ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 18/191н-ад.
Суддя Корнієнко В.В., розглянувши
матеріали справи за позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м.
до  Ленінської міжрайонної державної податкової
інспекції в м. Луганську, м. Луганськ
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  -Державна податкова адміністрація в
Луганській області, м.
рішення про застосування штрафних санкцій

при секретарі Толстовій М.С.

за участю представників:

від позивача:               ОСОБА_1. -підприємець, паспорт,
свідоцтво про реєсрацію;

ОСОБА_2. за
договором від 26.04.2007;

від відповідача:          Буркова О.М. за дов. від 27.12.2006;

від 3-ї особи:                    Мартинова І.О. за дов. від
24.12.2006.

Суть спору:
позивачем заявлено вимоги про скасування рішення відповідач НОМЕР_1 про
застосування штрафних (фінансових) санкцій, яким до позивача застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в сумі 4411,25 грн. за порушення п. п. 1, 13 ст. 3 Закону
України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг»(непроведення розрахункової операції через
реєстратор розрахункових операцій та невидача розрахункового документу; не
забезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій).

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим,
що в акті перевірки, на підставі якого було прийняте оспорюване рішення,
обставини викладені неправдиво. Насправді, готівкові кошти
знаходилися не на місці проведення розрахунків, а в холодильній камері.

Факти непроведення розрахункової
операції через реєстратор розрахункових операцій та невидачу розрахункового
документу позивач визнав, але зазначив, що у продавця не було умислу на
вчинення цього правопорушення (продавець машинально не провів операцію через
РРО так як спілкувався одночасно з поставщиком товару та покупцем, який
виявився перевіряючим).

Позивач також вказав, що 3-тя особа
(яка проводила перевірку) не попередила його за 10 днів до перевірки, що є
порушенням ст. 111 Закону України «Про державну податкову службу».

Відповідач та 3-тя особа проти
позову заперечують посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних
вимог.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін та 3-ї особи, суд

В С Т А Н О В И В:

Державною податковою
адміністрацією в Луганській області (третьою особою по справі)
12.01.2007 була проведена планова перевірка магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1»(АДРЕСА_1),
який належить позивачу, щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового обігу.

Перевіркою було встановлено такі
факти порушення законодавства:

1)          продавцем позивача здійснено продаж
алкогольних напоїв (дві пляшки горілки та пляшка вина на загальну суму 56,10
грн.) без проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових
операцій (далі -РРО) та невидано розрахунковий документ, що є порушенням п. 1
ст. 3 Закону України Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»(далі
-Закон «Про застосування РРО»);

2)          продавцем позивача не була
забезпечена відповідність суми готівкових коштів на місці проведення
розрахунків, сумі коштів, зазначених у денному звіті РРО у розмірі 882,25 грн.
(на місці проведення розрахунків були в наявності грошові кошти в сумі 882,25
грн., тоді я к у денному звіті РРО зазначено -0 грн.), що є порушенням п. 13
ст. 3 Закону «Про застосування РРО».

Вказані факти порушень закону
викладені в акті перевірки НОМЕР_3, від підпису якого старший
продавець позивача ОСОБА_3 відмовилася; про відмову від підпису складено
відповідний акт.

18.01.2007 відповідачем
було винесено та направлено позивачу рішення НОМЕР_4 про застосування штрафних
(фінансових) санкцій, яким до позивача за вищевказані порушення застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в сумі 4411,25 грн., зокрема:

-          280,50 грн. за порушення п. 1 ст. 3
Закону «Про застосування РРО»(у п'ятикратному розмірі вартості проданих
товарів, непроведених через РРО: 56,10 х 5 = 280,50 (п. 1 ст. 17 Закону «Про
застосування РРО»);

-          4130,75 грн. за порушення п. 13 ст. 3
Закону «Про застосування РРО»(у п'ятикратному розмірі суми, на яку
виявлено невідповідність: 882,25 - 56,10 (сума, яка повернена перевіряючим) =
826,15 х 5 = 4130,75 (ст. 22 Закону «Про застосування РРО»).

Позивач не погодився з накладенням на
нього вказаних штрафних (фінансових) санкцій та пред'явив позов про скасування
рішення, яким ці санкції накладено.

Позивач визнав факт незастосування
РРО при продажі алкогольних напоїв але зазначив, що у продавця не було умислу
на вчинення цього правопорушення (продавець машинально не провів
операцію через РРО так як спілкувався одночасно з поставщиком товару та
покупцем, який виявився перевіряючим).

Відносно факту незабезпечення
відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі
коштів, зазначених у денному звіті РРО, позивач зазначив, що в акті перевірки
працівниками податкової служби (які проводили перевірку) викладена недостовірна
інформація (тобто все, що вказано в акті перевірки неправда); насправді
готівкові кошти знаходилися не на місці проведення розрахунків, а в холодильній
камері та призначалися для розрахунків з поставщиками товарів.

При чому, як пояснив позивач,
працівники податкової служби погрозами заставили продавця витягти ці кошти з
холодильника та вказати, що вони були на місці проведення розрахунків.

Позивач також вказав, що 3-тя особа
(яка проводила перевірку) не попередила його за 10 днів до перевірки, що є
порушенням ст. 111 Закону України «Про державну податкову службу».

Відповідач та 3-тя особа проти
позову заперечують посилаючись на неправдивість вказаних позивачем обставин та
наполягають на безпідставності позовних вимог.

В судовому засіданні були допитані
викликані свідки:

-          з боку позивача: старший
продавець ОСОБА_3., продавці ОСОБА_4 та ОСОБА_5.;

-          з боку відповідача: державний
податковий ревізор-інспектор Шемякіна О.І., яка приймала участь у перевірці
позивача 12.01.2007.

ОСОБА_3. розповіла, що 12.01.2007 в
холодильнику дійсно знаходилися кошти в сумі 744 грн., які підприємець ОСОБА_1.
залишила для розрахунків з торгівельними представниками постачальників; під
впливом одного з перевіряючи вона достала коробку з грошима з холодильника,
перелічила гроші та під диктовку перевіряючого склала опис готівкових коштів,
які знаходяться на місті проведення розрахунків, в який (опис), під
тиском перевіряючих внесла завідомо неправдиві дані, що гроші з
холодильника знаходилися на місті проведення розрахунків.

ОСОБА_4 розповіла, що 12.01.2007
продаж перевіряючим алкогольних напоїв здійснила саме вона; провести цю
операцію через РРО вона забула, так як спілкувалася одночасно з двома особами
(представником постачальника та покупцем, який виявився перевіряючим); покупець
дав їй купюру номіналом 100 грн., а так як у касі не було коштів щоб її
розміняти, вона взяла (розміняла) кошти з холодильника, які були залишені
підприємцем ОСОБА_1. для розрахунків з торгівельними представниками
постачальників; потім ст. продавець ОСОБА_3. взяла всю коробку з грошима з
холодильника та почала їх перераховувати; вона чула як особи, які здійснювали
перевірку вимагали достати гроші або вони зариють магазин; погроз на адресу
ОСОБА_3 вона не чула.

ОСОБА_5. розповіла, що 12.01.2007
працювала в магазині позивача та бачила як особи, що здійснювали перевірку,
спілкувалися з ОСОБА_3.; вона чула як перевіряючі погрожували закрити магазин;
більше нічого не чула.

Державний податковий
ревізор-інспектор Шемякіна О.І., яка приймала участь у перевірці позивача
12.01.2007, розповіла, що ніякого тиску при перевірці на продавців не було;
Погарєлая на наше прохання роздрукувала звіт на касовому апараті, а потім
достала з-під каси коробку з грошима, перерахувала гроші та склала опис; гроші
були не в холодильнику, а в коробці під РРО; через деякий час приїхала
підприємець ОСОБА_1. під диктовку якої ст. продавець ОСОБА_3. написала
неправдиві пояснення.

В ході розгляду справи судом
досліджувалися наступні письмові докази: акт перевірки НОМЕР_3; акт відмови від
підписання матеріалів перевірки 12.01.2007; рішення відповідача від 18.11.2007
НОМЕР_4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій; додаток до акту
перевірки від 12.01.2007; опис готівкових коштів на місті проведення перевірки
від 12.01.2007; Х звіт денний за 12.10.2007; пояснення ОСОБА_3 від 12.01.2007;
план проведення перевірок 3-ю особою на січень 2007 р.; журнал реєстрації
посвідчень працівників 3-ї особи; посвідчення на перевірку НОМЕР_5, НОМЕР_6,
НОМЕР_7; накази ДПА в Луганській області про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін та 3-ї особи, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ст. ст. 8, 9, 11 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні державні податкові
адміністрації в областях (крім іншого) здійснюють контроль
(шляхом проведення перевірок) за додержанням порядку проведення
готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом
порядку.

Відповідно до плану
проведення перевірок на січень 2007 року, затвердженому заступником
голови ДПА в Луганській області, на підставі посвідчень на перевірку
від НОМЕР_5, НОМЕР_6 та НОМЕР_7 працівниками державної податкової адміністрації
в Луганській області 12.01.2007 була проведена планова перевірка магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1»(АДРЕСА_1), який належить позивачу, щодо контролю за здійсненням
розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу.

Згідно ч. 1 ст. 111 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні»плановою виїзною
перевіркою вважається перевірка платника податків щодо
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків
та зборів (обов'язкових платежів), яка передбачена у плані роботи
органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого
платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно
якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Право на проведення планової
виїзної перевірки платника податків надається лише у тому випадку, коли йому не
пізніше ніж за десять днів до дня проведення зазначеної перевірки
надіслано письмове повідомлення із зазначенням дати початку та закінчення її
проведення (ч. 4 ст. 111 Закону України «Про державну податкову
службу в Україні»).

Із тексту частин 1 та 4 ст. 111
Закону України «Про державну податкову службу в Україні»витікає, що
повідомлення повинно надсилатися платнику податків не пізніше ніж за десять
днів до дня проведення перевірки, якщо проводиться перевірка щодо
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків
та зборів.

Однак, в даному випадку своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та сплата позивачем податків
та зборів не перевірялися.

Таким чином, повідомлення про
перевірку позивачу не повинно було направлятися.

Перевіркою були виявлені вищевказані
два факти порушення законодавства.

Факт продажу алкогольних напоїв
(дві пляшки горілки та пляшка вина на загальну суму 56,10 грн.) без
застосування РРО підтверджується актом перевірки НОМЕР_3
та визнано самим позивачем, а також продавцем ОСОБА_4.

Факт незабезпечення відповідності
суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, зазначених
у денному звіті РРО (у розмірі 882,25 грн.) підтверджується описом
готівкових коштів на місті проведення перевірки від 12.01.2007,
який складено власноручно старшим продавцем ОСОБА_3.

Пояснення свідків з боку позивача та з боку
відповідача є взаємовиключними, крім того вказані свідки є
зацікавленими особами, так як вони є працівниками відповідно,
позивача та податкової служби.

За таких обставин, пояснення свідків
суд до уваги не приймає.

До того ж, позивач вказав, що
обставини викладені в акті перевірки НОМЕР_3 не відповідають дійсності,
тобто посадовими особами, які здійснювали перевірку, внесено до акту перевірки
(офіційного документу) завідомо неправдиві свідчення.

Позивач також зазначив, що посадові
особи, які здійснювали перевірку, при перевірці застосовували погрози та інший
моральний тиск, майже не обшукували приміщення та продавців.

Тобто позивач в позовній заяві та
судовому засіданні звинувачував посадових осіб, які здійснювали перевірку, у
вчиненні посадового злочину (злочинів) під час проведення перевірки (підробили
акт перевірки, застосовували психологічне насильство та інше).

Разом з цим, позивач пояснив суду, що
у правоохоронні органи з заявою на неправомірні дії працівників податкової
служби, він не звертався.

Якщо б господарський суд, виконуючи
функції адміністративного суду, при розгляді даної адміністративної справи
прийняв би до уваги і вважав би доведеними вказані позивачем обставини (про
підроблення посадовими особами податкової служби акту перевірки, застосування
ними психологічного насильства та інше), то господарський суд по суті
визнав би, що вказаними посадовими особами вчинено посадовий злочин
(злочини).

Однак, згідно ст. 62 Конституції
України єдиним доказом вчинення особою злочину, є вирок
суду, який набрав законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі,
який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду,  що розглядає справу про правові наслідки дій
чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи
мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Господарський та адміністративний
суди не наділені повноваженнями щодо встановлення наявності або відсутності
події злочину.

Вказані позивачем обставини (про
підроблення посадовими особами податкової служби акту перевірки, застосування
ними психологічного насильства та інше), на підставі яких заявлено позовну
вимогу про скасування рішення відповідач про застосування штрафних (фінансових)
санкцій, на думку господарського суду можуть доказуватися лише вироком
суду в кримінальній  справі, який
набрав законної сили, так як мова йде про вчинення злочину.

За таких обставин, доводи позивача
про неправдивість акту перевірки та про застосування працівниками податкової
служби психологічного насильства, не приймаються судом до уваги.

Згідно п. 1 ст. 17 Закону «Про
застосування РРО»за порушення вимог цього Закону до суб'єктів
підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів у разі непроведення розрахункових операцій через
РРО.

Відповідно до ст. 22 Закону «Про
застосування РРО»у разі невідповідності суми готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті,
до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова
санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено
невідповідність.

Державні податкові інспекції в
районах у містах забезпечують застосування та своєчасне стягнення сум
фінансових санкцій, передбачених законодавчими актами України (п. 6 ст. 10, п.
11 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»).

За вказані правопорушення, на
підставі ст. ст. 10, 11 Закону України «Про державну податкову службу в
Україні»відповідач застосовував до позивача фінансові (штрафні) санкції.

Застосований відповідачем до позивача
розмір штрафних (фінансових) санкцій відповідає вимогам вищевказаного
Закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні
законні підстави для скасування оспорюваного рішення відповідача про
застосування штрафних (фінансових) санкцій.

За таких обставин, в позові слід
відмовити в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 87, 94
Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати (витрати на
державне мито) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись,
ст. ст. 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

18 травня 2007 р. було оголошено
лише вступну та резолютивну частину постанови. Постанова, оформлена відповідно
до ст. 163 КАСУ, підписана 23 травня 2007 р.

Дана постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано.

Сторонами по справі протягом десяти
днів з 23 травня 2007 р. може бути подана заява про апеляційне оскарження даної
постанови до Луганського апеляційного господарського суду через господарський
суд Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається  протягом  двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
В.В. Корнієнко