ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.07
р.
Справа № 4/171а

Господарський суд Донецької області
у складі головуючого судді Гринько С.Ю.

при секретарі судового засідання
Уханьової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали
позовної  заяви:

за позовом -              Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 м. Добропілля

до відповідача -         Головної державної інспекції на
Автомобільному транспорті в особі Територіального

управління Головної державної інспекції на
Автомобільному транспорті в Донецькій

області

про скасування постанови про
накладення штрафних санкцій № НОМЕР_1

за участю представників
сторін:

від позивача - ОСОБА_2 - довіреність
від 04.06.2007р., ОСОБА_1- підприємець,

від відповідача - Коржів Ю.М. -
довіреність від 18.10.2006р.,

в с т а н о в и в:

Представники сторін відмовились від
здійснення технічної фіксації судового процесу.

Фізична особа - приватний підприємець
ОСОБА_1 м.Добропілля звернулась з адміністративним позовом до Головної
державної інспекції на Автомобільному транспорті в особі Територіального
управління Головної державної інспекції на Автомобільному транспорті в
Донецькій                                     області про
скасування постанови про накладення штрафних санкцій № НОМЕР_1

Вважає, що постанова підлягає
скасуванню з наступних підстав:

-          в постанові не зазначена суть
порушення та підстави для проведення перевірки;

-          автомобіль є не легковим автомобілем,
а пасажирським, так як він має 13 посадочних місць;

-          максимальний розмір штрафу, який може
бути застосований за порушення, вказане в абзаці 3 частини 1 ст. 60 Закону
України “Про автомобільний транспорт”, не перевищує  тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, що дорівнює 510грн. відповідачем накладений штраф в розмірі 1700грн.;

-          автомобіль, який перевірявся не
здійснював перевезення пасажирів на момент перевірки.

-    перевірка дотримання автомобільними
перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт здійснюється не
частіше одного разу на квартал, а ця перевірка проводилася двічі: у
26.01.2007р. та 02.02.2007р. і за обидва рази покладалися незаконно штрафні
санкції.

В підтвердження позовних вимог
надані постанова про накладення фінансових санкцій, ліцензія, договір, таблиця
вартості проїзду.

У відповідності з статтею 71
Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач заперечує проти позову на
тій підставі, що посадові особи управління Головної державної інспекції на
Автомобільному транспорті в Донецькій області
спільно з посадовими особами МРВ - 1 УМВС України в Донецькій області,
згідно графіку рейдових перевірок на січень 2007року у відповідності до
завдання на перевірку № НОМЕР_2 на пункту 14
Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006р. “Про порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті” здійснювали державний контроль на
автомобільному транспорті у Донецькій області по проспекту Київському у місті
Донецьку. Під час проведення рейдової перевірки зупинено автотранспортний засіб
марки ГАЗ 322132 державний номер НОМЕР_3, який належить на праві власності
позивачу - суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Добропілля,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, за кермом якого був водій ОСОБА_3. У водія
автобуса були відсутні передбачені статтею 39 Закону України  “Про автомобільний транспорт” документи,
згідно яких виконуються перевезення пасажирів загального користування, на
підставі чого згідно статті 60 вказаного Закону на власника автомобільного
засобу покладено штраф в розмірі 1700грн.

З розміром штрафу не погоджується
позивач, вважаючи, що абзац третій частини 1 статті 60 Закону України “Про
автомобільний транспорт”, який вказаний у постанові про накладання штрафу, не
передбачає відповідальності за відсутність документів, а передбачає
відповідальність за відсутність ліцензійної картки, розмір штрафу за цю
відповідальність передбачений не 100 неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, а в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

2

Дослідивши надані документи,
заслухавши представників сторін, суд встановив, що за свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця, ОСОБА_1 за ідентифікаційним номером
НОМЕР_4 набрала статус підприємця.

Згідно зі статті 4 Закону України
від 07.02.91р. № 698-XII “Про підприємництво” (далі - ЗУ № 698), підприємці
мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку
діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Особливості регулювання
окремих видів підприємництва встановлюється законодавством. Так, Законом
України від 01.06.2000року № 1775-III “Про ліцензування певних видів
господарської діяльності” (далі - ЗУ № 1775) визначено види господарської
діяльності і, які підлягають обов'язковому ліцензуванню з придбанням ліцензії
(спеціального дозволу), до яких відноситься і господарська діяльність з надання
послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на
таксі).

Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України 24.11.2005року № 803, зареєстрованого в Міністерстві юстиції
України 12 грудня 2005року за № 1487/11767 розроблено Положення про ліцензійну
картку, яка надається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг
з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та до ліцензії з надання послуг
з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.

Це Положення установлює порядок
заповнення та видачі ліцензійних карток, які додаються до ліцензії з надання
послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на
таксі) та до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на
таксі (далі - ліцензійні картки).

Видачу ліцензійних карток здійснює
Головна державна інспекція на автомобільному транспорті
(Головавтотрансінспекція).

Ліцензійна картка - це документ,
який додається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) або до ліцензії з надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на таксі й видається на кожний автомобільний
транспортний засіб.

За ліцензією № НОМЕР_5 Міністерства
транспорту та зв'язку України ОСОБА_1 надано право на надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу та
таксі) на внутрішнім перевезенням строком з 16.09.2006року по 15.09.2011р.

Але ліцензійну картку, яка є
бланком сурової звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та
автомобільного транспортного засобу ОСОБА_1 до суду не представила.

За схемою маршруту, погодженого УДАІ
УМВС України в Донецькій області рух автобуса стосувався маршруту “Білозерське
- Донецьк”.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 розділу
другого Ліцензійних умов (1775) передбачено, що суб'єкти господарювання, які
надають послуги з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом
загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх
багажу та таксі), відповідно до отриманої ліцензії повинні дотримуватися норм
чинного законодавства про автомобільний транспорт і забезпечувати, зокрема,
виконання Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту,
затверджених постановою № 176.

Міністерством транспорту та зв'язку
України наказом від 25.05.2006р. № 503 затверджені Типові форми квитків на
проїзд пасажирів і перевезення багажу автомобільним транспортом на міжміських і
приміських маршрутах для реалізації автостанціями.

Цим же наказом установлено, що
вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про
перевізника, страховика та страхову суму вносяться у квитки друкованим
способом. Тарифна вартість (для приміських та міжміських маршрутів)
установлюється шляхом множення покілометрового тарифу на відстань від початку
маршруту до середини тарифної зони.

Згідно з пунктом 19 Правил надання
послуг пасажирського автомобільного транспорту пасажирський перевізник здійснює
перевезення пасажирів за квитками, форма яких затверджується у встановленому
законодавством порядку. Статтею 38 Закону № 2344-III визначено, що для пасажира
квиток на проїзд в автобусі і на перевезення багажу (для пільгового проїзду) -
посвідчення особи встановленого зразка) є документом на перевезення на
автобусних маршрутах загального користування, так само, як  і
ліцензія - для пасажирського перевізника, посвідчення водія та
реєстраційні документи на транспортний засіб - для водія автобуса.

3

Являючись перевізником в розумінні
пункту першого статті 29 Закону України “Про автомобільний транспорт” (далі -
ЗУ № 3492), ОСОБА_1 як суб'єкт господарювання, зобов'язана виконувати вимоги,
встановлені статтею 34 названого Закону, зокрема, повинна забезпечити водія
відповідною документацією:

-      оформлені належним чином посвідчення
водія відповідної категорії;

-          реєстраційні документи на
транспортний засіб;

-          ліцензійна картка;

-          дорожній лист;

-          квитково-касовий лист;

-          схема маршруту;

-          розклад руху;

-          таблиця вартості проїзду (крім
міських перевезень);

-          інші документи, передбачені
законодавством України.

Перелік документів, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення викладені у статтях 39 та 48 ЗУ № 3492, а
за відсутність їх встановлена відповідальність статтею 60 названого Закону.

У відповідності з статтею 6 Закону
України “Про автомобільний транспорт” Верховною радою України визначені основні
напрямки державної політики у сфері автомобільного транспорту, законодавчі
основи її реалізації і визначені органи державного контролю за недопущенням
надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільними перевізниками,
які одержали відповідні ліцензії та ліцензійні картки на транспортні засоби
порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Територіальне управління
Головавтотрансінспекції в Донецькій області згідно графіка проведення перевірок
на січень 2007року надало завдання № 000136 державному інспектором Овчаренко
І.М. для проведення рейдової перевірки автотранспорту від 26.01.2007р. з
переліку питань згідно пункту 15 “Порядку здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті” спільно з фахівцями МРВ-14,18.

Посадовими особами територіального
управління Головавтотрансінспекції в Донецькій області разом з посадовими
особами МРВ-14,18 УМВС України в Донецькій області згідно графіку та завдання
на перевірку у відповідності з пунктом 14 Постанови Кабінету міністрів України
№ 1567 від 8.11.2006р. “Порядок здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті”, 26 січня 2007рокув о 15годині 40хвилин проведена
рейдова перевірка додержання вимог наявності визначених статтями 39 і 48 ЗУ №
3492 документів, на підставі яких здійснюються пасажирські перевезення.

Під час перевірки автомобільного
транспортного засобу  марки ГАЗ  322132, номерний знак НОМЕР_3, серії і номер
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6  МРЕВ
ДАІ м.Добропілля, за кермом якого був водій ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, документ, що посвідчує особу водія ІНФОРМАЦІЯ_2, з номером
дорожнього листа НОМЕР_7, серії і номер
ліцензійної картки та строку її дії НОМЕР_8. до 15.09.2011р., за якою
складений акт № НОМЕР_9, встановлено:

-          під час перевірки водієм транспорту
здійснювалась перевезення пасажирів з АС “Путилоський” м.Донецька в до АС
м.Добропілля;

-          водій не мав при собі оформлену
належним чином розклад руху, схему маршруту, таблиці вартості проїзду,
квитково-касовий лист.

Водій транспортного засобу пояснив,
що перевіз пасажирів відбувався з АС “Путиловський” як резервний автомобіль з
дозволу начальника вокзалу, а пробиті чеки за послуги забрані контролером
вокзалу на виїзді.

Суд вважає, що відповідач правомірно у
відповідності з вимогами Закону України “Про автомобільний транспорт застосував
до суб'єкта господарювання - ОСОБА_1 м. Добропілля  фінансові санкції у розмірі ста
неоподаткованих мінімумів доходів громадян в розмірі 1700грн., так як діючим
законодавством передбачено здійснювати будь-які перевезення пасажирів тільки з
дотриманням статті 39 Закону України “Про автомобільний транспорт” і ніяких
відступів від цього положення в законодавстві не існує.

За тим, що позивач не довів свої
позовні вимоги в частині знаходження у водія під час рейдової перевірки
дотримання законодавства про автомобільний транспорт, який зокрема, погодився з
викладеними в акті перевірки встановленими порушеннями, суд вважає постанову відповідача
підставною, а за тим, в позові відмовляє.

Посилання позивача на неправомірність
проведення перевірки, являється незаконним за наступним:

Порядок проведення планових
перевірок фінансово-господарської діяльності підприємств уставлено Указом
Президента України “Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької
діяльності” від 23.07.98р. № 817/98 (далі - Указ № 817/98), зі змінами та
доповненнями. Його дія поширюється на контролюючи органи, перелічені у статті 5
цього Указу:

4

-          органи державної податкової служби;

-          митні органи;

-          органи державного казначейства;

-          органи державної
контрольно-ревізійної служби.

Відповідач у цьому виключному
переліку не згаданий, оскільки дотримання правил автомобільного законодавства
та інших нормативів - це господарська, але не фінансова-господарська
діяльність.

Періодичність проведення перевірок
дотримання перевізниками вимог автомобільного законодавства встановлено в
самому Законі України “Про автомобільний транспорт”, яке відповідачем не
порушено, виходячи з вищеперелічених раніше графіка, завдання, погодження з
начальником МРВ-14,18 УМВС України в Донецькій області тощо.

Таким чином, за наданими сторонами
документами вбачається, що відповідачу надано право та були всі правові
підстави для проведення перевірки оздоровчого комплексу

Крім цього, позивач посилався на
невірне посилання відповідача у Постанові, яка оскаржується,  на абзац 3 частини 1 статті 60 Закону України
“Про автомобільний транспорт”. Цей факт не приймається до уваги, оскільки
застосована фінансова санкція за відсутність у водія на час здійснення ним
перевірки оформленої належним чином схему маршруту, розкладу руху та
квитково-касового листа, за що передбачена фінансова санкція статтею 60 вказаного
Закону.

Приймаючи до уваги, що позивач не
довів свої вимоги, на нього покладаються судові витрати.

На підставі Законів  України “Про автомобільний транспорт” ,“Про
підприємництво”, Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006р. “Про порядок здійснення
державного контролю на автомобільному транспорті”, Наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України 24.11.2005року № 803, яким розроблено Положення
про ліцензійну картку” та, керуючись п. 3 Розділу VII “Прикінцеві та перехідні
положення”, статтями 94-98, 162-164, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, господарський суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у позові суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Добропілля до Головної державної
інспекції на Автомобільному транспорті в особі Територіального управління
Головної державної інспекції на Автомобільному транспорті в Донецькій області
про скасування постанови про накладення штрафних санкцій №НОМЕР_1.

Суддя

Постанова господарського суду може
бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через місцевий
господарський суд. Повний текст постанови оголошений 22.06.2007р.

Надруковано 3 екз.:

до справи,

позивачу,

відповідачу.