ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 23/74

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів :

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Коробенко Г.П.

розглянувши

касаційну скаргу
СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі

на
постанову від 18.04.2007 р. Запорізького апеляційного господарського суду

у справі
№ 23/74  господарського суду Запорізької області

за позовом
Казенного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат"

до
СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі

за скаргою
СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі

на
дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області Департаменту Державної виконавчої служби

За участю представників сторін:

позивач –не з’явились,

відповідач –Вініченко О.В. дов. від 22.05.2007 р.,

Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області Департаменту Державної виконавчої служби - не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.02.2007 р. (суддя  - Садовий І.В.) скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області Департаменту Державної виконавчої служби задоволено. Визнано недійсною Постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області № 828/2 від 11.12.2006 р. про стягнення з боржника виконавчого збору. Визнано недійсною Постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області № 828/2 від 11.12.2006 р. про стягнення витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. (судді –Кагітіна Л.П., Колодій Н.А., Радченко О.П.) ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.02.2007 року у справі № 23/74 скасовано. Залишено без задоволення заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі про визнання недійсними постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області Департаменту Державної виконавчої служби від 11.12.2006 р. № 828/2 про стягнення виконавчого збору та постанови Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області Департаменту Державної виконавчої служби від 11.12.2006 року № 828/2 про стягнення витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити без змін ухвалу місцевого господарського суду, мотивуючи скарги порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 23.07.2007 р. у зв’язку з відпусткою судді Фролової Г.М. для перегляду в касаційному порядку справи № 23/74, призначеної до розгляду на 24.07.2007 р. утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий –Муравйов О.В., судді – Полянський А.Г., Коробенко Г.П.

Позивач та представник Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області Департаменту Державної виконавчої служби не скористались наданим процесуальним правом участі у суду касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ господарського суду Запорізької області № 23/74 від 21.12.2004 р., виданий господарським судом Запорізької області про стягнення з  відповідача суми 203 грн. був втрачений при пересилці, у зв’язку з поверненням виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.08.2006 р. видано дублікат наказу по справі № 23/74 про стягнення зі Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі на користь Казенного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" 85 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

31.10.2006 р. дублікат наказу суду разом із заявою № 25/02-2487 про відкриття виконавчого провадження був направлений позивачем до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області. Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби  Запорізької області від 13.11.2006 р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу суду № 23/74 від 21.04.2004 р. Зазначеною постановою встановлено строк для добровільного виконання наказу до 20.11.2006 року.

Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Запорізької області від 14.12.2006 р. закінчене виконавче провадження з виконання наказу суду № 23/74, у зв’язку із сплатою Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі заборгованості за наказом суду від 21.04.2004 року у повному обсязі.

11.12.2006 р.  виконавчим органом винесено постанови № 828/2 про стягнення з  боржника виконавчого збору у розмірі 10% від фактично стягненої суми та про стягнення витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 11,58 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Правові наслідки добровільного виконання рішення передбачені ч. 4 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження": "у разі повного добровільного виконання рішення боржником у встановлений для добровільного виконання строк державний виконавець складає про це акт, який є підставою для закінчення виконавчого провадження".

З наведеної норми вбачається, що добровільним вважається виконання, яке здійснено у відведений для цього строк.

Частиною 5 цієї ж статті Закону передбачено, що якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Отже, після закінчення строку для добровільного виконання розпочинається стадія примусового виконання.

Частиною 1 ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Апеляційним господарським судом було встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2006 р. із супровідним листом від 14.11.2006 р. № 8090/06 були направлені сторонам 14.11.2006 р., тобто наступного ж дня.

Разом з цим, згідно платіжного доручення № 848 від 29.11.2006 р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі сплачено за наказом суду № 23/74 лише 29.11.2006 р.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційної інстанції про можливість боржника виконати вимоги постанови та добровільно сплатити 203 грн. судових витрат в останній день строку.

Оскільки у встановлений семиденний строк боржник суму боргу не сплатив, для стягнення виконавчого збору були підстави.

Крім того, витрати на проведення виконавчих дій в сумі 11,56 грн. підтверджені актом державного виконавця № 828/2 від 11.12.2006 року і складаються із вартості обкладинки виконавчого провадження, листів, конверту, паперу, скоб та скріпок.

За таких обставин, апеляційним господарським судом було зроблено правомірний висновок про обґрунтованість винесеної постанови про стягнення витрат на провадження виконавчих дій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.ст.85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою представника відповідача оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі залишити  без задоволення.

Постанову від 18.04.2007 року Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 23/74 Господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов О.В.

Судді                                                                                             Полянський А.Г.

Коробенко Г.П.