 12.09.2001 р. (суддя Назаров П.О.) позовні
вимоги задоволено: зобов'язано Товариство виділити громадянину ОСОБА_1 частку у
статутному фонді на суму у розмірі 18 450,00 грн. і передати у рахунок частки у
його власність магазин “ІНФОРМАЦІЯ_1”, розташований АДРЕСА_1. Рішення
мотивовано обґрунтованістю позовних вимог громадянина ОСОБА_1 і посиланням на
норми Закону України “Про власність”, Закону України “Про господарські
товариства” та Статуту Товариства.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 13.11.2001 р. рішення Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 12.09.2001 р. скасовано, а провадження по справі
закрито. Ухвала мотивована тим, що загальними зборами засновників Товариства
від 27.02.1999 р. та 03.05.1999 р. не приймалось рішення щодо виходу
громадянина ОСОБА_1 з Товариства та виділення належної йому частки майна у
натурі, а тому для вирішення відповідного питання йому необхідно звернутись до
вищого органу Товариства як того вимагає ст. 59 Закону України “Про
господарські товариства”.

Ухвалою Верховного Суду України від
04.12.2002 р. ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2001 р.
скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні дані про вручення
повістки громадянину ОСОБА_1 щодо слухання справи 13.11.2001 р., що є
порушенням Глави 8 та ст. 94 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 06.03.2003 р. рішення Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 12.09.2001 р. скасовано, а провадження по справі
закрито. Ухвала прийнята з мотивів, наведених в ухвалі Апеляційного суду
Закарпатської області від 13.11.2001 р.

Ухвалою Верховного Суду України від
29.09.2004 р. ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2003 р.
скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала мотивована тим, що громадянин ОСОБА_1 питання про його виключення з
учасників Товариства перед судом не ставив, оскільки спору щодо нього не
виникало, а просив виділити частку у майні Товариства у натурі у зв'язку з
задоволенням загальними зборами засновників Товариства його заяви про вихід та
виділ частки, у зв'язку з чим висновок апеляційного суду про закриття
провадження у справі не ґрунтується на вимогах закону та позбавляє громадянина
ОСОБА_1 права на судовий захист.

Ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 19.04.2005 р. (колегія суддів: Бєляков І.І., Чужа
Ю.Г., Собослой Г.Г.) рішення Виноградівського районного суду Закарпатської
області від 12.09.2001 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції. Ухвала мотивована тим, що на момент її прийняття
власниками магазину “ІНФОРМАЦІЯ_1”, розташованого АДРЕСА_1, є громадянка
ОСОБА_2 та Відкрите акціонерне товариство “Акціонерний банк “Укргазбанк”, які
не залучені до участі у справі, і, крім того, при вирішенні спору не було
залучено до участі у справі усіх засновників Товариства, оскільки виділення
відповідного майна громадянину ОСОБА_1 зачіпає їхні охоронювані законом права
та інтереси.

11.05.2005 р. громадянин ОСОБА_1
звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою, у якій просив ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської області від 19.04.2005 р. скасувати та залишити
в силі рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від
12.09.2001 р. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, громадянин ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що вказане рішення не порушує права засновників Товариства,
а ухвала, яка оскаржується, прийнята з порушенням норм матеріального та
процесуального права, без урахування фактичних обставин справи.

29.12.2006 р. набрав чинності Закон
України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення
підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” від
15.12.2006 р. № 483-V  (далі -Закон №
483-V).

Відповідно до п. п. 5 та 6
Прикінцевих положень Закону № 483-V після набрання чинності цим Законом
касаційні скарги (подання) на судові рішення у справах, передбачених пунктом 2
Прикінцевих положень цього Закону, підлягають розгляду за правилами
Господарського процесуального кодексу України. Касаційні скарги (подання) на
рішення судів у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього
Закону, що подані до набрання чинності цим Законом, по яких провадження не
порушено (не відкрито) Верховним Судом України чи Вищим адміністративним судом
України, передаються для розгляду Вищому господарському суду України.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень
Закону № 483-V після набрання чинності цим Законом заяви і скарги у справах,
передбачених абзацом першим пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 12
Господарського процесуального кодексу України, по яких не порушено (не
відкрито) провадження, розглядаються господарським судом у порядку,
встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

П. 4 частини першої ст. 12 ГПК
України встановлює, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з
корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів.

На виконання вказаних норм законодавства
України Верховний Суд України надіслав до Вищого господарського суду України
цивільну справу № 2-794/05 Виноградівського районного суду Закарпатської
області (разом із касаційною скаргою громадянина ОСОБА_1).

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 12, 86 та 1114 ГПК України, п. п. 2, 5 та 6 Прикінцевих положень
Закону України № 483-V, Вищий господарський суд України ухвалою від 23.03.2007
р. прийняв касаційну скаргу громадянина ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 19.04.2005 р. до провадження.

Товариство не скористалось правом,
наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу
громадянина ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України не надіслало, що не
перешкоджає касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставини справи, застосування загальними судами першої
та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті
рішення та ухвали, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що
касаційна скарга громадянина ОСОБА_1 підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

- громадянин ОСОБА_1 є засновником
Товариства;

- частка громадянина ОСОБА_1 у
статутному фонді Товариства складає 18 450,00 грн. (15,376 %);

- рішенням загальних зборів
засновників Товариства від 27.02.1999 р. вирішено, зокрема,  задовольнити заяву громадянина ОСОБА_1 про
вихід із Товариства та створити у зв'язку з цим розподільчу комісію щодо
розподілу майна, зобов'язавши її до 01.04.1999 р. подати відповідні результати
роботи;

- рішенням загальних зборів
засновників Товариства від 03.05.1999 р. вирішено, зокрема, відкласти вирішення
питання щодо виходу громадянина ОСОБА_1 про вихід із Товариства до з'ясування
результатів перевірки діяльності колишнього директора Товариства ОСОБА_3;

- після прийняття рішень загальних
зборів засновників Товариства від 27.02.999 р. та від 03.05.1999 р. будь-яких
дій, направлених на задоволення заяви громадянина ОСОБА_1 про вихід із
Товариства, здійснено не було.

Відповідно до п. “в” частини першої
ст. 10 Закону України “Про господарські товариства” учасники товариства мають
право вийти в установленому порядку з товариства.

Згідно з частиною першою ст. 54
Закону України “Про господарські товариства” при виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може
бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

До менту звернення громадянина
ОСОБА_1 до Виноградівського районного суду Закарпатської області Товариство, як
зазначено вище, будь-яких дій, направлених на задоволення його заяви про вихід,
не здійснило, чим порушило наведені вище норми Закону України “Про господарські
товариства”, і, відповідно, права громадянина ОСОБА_1 на вихід з товариства та
на одержання вартості частини майна товариства, пропорційній його частці у
статутному фонді.

Тобто, саме бездіяльність
Товариства при вирішенні питання про вихід громадянина ОСОБА_1 стала підставою
його звернення до Виноградівського районного суду Закарпатської області за
захистом порушеного права, а саме -права на вихід з Товариства та на одержання
вартості частини майна Товариства, пропорційній його частці у статутному фонді.

Зазначене звернення здійснено у
відповідності до частини першої ст. 4 ЦПК України (чинного та у редакції на
момент звернення), яка передбачає, що усяка заінтересована особа вправі в
порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом порушеного або
оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з протоколу судового
засідання від 20.07 -12.09.2001 р. та рішення Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 12.09.2001 р., Товариство у судовому засіданні не
заперечувало проти передачі громадянину ОСОБА_1 в натурі магазину
“ІНФОРМАЦІЯ_1”, розташованого АДРЕСА_1, в рахунок виплати вартості частини
майна Товариства, пропорційної його частці у статутному фонді.

За таких обставин колегія суддів
Вищого господарського суду України вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги громадянина ОСОБА_1.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2001 р.,
виходив з того, що суд першої інстанції при його прийнятті вирішив питання про
права та обов'язки осіб, які не були притягнуті до участі у справі. При цьому
суд апеляційної інстанції зазначив, що при прийнятті вказаного рішення не було
залучено осіб, які на момент здійснення апеляційного перегляду рішення є
власниками виділеного громадянину ОСОБА_1 в натурі магазину “ІНФОРМАЦІЯ_1”,
розташованого АДРЕСА_1, а саме -громадянки ОСОБА_2 та Відкритого акціонерного
товариства “Акціонерний банк “Укргазбанк”.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що вказане твердження є необґрунтованим, оскільки п. 4
частини першої ст. 307 ЦПК України (чинного на момент прийняття судом другої
інстанції постанови, яка оскаржується) встановлює, що рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не були притягнуті до участі в справі.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається та судами встановлено, що на момент прийняття місцевим загальним
судом рішення (12.09.2001 р.) магазин “ІНФОРМАЦІЯ_1”, розташований АДРЕСА_1,
належав Товариству, а не громадянці ОСОБА_2 та Відкритому акціонерному
товариству “Акціонерний банк “Укргазбанк”.

Таким чином, рішення
Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2001 р. не
могло зачіпати права та обов'язки вказаних осіб, тому їх і не було притягнуто
до участі у справі.

Враховуючи викладене, колегія
суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що Ухвала
Апеляційного суду Закарпатської області від 19.04.2005 р. підлягає скасуванню,
а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2001
р.  має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 19.04.2005 р. у справі № 2-794/05 Виноградівського
районного суду Закарпатської області скасувати.

Рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 12.09.2001 р. у справі № 2-794/05 залишити в
силі.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало