ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА                                                                                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.07                                                                                 Справа  № 04/68-75 (4/52-75)

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого –судді                                        Давид Л.Л.

Суддів                                                            Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове ремонтно-будівельне управління “Серпантина” б/н від 30.05.2007 року

на рішення Господарського суду Волинської області від 18.05.2007 року

у справі № 04/68-75

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Шляхове ремонтно-будівельне управління “Серпантина”, м. Луцьк.

до Акціонерного товариства відкритого типу “Волиньрембуд”, м.Луцьк.

про визнання права власності на майно згідно переліку, даного в позовній заяві (а.с. 3-4)

за участю представників сторін:

від позивача: Аманжаєв Б.Б. –директор; Мацей А.М. –представник (довіреність від 10.04.2006 р.)

від відповідача: Шимчишин І.С. –представник (доручення б/н від 11.07.2007 р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.05.2007 р. у справі №04/68-75 відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління «Серпантина», м. Луцьк (надалі –Позивач) до Акціонерного товариства відкритого типу «Волиньрембуд», м. Луцьк (надалі –Відповідач) про визнання права власності на майно, придбане по договору купівлі-продажу від 01.09.2003 р.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Позивач не здійснивши у встановленому законом порядку реєстрацію прав власності на нерухоме майно, звернувся з позовом про визнання на нього права власності після розірвання договору купівлі-продажу, коли у відповідності до вимог ст. 653 ЦК України зобов‘язання по договору були припинені.

Не погодившись з прийнятим рішення Позивач звернувся з апеляційною скаргою, вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: невірно визначено як підставу відмови в позові розірвання договору купівлі-продажу майна, оскільки зі змісту п.4 ст. 653 ЦК України вбачається, що сторони договору не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов‘язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом також не враховано того, що сторонами у договорі визначено момент переходу права власності на майно. Крім того, Позивачем виконано інші умови договору – працевлаштовано працівників, здійснено оплату заборгованості по заробітній платі, тощо. Щодо необхідності нотаріального посвідчення договору та перебування майна на балансі підприємства , як доказу права власності , такі висновки місцевого господарського суду , на думку скаржника, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому є безпідставними.

Сукупність зазначених положень скаржник вважає достатньою підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи та зібрані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін виникли на підставі укладеного сторонами 01.09.2003 р. договору про викуп сукупних валових активів цілісного майнового комплексу –шляхового ремонтно-будівельного управління АТВТ «Волиньребуд», що знаходиться в м. Луцьку, провулок Дорожній 4. Даний договір розірвано рішенням Господарського суду Волинської області від 20.12.2005 р. (справа №7/118-91, а.с.37) в зв‘язку з неповною оплатою Позивачем вартості майна.

28.04.2006 р. Позивач звернувся в суд з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно, придбане ним по договору купівлі-продажу від 01.09.2003 р.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.07.2006 р. у справі №4/52-75 в задоволенні позову відмовлено з покликанням на ст. 35 ГПК України (а.с.37-39).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006 р. (а.с.60-63) вищеназване рішення скасовано, позов задоволено (а.с.60-63).

Постановою Вищого господарського суду України рішення Господарського суду Волинської області від 18.07.2006 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2006 р. у справі №4/52-75 скасовано, а матеріали справи передано суду першої інстанції для нового розгляду (а.с.79-82).

Оскаржуваним рішенням Господарського суду Волинської області від 18.05.2007 р. в позові відмовлено (а.с.178-179).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судовою колегією встановлено наступне.

01.09.2003 р. сторони уклали договір про викуп сукупних валових активів цілісного майнового комплексу –шляхового ремонтно-будівельного управління АТВТ «Волиньрембуд», що знаходиться в м. Луцьку , провулок Дорожній, 4. При укладенні договору сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі предмету угоди (цілісний майновий комплекс) та його вартості –448 900 грн., порядку оплати та передачі майна. Пунктом 3.1. Договору сторони передбачили, що право власності на майно переходить до Покупця –ТзОВ Шляхово ремонтно-будівельного управління «Серпантина»з моменту підписання даного договору.

На момент укладення договору діяв Цивільний Кодекс УСРС (1963 р.) У відповідності до вимог ч.1 ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором .

Як вбачається з п. 3.1 Договору сторони домовились про те, що право власності на майно у покупця виникає з моменту підписання даного договору, що не суперечить вимогам чинного на час укладення договору законодавства. У цьому ж пункті сторони зазначили, що перехід права власності підтверджується актом прийому-передачі майна, що є невід’ємною частиною даного договору.. З оглянутих в судовому засіданні оригіналів Договору від 01.09.2003 р. та додатку до договору від 01.09.2003 р. – акту прийому-передачі основних засобів - вбачається, що такі відповідають наявним в матеріалах справи копіям (а.с.11-12) і містять лише одну дату складання 01 вересня 2003 р.

З наведеного вище слідує, що доводи Відповідача про те, що передача майна не відбувалась і останній не мав на меті відчуження майна є надуманим.

Щодо розірвання договору купівлі-продажу від 01.09.2003 р. рішенням Господарського суду Волинської області від 20.12.2005 р. у справі №7/118-91 і, як наслідок, відсутність у Позивача підстав для визнання за ним права власності на спірне майно в зв‘язку з припиненням зобов‘язання по договору, судова колегія зазначає наступне.

Договір купівлі-продажу розірваний рішенням Господарського суду Волинської області від 20.12.2005 р. у справі №7/118-91, тобто після часткового виконання сторонами його умов, а саме:  передачі майна Позивачу по акту прийому передачі майна (як невід‘ємної частини договору від 01.09.2003 р., перерахування Позивачем на виконання договору 43 тис. грн. платіжними дорученнями № 27,31,32,47,98,103,319,327 (а.с.114-117) і прийняття таких Відповідачем.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 653 ЦК України у разі якщо договір розривається у судовому порядку , зобов‘язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов‘язанням до моменту зміни або розірвання договору , якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку договором, зокрема, конкретизовано режим майна, на суму сплачених коштів, яке поверненню не підлягає незалежно від причин, в тому числі і банкрутства організації однієї із сторін (п. 6.4 Договору від 01.09.2003 р.)

Аналізуючи п. 6.4 Договору та вимоги ст. 653 ЦК України, місцевий господарський суд безпідставно дійшов висновку про те, що сторонами обумовлено повернення неоплаченого майна у разі розірвання договору, оскільки такі умови не містяться ні в тексті договору, ні в законі. Частина 5 ст. 653 ЦК України передбачає можливість однієї із сторін договору відшкодування збитків, завданих розірванням договору у зв‘язку з істотним порушенням договору іншою стороною, а не застосування інституту реституції.

Щодо відсутності у Позивача правовстановлюючих документів на спірне майно у відповідності до «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого в редакції від 28.01.2003 р. судова колегія зазначає наступне.

Вищезазначене Тимчасове положення містить перелік документів щодо нерухомого майна, на підставі яких юридична особа володіє, користується та розпоряджається належним їй майном. В даному випадку , як стверджує Позивач і не спростовує Відповідач, Позивач дійсно користується придбаним на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2003 р. майном, однак правовстановлюючі документи на це майно на час укладення договору не оформлялись, про що свідчать і витяги з реєстру прав нерухомості (а.с.170-173), датовані 03.08.2005 р. Таким чином, на час звернення з позовом –28.04.2006 р. - право Позивача на спірне майно оспорювалось Відповідачем і потребувало захисту в порядку ст. 392 ЦК України.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється шляхом звернення до суду. Способами захисту є визнання права, визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов‘язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Враховуючи наведене, Позивач правомірно звернувся з позовом про визнання права власності.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про правомірність вимог Позивача про визнання за ним права власності на придбане по договору купівлі-продажу від 01.09.2003 р. майно, оскільки такі випливають з п. 3.1. Договору і не суперечать вимогам ст.. 128 ЦК УРСР та ст.653 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхово ремонтно-будівельного управління «Серпантина»- задоволити.

2. Рішення від 18.05.2007р. у справі №04/68-75 Господарського суду Волинської області - скасувати. Прийняти нове рішення: Позов товариства з обмеженою відповідальністю шляхово-ремонтно-будівельного управління “Серпантина”(м. Луцьк) задоволити.

3. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю шляхово-ремонтно-будівельного управління “Серпантина” право власності на майно, передане йому акціонерним товариством відкритого типу “Волиньрембуд”відповідно до переліку, встановленого в акті прийому-передачі основних засобів від 01.09.2003року, що є невід’ємною частиною договору купівлі-продажу сукупних валових активів цілісного майнового комплексу –шляхово-ремонтно-будівельного управління АТВТ “Волиньрембуд”, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пров. Дорожний, 4 від 01.09.2003року, а саме:

І. Будівлі та споруди:

•Контора управління - загальна вартість 76458, 49 грн.;

•Майстерня - гараж - загальна вартість 9668,30грн.;

•Ковально-столярна майстерня - загальна вартість 1033,56грн.;

•Склад цегляний - загальна вартість 7522,81грн.;

•Приміщення по ремонту і техогляду техніки - загальна вартість 11072,67грн.;

•Споруди цеху залізобетонних виробів - загальна вартість 6661,43грн.;

•Приміщення гаража і контори (м. Ковель, вул. Пирогова, 4) - загальна вартість 5417,54грн.;

•Приміщення бази відпочинку “Світязь”загальна вартість 35569,68грн.;

•Вагон “Світязь”загальна вартість 1777,46грн.;

•Приміщення бази відпочинку “Пісочне”загальна вартість 1794,34грн.;

•Трансформаторна підстанція

•Залізнично-під’їзна колія

Всього на загальну суму 165344,77грн.

II. Механізми та обладнання:

•Автогрейдер ДЗ-143 - загальна вартість 408,99грн.;

•Автогрейдер ДЗ-99 - загальна вартість 250,55грн.;

•Погрузчик УН-053 - загальна вартість 185,10грн.;

•Погрузчик Л-34 (Сталева Воля) - загальна вартість 134,63грн.;

•Погрузчик ТО-30 - загальна вартість 99,86грн.;

•Бульдозер ДЗ-42А - загальна вартість 61,65грн.;

•Бульдозер ДЗ-3162 - загальна вартість 81,24грн.;

•Компресорна станція ПКС-5 - загальна вартість 89,02грн.;

•Гор. фрез, станок ВП-80 - загальна вартість 158,12грн.;

•Зварювальний агрегат пересувний - загальна вартість 95,92грн.;

•Транс. Зварювальний - загальна вартість 123,28грн.;

•Станок свердлильний - загальна вартість 94,20грн.;

•Телевізор - загальна вартість 548,86грн.;

•Холодильник - загальна вартість 786,72грн.;

•Телефон - загальна вартість 439,93грн.;

•Комплект меблів для бит. - загальна вартість 5205,32грн.;

•Мобільний телефон - загальна вартість 232,74грн.;

•Крісло-загальна вартість 203,70грн.;

•Комп'ютер - загальна вартість 1962,68грн.;

•Копіювальний апарат - загальна вартість 1084,57грн.;

•Крісло (дві шт.) - загальна вартість 304,00грн.;

•Мобільний телефон - загальна вартість 1899,00 грн;

Всього на загальну суму 14450,08грн.

III. Транспортні засоби:

•Автомобіль ГАЗ-52 (бензовіз) - загальна вартість 174,94грн.;

•Автомобіль ЗІЛ ММЗ 555 - загальна вартість 166,12грн.;

•Автомобіль ЗІЛ ММЗ 555 - загальна вартість 179,97грн.;

•Автомобіль УАЗ 452 Д - загальна вартість 641,85грн.;

•Автомобіль КАМАЗ 5511 - загальна вартість 760,25грн.;

•Автомобіль КАМАЗ 5511 - загальна вартість 2955,38грн.;

•Автомобіль КАМАЗ 5511 - загальна вартість2116,66грн.;

•Автомобіль КАМАЗ 5511 - загальна вартість 3570,91грн.;

•Автомобіль ЗІЛ 130 (авто гудронатор) - загальна вартість 1235,53грн.;

•Автомобіль “Мерседес-Бенц”загальна вартість 28125,00грн.;

Всього на загальну суму 39926,61грн.

4. Судові витрати за подання та розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу №04/68-75 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя                                                                      Л.Л.Давид

Суддя                                                                                          Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                          Х.В.Мурська