ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"14" серпня 2007 р.
Справа № 22/119-07-2729

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

при секретарі   -   Юзьковій І. В. та Волощук О.О.,

за участю представників:

від позивача  –Чапліна О.В.  ,

від відповідача –Кармазін С.А.,

від Заступника прокурора Одеської області –Лянна О.А. та Петрюченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційне подання  Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Одеській області та апеляційну скаргу РВ ФДМУ по Одеській області

на  рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2007 р.

у справі   №22/119-07-2729

за позовом РВ ФДМУ по Одеській області, м. Одеса

до СТОВ „Іллічівська птахофабрика”, с. Молодіжне Одеської області

за участю Прокуратури Одеської області, м. Одеса

про розірвання договору та повернення майна до державної власності,

ВСТАНОВИЛА:

28.03.2007 р. (вх. №3304) РВ ФДМУ по Одеській області у господарському суді Одеської області пред’явлено позов до СТОВ „Іллічівська птахофабрика” про розірвання договору купівлі-продажу від 29.09.1995р., укладеного між РВ ФДМУ по Одеській області та Товариством покупців державного сільськогосподарського підприємства птахівницького радгоспу "Одеський", правонаступником якого є СТОВ "Іллічівська птахофабрика", та зобов'язання відповідача повернути позивачу майно, отримане за вказаним договором купівлі-продажу (а.с. 2-3). Свої  вимоги воно мотивувало наступним.

РВ ФДМУ по Одеській області 29.09.1995 р. уклало з товариством покупців державного сільськогосподарського підприємства птахорадгоспу "Одеський" (правонаступник - СТОВ "Іллічівська птахофабрика") договір купівлі-продажу майна державного сільськогосподарського підприємства птахорадгоспу "Одеський", що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне. У зв'язку з невиконанням істотних умов договору щодо сплати за об'єкт приватизації, регіональне відділення звернулося до суду з позовною заявою. Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. зі СТОВ "Іллічівська птахофабрика" було стягнуто борг у сумі 3300340,00 грн. з розстроченням сплати протягом п'яти років, починаючи з 2006 року, щоквартально рівними частками. Також, суд зобов'язав регіональне відділення та СТОВ "Іллічівська птахофабрика" укласти письмову угоду щодо відповідальності за несвоєчасне виконання або невиконання зобов'язань по сплаті боргу СТОВ "Іллічівська птахофабрика" за майно цілісного майнового комплексу державного сільськогосподарського підприємства птахорадгоспу "Одеський" Одеського обласного виробничого об'єднання птахівничої промисловості "Одесптахопром", яка була укладена 20.03.2006р., та підписано акт приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу. Згідно до п.1 вищевказаної Угоди від 20.03.2006р., СТОВ „Іллічівська птахофабрика” зобов'язано було сплатити на користь РВ ФДМУ по Одеській області перший внесок у сумі 165017,00 грн. до 30.03.2006р.. Але, до зазначеного терміну кошти не надійшли на рахунок регіонального відділення, у зв'язку з чим, відповідно до п.2 вищевказаної Угоди, 12.04.2006р. регіональне відділення надіслало відповідачеві претензію №1/2176 про необхідність сплатити пеню за невиконання умов договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу. Відповіді на претензію регіональне відділення не отримало. До часу звернення з цим позовом СТОВ „Іллічівська птахофабрика” не сплачено жодного платежу за об'єкт приватизації за період 2006р.. Відповідно до п.3 вищевказаної угоди, у разі несплати відповідачем двох щоквартальних термінів, визначених у п.1 Угоди, регіональне відділення ФДМУ по Одеській області, починаючи з 2007р., має право звернутися з позовною заявою про розірвання договору купівлі-продажу майна від 29.09.1995р., повернення майна до державної власності, яке було передано за договором купівлі-продажу за актом приймання - передачі від 20.03.2006р. з урахуванням амортизаційних відрахувань. 16.01.2007р. регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області було надіслано претензію щодо розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна до державної власності. Однак, відповіді регіональним відділенням у встановлений законом строк не отримано. В обґрунтування свого позову позивач послався на ст.ст. 611,651 ЦК України, ст.188 ГК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області суду від 23.05.2007р. (а.с. 27), за заявою Заступника прокурора Одеської області від 21.05.2007р. (вх. №11348) про вступ представника цієї прокуратури для участі у справі (а.с. 20), яку він обґрунтовує тим, що зазначений спір зачіпає інтереси держави, тому це є підставою для вступу прокурора у справу, допущено до участі у справі для представництва інтересів держави прокуратуру Одеської області.

08.06.2007 р. (вх. №13015) відповідач надав суду відзив на позов (а.с. 31), в якому він просив провадження по справі зупинити, на підставі ч.1 ст. 79 ГПК України, не визнав позову та просив відмовити, в його задоволенні, оскільки на виконання рішення господарського суду Одеської області від 12 січня 2006 року по справі №17-2-21-10-17/3371 (суддя Зеленов Г.М.) СТОВ "Іллічівська птахофабрика" та РВ ФДМУ в Одеській області розпочали прийом-передачу майна цілісного майнового комплексу Державного сільськогосподарського підприємства птахорадгоспу „Одеський” Одеського виробничого об'єднання птахопромисловості "Одесптахопром" загальною вартістю 00 карбованців (5710340 грн.) і 20 березня склали акт прийому-передачі №816 майна в цілому. Разом з тим, передача майна, відповідно до вимог Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом ФДМУ 25.11.2003р. за №2097, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2003 року за №1201/8522, не здійснена. Відповідно до п.1.1 р.1 Положення, воно "регламентує організацію робіт з упорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу... відповідно до вимог... Закону України... "Про приватизацію державного майна"... та враховуючи Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства Юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Міністерстві Юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року №6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 року за №66/7387). Згідно з п.1.2, "Положення визначає послідовність дій державних органів приватизації та органів, уповноважених управляти державним майном..., під час передачі об'єктів нерухомого майна до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), реорганізації; приватизації цілісних майнових комплексів шляхом викупу...". Відповідно до п.3.1 Положення, „Державний орган приватизації при оформленні договору купівлі - продажу об’єкта, приватизованого як цілісний майновий комплекс шляхом викупу..., складає перелік майна, який є невід'ємним додатком до договору, за формою, що наведена в додатку 3”. Додаток  №3 до Положення передбачає обов'язкове складання продавцем  - Державним органом приватизації опису об'єктів нерухомого майна із зазначенням порядкового номеру, назви,  місцезнаходження об'єкту, інвентарного номеру об'єкту, вартості приватизації на дату оцінки. Але такого додатку позивачем не складено, отже, передача майна не завершена. СТОВ ''Іллічівська птахофабрика" з вирішення зазначеного питання звернулась до РВ ФДМУ в Одеській області з офіційним зверненням щодо надання такого акту прийому - передачі у вигляді додатку №3 до Положення. На дату складання акту від 20 березня 2006 року продавець не зареєстрував нерухомість, відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. №1952-ІУ та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року №6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 року за №66/7387). В інвентарній справі, що знаходиться в Овідіопольському РБТІ, відсутні акти державних комісій щодо приймання підприємства в експлуатацію, матеріали інвентаризації об'єктів нерухомості (технічні паспорти, поверхові плани, тощо), що є перешкодою у прийманні майна, відповідно до договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 29.09.1995р.. Позивачем заявлено віндікаційний позов про повернення майна до державної власності, разом з тим, цілісний майновий комплекс не було зареєстровано належним чином за Державою, тому він не міг бути зареєстрований за підприємством і з цих же причин його не може бути повернуто. За правовою природою повернути можливо лише індивідуально визначене майно, але перелік такого майна в позові не наведено. Тому позов з цієї причини є безпідставним. Разом з тим, положення п.3 угоди щодо можливості розірвання договору є нікчемними і не можуть бути виконані, оскільки термін договору від 29.09.1995р. вийшов 29.09.2000р., тобто договір було укладено на 5 років і через 5 років він припинив свою дію. Будь-які угоди щодо розірвання договору, який припинив свою дію, є нікчемними. З огляду на викладене, на думку апелянта, після належної реєстрації проданого об'єкту, оформлення додатку №3 до Положення, у разі якщо після цього оплата за придбаний об'єкт не буде здійснена, позивач в змозі буде вимагати лише оплати за передане майно або стягнення заборгованості. Вирішення наявної справи неможливе до роз'яснення порядку виконання рішення від 12.01.2006р., за отриманням якого відповідач звернувся до суду 23.05.2007р..

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.06.2007 р. (підписане 15.06.2007р. головуючим суддею - Торчинською Л. О. суддями - Горячук Н. О., Демешиним О. А.) у позові відмовлено (а.с. 63-65). Таке рішення суд мотивував тим, що передача майна, відповідно до вимог Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом ФДМУ 25.11.2003р. за №2097, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003р. №1201/8522, не здійснена. Додатку позивачем не складено, отже, передача майна не завершена. СТОВ "Іллічівська птахофабрика" з метою вирішення зазначеного питання звернулась до РВ ФДМУ в Одеській області з офіційним зверненням щодо надання такого акту прийому - передачі у вигляді додатку №3 до Положення. На дату складання акту від 20.03.2006р. продавець не зареєстрував нерухомість, відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. №1952-ІУ та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за №157/6445 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003р. за №66/7387). В інвентарній справі, що знаходиться в Овідіопольському РБТІ, відсутні акти державних комісій щодо приймання підприємства в експлуатацію, матеріали інвентаризації об'єктів нерухомості (технічні паспорти, поверхові плани, тощо), що є перешкодою у прийманні майна, відповідно до договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу від 29.09.1995р.. Суд, також, звернув увагу на те, що позивач єдиною підставою для розірвання договору №150 купівлі-продажу державного майна при викупі від 29.09.1995р. зазначає факт несплати відповідачем грошових коштів за об’єкт приватизації, але існує рішення господарського суду від 12.01.2006р., де вирішено питання щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов, з тих підстав, що судом при винесені рішення порушено ст.ст. 611,651 ЦК України, якими передбачено правові наслідки невиконання зобов'язання. Так, між РВ ФДМУ по Одеській області та СТОВ «Іллічівська птахофабрика»20.03.2006р. укладено угоду на виконання рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2006р., яким уточнену позовну заяву РВ ФДМУ по Одеській області задоволено, стягнуто суму боргу за договором купівлі-продажу, зобов'язано СТОВ «Іллічівська птахофабрика»у двомісячний термін з моменту набрання рішенням законної сили укласти письмову угоду щодо відповідальності за несвоєчасне виконання, часткове невиконання або невиконання зобов'язань по сплаті суми боргу. Судом винесено рішення в порушення чинного законодавства, оскільки, відповідно до умов вищезазначеної угоди, передбачені строки погашення боргу та наслідки за невиконання умов угоди у вигляді розірвання договору. Так, у п.3 угоди зазначено, що, у разі несплати протягом 2-х щоквартальних термінів сплати боргу, регіональне відділення порушує питання про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення боргу у примусовому порядку та розірвання договору купівлі-продажу, повернення майна до державної власності та відшкодування збитків. Господарський суд Одеської області при розгляді справи, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов до помилкового висновку щодо безпідставності позовних вимог, оскільки позовні вимоги до СТОВ «Іллічівська птахофабрика»про розірвання договору купівлі-продажу по суті не розглядалися у справі №17-2-21-10-17/3371. Враховуючи ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, ст. 29 ГПК України та те, що, як вважає прокурор, в даному випадку спір зачіпає інтереси держави, він вбачив необхідність звернутися з апеляційним поданням в особі РВ ФДМУ по Одеській області.

Розгляд справи було призначено на 17.07.2007 р., про що Заступник прокурора та сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксування судового процесу здійснювалось технічними засобами.

Судова колегія в судовому засіданні 17.07.2007р. задовольнила клопотання відповідача та залучила до матеріалів справи копію інвентарної справи колишнього птахорадгоспу „Одеський”, але відхилила клопотання про відкладення розгляду справи до розгляду господарським судом Одеської області  його заяви про роз’яснення рішення  господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. по справі 17-2-21-10-17/3371, оскільки на думку судової колегії розгляд цієї заяви не впливає на суть вирішення цього спору.

У судовому засіданні 17.07.2007р. з’ясувалось що РВ ФДМ України також звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду з цієї справі, яка надійшла до суду лише 16.07.2007р. однак питання щодо прийняття її до провадження  ще не вирішено .

У зв’язку з цим для вирішення питання про прийняття цієї скарги та об’єднання її із поданням прокурора ухвалою суду від 17.07.2007р. розгляд справи було підкладено на 02.08.2007р. та витребувана у позивача додаткова документація (акт інвентаризації та акт оцінки майна), про що всі учасники процесу були повідомлені належним чином.

В апеляційній скарзі РВ ФДМ України просив скасувати рішення та задовольнити позов на зазначених ним у позові підставах, а також враховуючи те, що місцевий суд необґрунтовано послався у рішенні на Положення про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом ФДМУ 25.11.2003р. за №2097, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003р. №1201/8522.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2007р. РВ ФДМ України відновлено процесуальний строк на подання цієї скарги, її прийнято до розгляду, об’єднано в одно провадження з апеляційним поданням прокурора та призначено до розгляду на 02.08.2007р., про що всі учасники процесу були повідомлені належним чином.

Відповідач письмовий відзив на апеляційне подання та апеляційну скаргу не надав.

У судовому засіданні 02.08.2007р. представник позивача надав суду витребувану копію акту оцінки майна яку суд залучив до матеріалів справи. Судова колегія також дослідила надану представником позивача для огляду документацію по приватизації майна державного сільськогосподарському підприємству птахорадгосп „Одеський” Одеського обласного виробничого об’єднання птахопромисловості „Одесптахопром”, в тому числі інвентаризаційні відомості станом на 01.09.1995р., тобто на момент укладання спірного договору від 29.09.1995р.

Судова колегія задовольнила клопотання представника відповідача про залучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме актів прийому об’єктів в експлуатацію, листування відповідача з позивачем, довідку про джерела фінансування об’єктів, ухвалу господарського суду Одеської області від 23.08.2007р. по справі 17-2-21-10-17/3371.

За клопотанням представника відповідача судова колегія оглянула наявний в нього екземпляр оригіналу угоди від 20.03.2006р., укладеної між позивачем та відповідачем,  у якому на відміну від екземпляру угоди наявного у матеріалах справи відсутня печатка позивача. Однак  відхилила його клопотання  про допит у якості свідка керівника позивача –Козлова щодо факту прославлення печатки на зазначеній угоді, оскільки допит свідків не передбачений ГПК України .

Судова колегія (двічі) відхилила клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи до розгляду господарським судом Одеської області його заяви про роз’яснення рішення господарського суду Одеської області від  12.01.2006р. по справі  17-2-21-10-17/3371, оскільки на думку судової колегії розгляд цієї заяви не впливає на суть вирішення цього спору.

Представник скаржника (Заступника прокурора) в усних поясненнях наданих апеляційному суду в судовому засіданні 02.08.2007р. підтримав  апеляційне подання і просив його задовольнити на  викладених у ньому підставах.

Представник скаржника (позивача) в усних поясненнях наданих апеляційному суду  в судовому засіданні 02.08.2007р.  підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити на  викладених у ній підставах.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні апеляційного подання і скарги та залишити рішення без змін, оскільки воно відповідає фактичним обставина справи та вимогам чинного законодавства. Проте він звернув увагу апеляційного суду на те, що місцевий суд не врахував його доводи щодо нікчемності угоди від 20.03.2006р. та укладеного на виконання суду акту. Він підтвердив що заборгованість за  спірним договором має місце, але вважав що несплата боргу виникла з вини позивача, який належним чином не оформив всі необхідні документи. Крім того він зазначив, що відповідач не має право вимагати розірвання спірного договору , оскільки звертався до суду з вимогою про стягнення пені за ним.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва з 02.08.2007р. до 14.08.2007р. о 12.00, про що учасники процесу були повідомлені в судовому засіданні 02.08.2007р. при оголошенні ухвали та  під особистий  розпис.

Після перерви в судове засідання 14.08.2007р. з’явився представник позивача - Чапліна яка приймала участь в попередньому судовому засіданні, замість прокурора Лянної з’явився прокурор - Петрюченко.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, хоча був повідомлений належним чином про день та місце продовження судового засідання і судова колегія, враховуючи думку інших учасників процесу, прийняла рішення про закінчення розгляду справи за його відсутністю.

За згодою представників Заступника прокурора і позивача , згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 14.08.2007р. оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представників Заступника прокурора і сторін, ознайомившись з доводами апеляційного подання і скарги , дослідивши фактичні обставини      та наявні у матеріалах справи  докази (в т. ч. надані сторонами додаткові докази),  відповідність викладеним  у рішенні висновкам  цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційне подання  та апеляційна скарга підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи  РВ ФДМУ по Одеській області (далі по тексту –позивач) уклало 29.09.1995р. з товариством покупців державного сільськогосподарського підприємства птахорадгоспу "Одеський" ( правонаступником якого є СТОВ "Іллічівська птахофабрика" –відповідач по цієї справі) договір №150 купівлі-продажу  державного майна при викупі (далі по тексту –Договір), відповідно до умов якого позивач продав, а попередник відповідача придбав у власність майно державного сільськогосподарського підприємства птахорадгосп „Одеський” Одеського обласного виробничого об’єднання птахопромисловості „Одесптахопром”, що знаходиться за адресою Одеська область, Овідіопольський  район , с. Молодіжне(а.с.52-56). Сторони,  передбачили (серед інших ) такі умови Договору:

- майно підприємства включає в себе усі його активи та пасиви, інвентар, устаткування, обладнання та інше майно згідно акту інвентаризації  (абз.2 п.1.1. Договору);

- згідно акту оцінки цілісного майнового комплексу , затвердженого 27.09.1995р. керівником позивача вартість цілісного майнового комплексу, що відчужується складає  572 226 000 000 карбованців ( п.1.3.Договору);

- продано цей майновий комплекс  за 571 034 000 000 карбованців (п.1.4 Договору);

- при цьому безоплатно  покупцю передано майно на загальну суму 154 200 000 000 карбованців ;  частину вартості майна, а саме на суму 86 800 000 000 карбованців покупець повинен був оплатити майновими сертифікатами, а частину –330 034 000 000 карбованців за рахунок грошових коштів трудового колективу покупця з розстрочкою на п’ять років (п.2.2 Договору);

- право власності на зазначене майно до покупця переходить  з моменту підписання договору (п.1.2 Договору);

- передача об’єкту здійснюється згідно акту приймання передачі, підписаного сторонами (п.3.2.Договору);

- продавець має право відмовитись від договору у разі якщо покупець не сплатить зазначену у договорі ціну (п.7.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі з рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. у справі №17-2-21-10-17/3371, яке набуло законної сили і встановлені яким факти, відповідно до ст.35 ГПК України, мають преюдиціальне значення при вирішенні цього спору, відповідач не виконав свої зобов’язання на сплаті вартості майна в сумі 330 034 000 000 карбованців і має заборгованість у сумі 3 300 340 грн. Вказаним судовим рішення з відповідача стягнуто зазначену заборгованість з розстрочкою платежу на п’ять років, починаючи з 2006р. поквартально. Крім того суд зобов’язав відповідача укласти з позивачем угоду щодо відповідальності за несвоєчасне виконання або не виконання зобов’язань по сплаті боргу в сумі 3 300 340 грн., а позивача скласти акт прийому передачі майна за Договором. (а.с.48-50).

На виконання вищевказаного судового рішення сторони 20.03.2006р. уклали угоду (далі по тексту –Угода) у пункті першому якої зазначили встановлений судовим рішенням порядок та умови  погашення відповідачем заборгованості, тобто повторили п.2 резолютивної частини цього судового рішення, а також виконали вимогу суду, щодо встановлення відповідальності за несвоєчасне виконання або не виконання зобов’язань по сплаті боргу в сумі 3 300 340 грн., зазначивши у п.3 Угоди, що у разі порушення терміну щоквартальної сплати визначеної у п.1 Угоди (тобто  у п.2 резолютивної частини  судового рішення по справі №17-2-21-10-17/3371) позивач має право порушувати питання про розірвання Договору.(а.с.57-58).

Крім того на виконання зазначеного судового рішення сторони уклали акт прийому передачі майна в якому зазначили що позивач передав, а відповідач прийняв майно цілісного майнового комплексу державного сільськогосподарського підприємства птахорадгосп „Одеський” Одеського обласного виробничого об’єднання птахопромисловості „Одесптахопром”  вартістю 00 карбованців (а.с.59).

Позивач 28.03.2007р. звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в якому стверджує, що відповідач не виконав рішення господарського суду Одеської області  від 12.01.2006р. у справі №17-2-21-10-17/3371 та умови вищезазначеної Угоди і не сплатив у встановлені ними строки грошові кошти які він повинен сплатити у 2006 році незважаючи на надіслану йому , в порядку ст.188 ГК України, претензію  щодо розірвання Договору (а.с.4), а тому просить розірвати Договір та повернути йому майно.

Як вбачається з вищезазначеного судового рішення та Угоди на час звернення позивача до суду з цим позовом відповідач повинен був здійснити наступні платежі: 165 017,00 грн. -  зі строком оплати 30.03.2006р.;  165 017,00 грн. - зі строком оплати 30.06.2006р.; 165 017,00 грн. –зі строком оплати 30.09.2006р.; 165 017,00 грн. –зі  строком оплати 30.12.2006р., а всього сплатити у 2006р. - 660 068 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд послався на такі підстави:

- на момент розгляду спору не завершена передача майна за спірним договором у порядку передбаченому Положенням про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затвердженого Наказом ФДМУ 25.11.2003р. за №2097, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2003р. №1201/8522, а саме не складено акт у формі передбаченій  додатком  №3 зазначеного Положення ;

- продавець (позивач)  на дату складання акту від 20.03.2006р. не зареєстрував нерухомість, відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. №1952-ІУ та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за №157/6445  (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003р. за №66/7387);

- в інвентарній справі, що знаходиться в Овідіопольському РБТІ, відсутні акти державних комісій щодо приймання підприємства в експлуатацію, матеріали інвентаризації об'єктів нерухомості (технічні паспорти, поверхові плани, тощо), що є перешкодою у прийманні майна, відповідно до договору купівлі - продажу цілісного майнового комплексу від 29.09.1995р.;

- позивач єдиною підставою для розірвання договору №150 купівлі-продажу державного майна при викупі від 29.09.1995р. зазначив факт несплати відповідачем грошових коштів за об’єкт приватизації, але існує рішення господарського суду від 12.01.2006р., де вирішено питання щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором.

Слід зазначити, що такі ж самі доводи щодо необґрунтованості позову навів відповідач у своєму відзиві на позов (а.с.31).

Проте з цими з цими доводами та висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Дійсно на момент складання сторонами акту прийому передачі майна (20.03.2006р.)  набрало сили Положенням про впорядкування передачі об'єктів нерухомого майна, приватизованих у складі цілісного майнового комплексу або переданих до статутного фонду господарського товариства, затверджене Наказом ФДМУ 25.11.2003р. за №2097 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23.12.2003р. №1201/8522  (далі  по тексту –Положення), у додатку №3 до якого була визначена форма акуту прийому передачі майна приватизованого у складі цілісного майнового комплексу і складений сторонами акт від 20.03.2006р. не відповідає вимогам вищезазначеній формі акту.

Однак ця невідповідність не може бути підставою для відмові у задоволенні позову з огляду на таке.

Встановлено, що після  укладання Договору, у порушення його умов, сторони не склали акт прийому передачі зазначеного в ньому майна.

Проте, по -перше, правовідносини по купівлі продажу майна за спірним Договором виникли до набрання сили вищезазначеного Положення і тому передбачений умовами Договору акт прийому передачі міг складатись у вільній формі і не повинен був відповідати зазначеній у додатку №3 Положення формі. По-друге, незважаючи на не укладення сторонами своєчасно акту прийому передачі позивач виконав свої зобов’язання за Договором, а саме передав майно відповідачу (його попереднику) і той фактично володіє та користується цим майновим комплексом,  починаючи з моменту укладення Договору. По-третє, акт прийому передачі майна від 20.03.2006р. складався на виконання рішення   господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. у справі №17-2-21-10-17/3371 в якому не зазначалось що він повинен відповідати вимогам додатку №3 до Положення  та бути нотаріально посвідчений, як то вважає відповідач.

Слід зазначити що відповідач з моменту укладення Договору і до цього часу не звертався до суду з вимогами про зобов’язання  позивача виконати умови Договору  в частині складання акту і що у зв’язку з цим  він не може користуватись майном та не просив  суд зобов’язати позивача усунути перешкоди в користуванні та/або зобов’язати позивача передати йому майно, тобто фактично визнав факт передачі йому майна та користування ним  незважаючи на не укладення акту.

За таких обставин судова колегія вважає, що факт укладання сторонами акту на виконання рішення суду, який не відповідає вимогам додатку №3 до Положення і який не засвідчено нотаріально не може бути підставою для визнання факту нездійснення (не закінчення) процесу передачі майна .

Більш того не укладення своєчасно акту передачі не може бути підставою для невиконання відповідачем умов Договору та Угоди по оплаті отриманого за Договором майна та не може вважатись невиконанням кредитором свого зобов’язання по передачі майна яке позбавило боржника можливості виконати свої зобов’язання по оплаті вартості майна.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд необґрунтовано послався на ці обставини як на підставу відмови у позові.

Той факт, що продавець (позивач) на дату складання акту від 20.03.2006р. не зареєстрував нерухомість, відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. №1952-ІУ та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. №7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за №157/6445  (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.01.2003р. №6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003р. за №66/7387  також не може бути підставою для звільнення відповідача від обов’язку виконати умови Договору та Угоди по оплаті вартості майна, оскільки  умовами Договору на позивача (продавця) не покладався такий обов’язок і відповідно він не повинен був здійснювати цих дій. Крім того  на момент укладення Договору ці нормативні акти ще не існували. Слід зазначити, що  рішенням господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. у справі №17-2-21-10-17/3371 та умовами укладеної на його підставі Угоди  на позивача (продавця) також не покладався такий обов’язок.

Крім того не здійснення зазначених дій (реєстрації нерухомості) не передбачених ні умовами Договору ні Угоди при наявності факту реальної передачі майна у володіння та користування відповідача (його попередника)  також не може вважатись невиконанням кредитором свого зобов’язання по передачі майна яке позбавило боржника можливості виконати свої зобов’язання по оплаті вартості майна.

Слід зазначити що відповідач з моменту укладення Договору і до цього часу також не звертався до суду з вимогами про зобов’язання  позивача здійснити зазначену реєстрацію.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд також необґрунтовано визнав ці обставини як  підстави відмови у задоволенні позову.

Посилання місцевого суд на інвентаризаційну справу, що знаходиться в Овідіопольському РБТІ, а саме на факт відсутності актів державних комісій щодо приймання підприємства в експлуатацію, матеріалів інвентаризації об'єктів нерухомості (технічні паспорти, поверхові плани, тощо)  на думку судової колегії також не можуть бути підставою для відмові у позові, оскільки відсутність цієї документації не позбавила відповідача (його попередника) можливості фактично  прийняти майно у володіння та користування і він не відмовився від його прийняття  незважаючи на відсутність цих документів та використовує його, тобто погодився з таким положенням, а тому повинен був виконувати умови Договору та Угоди.

Судова колегія категорично не погоджується з висновком місцевого суду про те : „... що позивач єдиною підставою для розірвання договору №150 купівлі-продажу державного майна при викупі від 29.09.1995р. зазначив факт несплати відповідачем грошових коштів за об’єкт приватизації, незважаючи на те, але  існує рішення господарського суду від 12.01.2006р., де вирішено питання щодо стягнення заборгованості за зазначеним вище договором”.

Так, як вбачається із змісту та суті позову, позивач, крім порушення відповідачем  умов Договору, посилається у позові на невиконання ним (відповідачем ) рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. у справі №17-2-21-10-17/3371 та умов Угоди, а також на норми матеріального права, а саме  на ст.611 і ст. 651 ЦК України та ст.188 ГК України.

Угода, враховуючі висновки викладені у рішенні господарського суду Одеської області від 12.01.2006р. у справі №17-2-21-10-17/3371, за своїм змістом та суттю є  невід’ємною частиною Договору, хоча це прямо і не зазначено у тексті Угоди.

Слід зазначити, що вищевказане судове рішення (про покладення на сторін зобов’язання укласти угоду про відповідальність за нездійснення розрахунків за Договором)  набуло законної сили і відповідно до ст.124 Конституції України є обов’язковим до виконання сторонами, а укладена на виконання цього рішення Угода, яка була  підписана обома сторонами, не визнана в судовому порядку недійсною.

Посилання відповідача у відзиві на те, що положення  п.3 Угоди  (щодо можливості розірвання Договору) є нікчемними і не можуть бути виконані, оскільки термін Договору вийшов 29.09.2000 року (договір на думку відповідача було укладено на п’ять років і через п’ять років він припинив дію, а тому будь-які угоди щодо розірвання договору, який припинив дію є нікчемними), не можуть прийматись до уваги з огляду на таке.

Так Договором встановлено  п’ятирічний строк здійснення відповідачем ( його попередником) оплати вартості майна грошовими коштами трудового колективу. Проте строк дії самого Договору (а не конкретних зобов’язань по ньому ) його умовами не визначено, а тому посилання відповідача на те, що строк дії Договору „вийшов  29.09.2000 року” є помилковими і не ґрунтуються на Договорі та чинному законодавстві.

Слід зазначити , що при розгляді справи господарським судом Одеської області  справі №17-2-21-10-17/3371 відповідач визнавав  зазначену заборгованість, тобто визнавав на 12.01.2006р. (дата ухвалення судового рішення по зазначеній справі) наявність договірних відносин –дії Договору та наявності в нього зобов’язання виконати його умови.

Судова колегія також вважає необґрунтованими доводи відповідача, що зазначена Угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки вона укладалась не за вільним волевиявленням сторін, а на вимогу суду, а тому необхідності в нотаріальному посвідченні її немає. Наявність одному екземплярі Угоди печатки позивача і відсутність її на екземплярі який  знаходиться  у відповідача також не може свідчити про її нікчемність, оскільки цю Угоду підписано керівником  позивача і цей факт відповідач не заперечує.

Відповідно до ст.161 , ст.162 і 216 ЦК УРСР в редакції 1963р., яка діяла на момент укладання Договору, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, зобов’язання припиняються виконання  проведеним належним чином. Такі ж положення щодо виконання зобов’язання закріплені у ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, які набрали чинності з 01.01.2004р. і діяли на час укладання Угоди.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку, що, по-перше, строк дії Договору не закінчився; по-друге, Угода укладена сторонами на виконання рішення суду є невід’ємною частиною Договору і є чинною, а тому умови цієї угоди є обов’язковими для виконання відповідачем.

Відповідач ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надав доказів виконання ним покладених Договором, рішенням суду та Угодою обов’язку по сплаті вартості майна, а саме платежів за 2006рік. Більш того в суді апеляційної інстанції він визнав факт нездійсненні цих платежів.

Угода, як зазначалось вище, передбачає можливість розірвання Договору у разі не здійснення відповідачем зазначених платежів. Така ж можливість передбачена п.7.2  Договору.

Стаття 611 та ст. 651 ЦК України (на які послався позивач у позові) також передбачає можливість розірвання договору в судовому порядку у разі невиконання (неналежного виконання) одної із сторін договірних зобов’язань. Пунктом 5 ст.27 Закону України  „Про приватизацію державного майна” також передбачено, що на вимогу однієї  із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано за рішенням суду в разі невиконання  іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Матеріали справи свідчать, що позивач здійснив дії передбачені ст.188 ГК України (попередження про розірвання Договору).

З викладеного вбачається, що відповідач не виконав своїх зобов’язань за Договором та Угодою і позивач відповідно до умов Договору та Угоди та на підставі зазначених ним у позові норм матеріального права, а саме ст.611 та 651 ЦК України має право вимагати розірвання цього договору та повернення майна в судовому порядку.

Посилання відповідача на те, що позивач відповідно до умов Договору мав право або пред’являти вимогу про стягнення пені за невиконання відповідачем умов Договору (а таке право як стверджує відповідач позивач  вже реалізував) або вимагати  його розірвання, тобто не має право на обидві вимоги (або одно або інше) не може прийматись до уваги, оскільки по-перше, таке обмеження  прав позивача суперечить чинному законодавству, а по-друге, в Угоди позивачу надано право як на стягнення пені і збитків так і  на розірвання договору.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд неповно з'ясував фактичні обставини, що мають значення для справи і його висновки не відповідають цим обставинам  та наявним у справі доказам.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення  або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до приписів ст.103 ГПК України, нового рішення про задоволення позову в повному обсягу.

Слід зазначити, що доводи відповідача що  заявлена позивачем позовна вимога  про повернення майна по своєї суті є віндикаційним позовом, а тому без визначення конкретного майна та його  індивідуальний особливостей задоволення цієї вимоги не можливе , на думку судової колегії є хибними з огляду на таке.

Віндикаційним позовом є вимога невододіючого власника до вододіючого невласника про вилучення індивідуально визначеного майна з його незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). При цьому особою, яка зобов’язана повернути майно повинен виступати незаконний володілець фактично вододіючий цим майном на момент пред’явлення вимоги.

Відповідно до ст.387 ЦК України позов може бути пред’явлено  тільки тоді, коли відповідач незаконно заволодів майном, зокрема тоді, коли майно відповідачеві передавав не позивач - власник майна, а інша особа яка не є власником цього майна.  Якщо відповідачеві майно передано позивачем (власником) , останній може витребувати його, пред’явивши позов: або про визнання правочину недійсним і про повернення сторін до первісного стану;  або про розірвання договору і про покладення на відповідача обов’язку повернути раніше передана за договором майно; або про повернення майна у зв’язку з односторонньою (передбаченою законом) відмовою від договору; або повернення безпідставно набутого майна ; або про повернення майна, переданого відповідачу на строк, у зв’язку з закінченням строку договору.

Враховуючи, що у даному випадку майно було передано відповідачу його власником за Договором то вимогу про повернення цього майна, поряд з вимогою про  розірвання Договору не можна вважати віндикаційним позовом, а тому до цього позову  не можна застосовувати зазначені відповідачем положення.

Слід зазначити, що відповідачу за Договором передавався цілісний майновий комплекс, а  конкретний перелік майна що входить до складу цього комплексу  визначено в актах (відомостях) інвентаризації  станом на 01.09.1995р., тобто на момент укладання Договору і саме це майно повинен повернути відповідач позивачу.

Та обставина, що відповідач частково сплатив вартість майна не може бути перепоною у розірванні Договору та поверненні майна, а питання про повернення грошових коштів сплачених відповідачем знаходиться за межами цього спору, оскільки  позивачем заявлені вимоги про розірвання договору, а не визнання його недійсним де необхідно застосовувати реституцію.

Задовольняючи позовні вимоги судова колегія вважає за необхідне відповідно до наданих їй ст.84 ГПК України повноважень встановити строк для повернення відповідачем майна позивачу.

Враховуючи , що позов задовольняється повністю, а позивач та прокурор звільнені згідно чинного законодавства від сплати державного мита та витрат на ІТЗ судового процесу судова колегія, відповідно до ст.49 ГПК України, стягує  державне мито в доход держави, а витрати на ІТЗ судового процесу на рахунок державного підприємства „Судовий інформаційний центр” з відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, п.5 ст.27 Закону України  „Про приватизацію державного майна” , ст.161 , ст.162 і 216 ЦК УРСР (в редакції 1963р.),  ст.ст.526, 611 і 651 ЦК України, ст.ст.188 і 193 ГК України ,  ст.ст. 99, 101-105  ГПК  України, колегія суддів –

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційне подання  Заступника прокурора Одеської області та апеляційну скаргу  Регіонального відділення  Фонду державного майна України  по Одеській області на рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2007 р. у справі №22/119-07-2729 ––задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 08.06.2007 р. у справі   №22/119-07-2729 –скасувати.

3. Позов Регіонального відділення  Фонду державного майна України по Одеській області до СТОВ „Іллічівська птахофабрика”, с. Молодіжне Одеської області –задовольнити.

Розірвати договір    купівлі продажу державного майна при викупі від 29.09.1995р. №150  , укладений між Регіональним відділенням  Фонду державного майна України по Одеській області  та Товариством покупців державного сільськогосподарського підприємства птахівницького радгоспу "Одеський" Одеського обласного виробничого об’єднання птахопромисловості „Одесптахопром”, правонаступником якого є  відповідач - СТОВ "Іллічівська птахофабрика" Одеська область, Овідіопольський район, с Молодіжне.

Зобов’язати відповідача - СТОВ „Іллічівська птахофабрика” (Одеська область, Овідіопольський район, с Молодіжне ) повернути позивачу - Регіональному відділенню  Фонду державного майна України  по Одеській області у строк до 01.11.2007 року  цілісний майновий комплекс (який раніше належав державному сільськогосподарському підприємству птахорадгосп „Одеський” Одеського обласного виробничого об’єднання птахопромисловості „Одесптахопром”), що знаходиться  за адресою  Одеська область , Овідіопольський район, с Молодіжне, згідно переліку  майна зазначеному в акті (відомостях) інвентаризації  майна державного сільськогосподарського підприємства птахорадгосп „Одеський” Одеського обласного виробничого об’єднання птахопромисловості „Одесптахопром” - станом на 01.09.1995р.

Стягнути з СТОВ „Іллічівська птахофабрика”, Одеська область ,Овідіопольський район, с Молодіжне :

а) в доход Державного бюджету України –85 грн.  державного мита (від сплати якого при зверненні до суду з позовом позивача звільнено);

б)  в доход Державного бюджету України – 42,50 грн. державного мита (від сплати якого при зверненні до суду з апеляційною скаргою позивача звільнено).

в) в доход Державного бюджету України – 42,50 грн. державного мита (від сплати якого при зверненні до суду з апеляційним поданням прокурора  звільнено)

г) на користь   державного підприємства „Судовий інформаційний центр”  - 118 грн. витрат на ІТЗ господарського процесу (від сплати яких позивача  звільнено при зверненні до суду з позовом.)

4. Доручити господарському суду Одеської області видати відповідно до цієї постанови накази.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена  у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                                           Мирошниченко М. А.

Судді:                                                                                          Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Постанову підписано  16.08.2007 р.