ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"10" липня 2007 р.                                                           Справа № 13/275-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Контрольно-ревізійного  управління в Херсонській області

до Міського  комунального  підприємства "Херсонелектротранс"

за участю представників:

позивача –Продченко Л.Л. (головного контролера-ревізора), Давиденка Р.С. (головного спеціаліста-юрисконсульта),

відповідача –Шума І.О. (юрисконсульта), Вердиш Г.А. (начальника планово-економічного відділу),

про стягнення з відповідача, з урахуванням зменшених позовних вимог за заявою від 10 липня 2007 року, в інтересах держави збитків від безпідставно нарахованих та виплачених доплат і надбавок працівникам підприємства в сумі 5061грн, нарахувань до цільових фондів в сумі 1872 грн,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на наявності у позивача права за статтею 10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” на пред’явлення позовів про стягнення і інтересах держави збитків від безпідставно нарахованих та виплачених сум, які виявлені при проведенні перевірки відповідача.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на законність виплачених сум.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до визначення наданого у пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного судочинства України. А тому, враховуючи суб’єктний склад оспорюваних правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір підвідомчий господарським  судам України.

З матеріалів справи слідує, що в період з 24 листопада по 29 грудня 2006 року Контрольно-ревізійним управлінням в Херсонській області проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності Міського комунального підприємства „Херсонелектротранс” за період з 1 січня 2004 року по 30 вересня 2006 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки  № 06-11.3 (а.с. 5- 16).

Під час проведення цієї перевірки  виявлено, що відповідачем допущені порушення статті 15 Закону України „Про оплату праці” та пункту 3.1.4. Галузевої угоди, котрі пов’язані з тим, що при відсутності в колективному договорі умов запровадження та визначення розмірів надбавок і доплат керівникам, спеціалістам та службовцям за збільшення  обсягів робіт, в період з січня 2004 року по вересень 2006 року за наказами директора підприємства здійснювались  доплати 4 працівникам за збільшення обсягу робіт. За  цих обставин контролюючим органом визначено суму зайво виплачених доплат в розмірі 5061 грн, а тому відповідно зайво перераховано до державних цільових фондів здійснених нарахувань на таку заробітну плату в розмірі 1872 грн.

Основні засади функціонування та діяльності державної контрольно-ревізійної служби в Україні визначені Законом України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні.

Зокрема, статтями 1 та 2 названого Закону встановлено, що державна контрольно-ревізійна служба складається з Головного контрольно-ревізійного управління України, контрольно-ревізійних управлінь в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійних підрозділів (відділів, груп) в районах, містах і районах у містах.  Головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування. Державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті. Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті. Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим за змістом статті 10 цього ж Закону Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право за пунктом 8 серед іншого у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства, а за пунктом 10 – звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З викладених правових положень вбачається, що контрольно-ревізійним органам надано право звернення до суду саме в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Цими приписами законодавцем не визначено конкретних випадків та способів (з обранням конкретного способу)  захисту порушених прав держави, а тому судом враховується при вирішенні спору у даній справі характер та вид сум які є предметом стягнення.

Так, фактично, як слідує з акту ревізії  та довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, відповідач є комунальним підприємством, підпорядкованим Управлінню транспорту та зв’язку виконавчого комітету Херсонської міської ради, з комунальною формою власності.

За таких обставин, будь-які виплати, які здійснюються цим підприємством за незаконних дій його керівництва (посадових осіб), спричинюють збитки самому підприємству, а не державі в цілому, а тому стягнення позивачем зайво сплачених сум, здійснених підприємством своїм працівникам, на користь держави є необґрунтованим, оскільки згідно до частини 1 статті 63 Господарського кодексу України комунальне підприємство діє на основі комунальної власності територіальної громади, а згідно до статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування, а не держава та її органи. Звернення позивача з таким позовом є помилковим, так як при стягненні зайво виплачених сум підприємством на користь своїх працівників, позивачем пропонується випадок повторної виплати цих же сум на користь держави.

Таким чином в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі  зазначених правових норм і керуючись статтями 58-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –13 липня 2007 року.

Суддя                                                                  М.К. Закурін