ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.08.07р.

Справа № 7/268-07

За позовом  Приватного підприємства  "Москва", м. Дніпропетровськ

До  Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради, м. Дніпропетровськ

Про визнання права власності

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: адвокат Ліпінська О.А., дов. № б/н від 05.03.2007р.;

від відповідача: завідуючий юридичним відділом Юрков Е.О., дов. № 4/314 від 26.04.2007р.;

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Москва" (м. Дніпропетровськ) з урахуванням заяви, що надійшла до господарського суду 09.08.2007р., просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на підземний пішохідний перехід літ. Д-1, з ганком, забудови 1962 року, загальною площею 723, 3 кв.м, по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровськ, без акту введення в експлуатацію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів від 20.03.1992р. № 139 Малому підприємству "Профі", правонаступником якого є позивач, надано дозвіл на будівництво торговельних приміщень в підземному переході по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровську. В подальшому, позивач здійснював будівництво торговельних приміщень самостійно, за рахунок власних коштів та матеріалів. За останні роки внаслідок забудови підземного пішохідного переходу створений єдиний торговельний комплекс, універмаг "Москва", загальною площею 335, 54 кв. м, який складається з 21 торговельного приміщення, коридору, споруд виносної вітрини, двох тамбурів-шлюзів, кладової, який, як будівельний об’єкт, знаходиться на балансі позивача. Таким чином, підземний перехід разом з побудованими та належними позивачу торговельними площами протягом 15 років знаходиться у безперервному, добросовісному, відкритому користуванні позивача. Позивач несе всі необхідні витрати на його утримання та обслуговування. Позивач зазначає, що власник підземного переходу невідомий, за весь час користування позивачем підземним пішохідним переходом ніхто не проявив наміру про його витребування. Враховуючи час користування спірним нерухомим майном, позивач вважає, що має підстави для визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю. Між тим, Амур-Нижньодніпровська районна у місті Дніпропетровську рада (м. Дніпропетровськ) звернулася до Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" з заявою про взяття на облік спірного майна як безхазяйного. На думку позивача, дії відповідача є наслідком невизнання та оспорювання прав позивача на спірне майно.

Відповідач не заперечує обставини користування позивачем протягом тривалого часу підземним пішохідним переходом, його утримання та обслуговування. Відповідач просить вирішити спір відповідно до законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 20.03.1992р. № 139 надано згоду Малому Дніпропетровському підприємству „Профі” обладнати в підземному переході через вул. Білостоцького торговельні приміщення, Мале Дніпропетровське підприємство „Профі” зобов’язано здійснити в підземному переході ремонтно-будівельні роботи.

Внаслідок реорганізації Малого Дніпропетровського підприємства „Профі” створене Підприємство „Москва” (зареєстроване рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 14.03.1992р., реєстраційний номер 2520), в подальшому –Приватне підприємство „Москва” (зареєстроване розпорядженням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська № 2103-Р від 29.11.1993р.).

Таким, чином з 1992 року підземний пішохідний перехід по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровськ (надалі –спірне майно) знаходиться у користуванні Приватного підприємства „Москва”.

Обставини користування позивачем спірним майном протягом тривалого часу супроводжувалися договорами оренди спірного майна. Так, з 01.01.1993р. Підприємство „Москва”, а потім –Приватне підприємство „Москва” орендувало підземний пішохідний перехід по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровську (підземний пішохідний перехід у районі Воронцовського шляхопроводу) за договором оренди, укладеним з  Управлінням комунального господарства міськвиконкому. В подальшому, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.11.2001р. № 2758 „Про прийняття на баланс підземного пішохідного переходу у районі Воронцовського шляхопроводу” підземний пішохідний перехід у районі Воронцовського шляхопроводу передано на баланс Державному комунальному підприємству „Дніпроавтоміст”, правонаступником якого є Міське комунальне підприємство „Дніпроавтоміст”. Відповідно, змінився орендодавець спірного майна.

Відповідно до постанови господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2006р. у справі № А7/380-06 за позовом  Приватного підприємства "Москва" до відповідача-1: Дніпропетровської міської ради, відповідача-2: виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міське комунальне підприємство "Дніпроавтоміст" про визнання недійсним рішення, яка набрала законної сили, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.11.2001р. № 2758 „Про прийняття на баланс підземного пішохідного переходу у районі Воронцовського шляхопроводу” визнане недійсним з підстав не доведеності належності до комунальної власності міста спірного майна.

З 22.01.2007р. спірне майно прийняте на баланс позивачем та знаходиться у позивача на балансі на час вирішення спору в суді, що позивач підтвердив довідкою від 23.04.2007р. № 71.

В подальшому, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2007р. у справі № 10/92-07 за позовом Приватного підприємства "Москва" до Міського комунального підприємства "Дніпроавтоміст" про визнання недійсним договору оренди, визнано недійсним договір оренди підземних пішохідних переходів від 01.02.2002р. (з додатковими угодами до нього від 01.04.2004р. та від 01.08.2005р.), укладений між Державним комунальним підприємством "Дніпроавтоміст" та Приватним підприємством «Москва».

За викладеного, користуючись спірним майном, позивач, як орендар, укладав договори  оренди цього майна, як майна, що належить до комунальної власності міста, в той час як до комунальної власності міста спірне майно не належало.

Будь-які інші особи за час користування позивачем спірним майном не заявляли своїх прав на це майно (протилежне не доведено у даній справі та не вбачається з судових рішень у справах № А7/380-06 та № 10/92-07).

Відповідно до дозволу, наданого рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 20.03.1992р. № 139, позивач обладнав в підземному переході (спірному майні) торговельні приміщення.

Так, згідно даних, приведених в Звіті про оцінку торговельних приміщень універмагу "Москва", розташованих в підземному переході за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, виконаному Товариством з обмеженою відповідальністю "КПД-Консалтинг" (сертифікат суб’єкта оціночної діяльності № 5148/06 від 28.09.2006р.), рік побудови підземного пішохідного переходу –1969; конфігурація споруди на плані –прямокутної форми під вул. Білостоцького паралельно пр. ім. Газети "Правда"; підземний перехід виконаний по коридорній схемі; в переході вздовж стін його довжини розташовані торговельні приміщення, огороджені металевими (алюмінієвими) перегородками з заповненням із скла, нерозривно пов’язані з земельною ділянкою та основними несучими конструкціями пішохідного переходу металевими стойками на бетонному фундаменті; загальна довжина підземного пішохідного переходу –122, 2 м, загальна площа тунелю –733, 2 кв.м, площа торговельних приміщень, що оцінюються, - 335, 54 кв.м, будівельних обсяг торговельних приміщень, що оцінюються, - 1034, 8 кв.м, висота торговельних приміщень –2, 57 м.

Також, право власності позивача на торгові приміщення в підземному пішохідному переході (літ. Д-1) в м. Дніпропетровськ по вул. Білостоцького, 2а, зареєстроване Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", номер витягу 14458445.

За станом на 08.08.2007р.  Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" виготовлений технічний паспорт на підземний пішохідний перехід по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровську (літ. Д-1), загальна площа якого становить 723, 3 кв.м.

З технічного плану (плану підземного пішохідного переходу, журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень громадського чи виробничого будинку) вбачається забудова підземного переходу приміщеннями, в тому числі торговельними.

Отже, позивач добросовісно (згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська) заволодів спірним майном та з березня 1992 року продовжує відкрито безперервно ним володіти.

Між тим, 19.07.2007р., вих. № 5/371, Амур-Нижньодніпровська районна рада м. Дніпропетровська звернулася до Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" з заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, а саме підземного пішохідного переходу в районі Воронцовського шляхопроводу по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровську.

З огляду на викладені обставини, позивач просить визнати за ним право власності на спірне майно за набувальною давністю, що і є предметом спору.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо  не  випливає  із  закону  або  незаконність  набуття  права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти  років  або рухомим майном - протягом п'яти років,  набуває право власності на це майно (набувальна давність),  якщо  інше  не встановлено цим Кодексом. Згідно ч.2 цієї ж статті особа,  яка заявляє про давність володіння, може приєднати до  часу свого володіння увесь час,  протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Виходячи із змісту статті 344 Цивільного кодексу України набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном.

Володіння має бути добросовісним, інакше кажучи обставини, у зв’язку з якими виникло  володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Володіння має бути  відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов’язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Як вже зазначалося, з березня 1992 року та на момент звернення до  господарського суду підземний пішохідний перехід по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровську, знаходився у відкритому і безперервному правомірному володінні та користуванні позивача, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень  Цивільного кодексу України, Цивільний кодексу України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з п.8 Прикінцевих та  перехідних положень  Цивільного кодексу України правила  статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три  роки до набрання чинності цим  Кодексом.

Зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що за умови володіння на 31.12.2000 року ( на  день, що на  три роки передує  дню набрання чинності Цивільним кодексом України) застосовуються правила ст. 344 Цивільного кодексу України, а до набувальної давності зараховується весь строк володіння.

З урахуванням вищенаведених норм цивільного законодавства на цивільні відносини за даним спором, які продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України, розповсюджуються норми статті 344 Цивільного кодексу України, в зв’язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вбачає підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно без акту введення в експлуатацію, оскільки спір не ґрунтується на обставинах нового будівництва спірного майна, спірне майно існує з 1969 року, позивач ним користується з 1992 року, спірне майно функціонує (експлуатується) за своїм цільовим призначенням ще на час отримання його позивачем для забудови торговельними приміщеннями.

В виникненні даного спору суд не вбачає вини відповідача, тому згідно приписів ст. 49 ГПК України судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати Приватне підприємство "Москва" (49090, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, ідентифікаційний код 19437863) власником за набувальною давністю нерухомого майна - підземного пішохідного переходу, літ. Д-1, з ґанком, забудови 1962 року, загальною площею 723, 3 кв.м, по вул. Білостоцького, 2а в м. Дніпропетровськ, без акту введення в експлуатацію.

Судові витрати віднести на позивача.

Повернути Приватному підприємству "Москва" (49090, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, 2а, ідентифікаційний код 19437863) зайво сплачене згідно платіжного доручення № 17 від 25.07.2007р., що знаходиться в матеріалах справи, державне мито в сумі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., про що видати довідку.

Суддя                                                                                                   Л.А.Коваль

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України, - 13.08.2007р.