ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.07.07 р.                                                                               Справа № 40/156

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пальчак О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом дочірнього підприємства державної акціонерної компанії „Хліб України” „Оленівський комбінат хлібопродуктів” смт.Оленівка

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське” с. Луганське

про стягнення 43684 грн. 99  коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача Лихач О.В. - представник

від відповідача Тузова О.В. - представник

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлені вимоги про стягнення боргу в сумі 41500 грн. 80 коп., пені в сумі 2184 грн. 19 коп. згідно договору купівлі-продажу борошна № 405 від 12.12.06р.

Відповідач визнав суму боргу, однак просив суд зменшити розмір пені та з урахуванням складного фінансового стану підприємства відповідно до вимог п.6 ст.83 ГПК України надати йому відстрочку виконання рішення.

З’ясувавши  фактичні  обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію  відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників сторін, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що згідно з  п. 1.1 укладеного між  договору № 405 від 12.12.06р. дочірнє підприємство державної акціонерної компанії „Хліб України” „Оленівський комбінат хлібопродуктів”, далі Продавець, взяв на себе обов’язки передати у власність товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське”, далі Покупець, товар в кількості, номенклатурі, якості та строки, передбачені договором.

Покупець у свою чергу зобов’язаний прийняти товар та здійснити його оплату згідно договору.

20 та 21 грудня 2006р. Продавець передав у власність Покупця товару на  загальну  суму 41500 грн. 80 коп.

Факт постачання товару підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.05.07р. підписаного сторонами без зауважень та пропозицій.

Пунктом 4.2 договору сторонами ухвалено порядок розрахунків, зокрема: оплата товару здійснюється з безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця або в готівковій формі через касу Продавця протягом 10 банківських днів з дати передачі товару Покупцю.

Відповідач свої зобов’язання не виконав, товар отримав, однак його оплату не провів, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 41500 грн. 80 коп., який позивач намагається стягнути.

Згідно п. 5.1 договору у випадку порушення строку оплати відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання зобов’язань, позивачем пред’явлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 2184 грн. 19 коп.

Судом надана належна правова оцінка правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки і сторони досягли істотних його умов щодо  предмету, ціни, строку його дії, тому в розумінні п. 2 ст. 180 ГК України він вважається укладеним, а саме, подія та прагнення сторін на його укладення відбулося, що знайшло своє відображення у пунктах 1.1,2.1,3.1 та 4.2 договору.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, коли інше не встановлено договором, законом або витикає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України( ст.9 ЦК України).

Сторонами у справі є суб’єкти господарювання у розумінні статті 55 ГК України.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом та звичаїв ділового обігу та припинятися  за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 6 статті 265 ГК України законодавець ще раз підтвердив принцип за котрим "розведено" договір поставки та купівлі – продажу: реалізація суб’єктами господарювання товарів негосподарським суб’єктам здійснюється за правилами про договори купівлі - продажу.

Наявність боргу підтверджено фактичними обставинами та доказами у справі, поясненнями представників сторін. За такими обставинами позов щодо стягнення з відповідача  основного боргу в сумі 41500 грн. 80 коп. обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Стаття 230 ГК України визначає поняття штрафних санкцій, а стаття 231 ГК України визначає їх розмір.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тому позов щодо стягнення з відповідача пені в сумі 2184 грн. 19 коп. також  обґрунтовано та підлягає задоволенню,  так як міра відповідальності знайшла своє підтвердження в договорі і відповідає вимогам законодавства.

Витрати по держмиту та по судовому процесу покладаються на відповідача згідно ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Заперечення відповідача щодо зменшення розміру пені та  надання відстрочки виконання не приймаються судом, оскільки суперечить чинному законодавству за наступними обставинами,:

-          стаття 233 ГК України дійсно передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій;

-          однак вирішуючи питання про зменшення штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, суд повинен об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, що заслуговують на увагу, майнового стану сторін, які беруть участь у зобов’язанні, ступеня виконання зобов’язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення;

-          підставою для надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення;

-          крім того вимоги цієї статті надають право, а не обов’язок надати певний час для виконання рішення суду;

-          проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання;

-          боржником по справі не доведено, що даний випадок є винятковим та мають місце обставин, що ускладнюють виконання судового акту або роблять його виконання неможливим;

-          відсутні первинні документи, наявність кредиторської заборгованості, які б підтверджували важкий фінансовий стан його підприємства.

Тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені та надання йому відстрочки виконання рішення суду слід відмовити як необґрунтовано заявленого.

Суддя може оголосити в судовому засіданні тільки вступну та резолютивну частини рішення за наявності згоди на це представників як позивача, так і відповідача, присутніх у засіданні. Сторони дали згоду суду на оголошення скороченого тексту судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 599, 655, ч. 2 ст. 712 ЦК України, ст. ст.  193, 202, 230, 232, 264, п. 6 ст.265 ГК України, ст. ст. 22, 44, 47, 49, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Луганське”, 85662, Донецька область, Маріїнський район, с. Луганське, вул. Лазо, 1, ід. код 30349040, р/р 9711 у Безбалансовому відділенні Маріїнська філія ГУ ПІБ в Донецькій області, МФО 334635, на користь:

- дочірнього підприємства державної акціонерної компанії „Хліб України” „Оленівський комбінат хлібопродуктів”, 85710, Донецька область, Волноваський район, смт. Оленівка, ід. код 30492847, р/р 0393 у філії „Відділення Промінвестбанку у м. Докучаєвськ Донецької області”, МФО 334204, борг в сумі 41500 грн. 80 коп.,  пеню в сумі 2184 грн. 19 коп.,  витрати  по  держмиту в сумі  436 грн. 85 коп.,  витрати по забезпеченню судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.,  видавши наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Дата підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84 ГПК України, - 13.07.07р.