ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"17" липня 2007 р.
Справа № 31-1/503-06-12555

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів Лавренюк О.Т., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Іоффе С.Б.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 17.07.2007р.

від позивача: Мітяй М.П., за довіреністю;

від відповідача: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської залізниці

на рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2007 року

по справі № 31-1/503-06-12555

за позовом: Дочірнього підприємства „Херсонський річковий порт” Акціонерної судноплавної компанії „Укррічфлот”

до відповідача: Одеської залізниці

про стягнення 165 915,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року Дочірнє підприємство „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Одеської залізниці безпідставно списаних грошових коштів на загальну суму 165 915,82 грн., в тому числі ПДВ за наступні послуги: подачу вагонів для навантаження у визначені дні, встановлені портом; інспекторський нагляд; за попередню інформацію, телеграфний збір; зберігання вантажу у вагонах; за усунення порушення технічних умов навантаження та кріплення лісного вантажу.

Заявою від 01.03.07 р. позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення безпідставно списаної з рахунку порту плати за зберігання вантажу у вагонах, зменшивши заявлену до стягнення суму за ці послуги на 12709,92 грн., в тому числі ПДВ та вказавши, що загальна сума заявлених позовних вимог складає 153 205,90 грн., в тому числі ПДВ.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.05.2007 року по справі № 31-1/503-06-12555 (суддя Лєсогоров В.М.) позов задоволено частково, стягнуто з Одеської залізниці на користь позивача 127 617,59 грн., витрати по державному миту - 1 276,74 грн., та 90,80 грн. на ІТЗ судового процесу. В іншій частині позову відмовлено з покладанням на позивача судових витрат по сплаті державного мита в сумі 382,46 грн. та 27, 20 грн. плати на ІТЗ судового процесу.

Судове рішення мотивовано наступним:

- відповідно до умов договору № 466237 послуга за подачу вагонів для навантаження у визначені дні вантажовідправником є платною за тарифами, встановленими сторонами. Сторони не узгодили тариф на вказану послугу, в зв’язку з чим відповідач неправомірно отримав 5953,55 грн.; - сторони не узгодили тариф на інспекторський нагляд та відсутні докази замовлення позивачем такої послуги, тому 120,48 грн. списано з рахунку відповідача безпідставно; - докази надання відповідачем позивачу попередньої інформації в матеріалах справи відсутні, тому 3271,40 грн. плати за попередню інформацію списано відповідачем неправомірно; - договір між сторонами на телеграфний збір відсутній, телеграфний збір та тарифи на нього законодавством не передбачені, в зв’язку з чим відповідач неправомірно отримав від позивача 763,00 грн.; - плата за зберігання вантажу у вагонах в сумі 116 987,00 грн. списана відповідачем безпідставно, оскільки договір між Портом та Залізницею на зберігання вантажів у вагонах не укладався, вантажі знаходяться у вагонах на під’їзній колії позивача, а не на станції (у місцях загального користування); - списання з рахунку позивача 575,96 грн. за усунення порушення технічних умов навантаження та кріплення лісного вантажу є безпідставним, оскільки позивач у спірному випадку був вантажоодержувачем, а не вантажовідправником чи особою, які відповідно до Статуту залізниць України повинні нести матеріальну відповідальність перед залізницею в зв’язку з порушенням технічних умов навантаження та кріплення вантажу.

Не погодившись з рішенням суду від 17.05.2007 року, Одеська залізниця звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що місцевий господарський суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи, та невірно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, яке підлягає скасуванню.

Скаржник зазначає, що судом: - не прийнято до уваги факт надіслання позивачу для переукладення Договору розрахунків з залізницею про організацію перевезень та проведення розрахунків за перевезення та надання залізницею послуг № 466237 від 02.11.05 р., в якому передбачені послуги по подачі вагонів, за інспекторський нагляд, за попередню інформацію, телеграфний збір, за зберігання вагонів та встановлено обов’язок  позивача оплатити вартість цих послуг; - судом не враховано, що відповідно до пунктів 8, 9 Правил  зберігання вантажів збір за зберігання вантажу у вагонах, у випадках затримки їх з вини вантажоодержувача, сплачується незалежно від місця затримки. Відповідно до п. 7 вказаних Правил на вимогу вантажоодержувача залізниця має право надавати місця в полосі відводу, на відкритих площах, складах станцій на строк, який перевищує строк зберігання. Враховуючи відсутність такої вимоги позивача, що зумовило б укладання окремого договору, плату нараховано та стягнуто на загальних підставах; - суд не врахував, що плата за подачу вагонів для навантаження в сумі 5953, 55 грн. нарахована на підставі заявок позивача; - судом не прийнято до уваги правомірність нарахування плати за інспекторський нагляд в сумі 120,48 грн., оскільки станцією Херсон-Порт проведено комісійну перевірку технічного стану залізничних колій та стрілочного переводу СПЗІ в ДП „Херсонський річковий порт”; - судом не було витребувано та досліджено акти загальної форми № № 9063, 1103, 1107, 1099, 969,1101, 993, 1138, 136, 1130, 1172, 1168,1127,1119, 1116, 1220, 1205, які відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника уточнив вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу Одеської залізниці, в яких вказав, що вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийнято за всебічно перевіреними обставинами при дотриманні норм процесуального права у відповідності з нормами матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія приходить до висновку, що  апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.12.2001 р. між ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” (користувач) та Херсонською дирекцією залізничних перевезень (Залізниця) укладено договір № 4434 про подачу та забирання вагонів.

Відповідно до пункту 5 договору вагони на під’їзну колію подаються після повідомлення, яке передається оператором станції диспетчеру порту по телефону. Загальна кількість вагонів, які передаються на під’їзну колію однією групою, не більше 30 одиниць. Максимальна переробна спроможність вантажних пунктів: 10 колія вивантаження міндобрив –5 вагонів за 10 годин; 11, 12 колії вивантаження металобрухту кожному вантажовласнику –по 6 вагонів за 4 години, металу 6 вагонів 4 години; вивантаження, навантаження навалочних вантажів –6 вагонів, час обробки згідно Правил перевезень (збірник 5; пункти 6, 9 договору).

Також, між Залізницею та позивачем укладено договір № 466237 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання Залізницею послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3, 3.1 договору Залізниця зобов’язалась прийняти до перевезення вантажі Порту, для чого надавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Порту та надавати Порту додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів; здійснювати безготівкові та готівкові розрахунки з Портом за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами. Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін  і зазначається в доповненні до цього договору. У міру виконання перевезень та надання послуг Залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особистого рахунку Порту на підставі перевізних документів –накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і таке інше (пункт 3.2 договору). Порт зобов’язався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів на рахунок Залізниці в сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії (п. 2.4 договору).

Згідно з пунктом 7.3 договору № 466237 з урахуванням протоколу розбіжностей усі зміни і доповнення до нього оформлюються в письмовій формі і є невід’ємною частиною договору після підписання. Всі спірні питання з виконання умов цього договору вирішуються безпосередньо із станцією Херсон - порт, а уразі недосягнення домовленості –у претензійно-позовному порядку. В розділі 10 Додатку до договору № 466237 сторони встановили, що у відповідності до пункту 3.1 вказаного договору Залізниця виконує за вільними тарифами послуги, для яких відсутні тарифні ставки. Перелік робіт і послуг приведено у таблиці, під номером 6 якої вказано: подача вагонів і контейнерів для навантаження і вивантаження у визначений час, періоди доби, дні тижня чи місяця, установлені вантажовідправниками, крім передбачених договорами про експлуатацію під’їзних колій і договорами про подачу й забирання вагонів; під номером 9 таблиці вказано: „інспекторський нагляд за під’їзними коліями на прохання підприємств”.

Місцевий господарський суд, задовольнивши частково позов ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот”, дійшов правильного висновку щодо безпідставного нарахування порту суми 127 671,59 грн., однак судом не враховано, що платежі за подачу вагонів для навантаження у визначені дні, установлені портом –5953,55 грн., за інспекторський нагляд –120,48 грн., за попередню інформацію –3271,40 грн., за телеграфний збір –763,00 грн., зберігання вантажу у вагонах –116987,20 грн. та за усунення порушення технічних умов навантаження та кріплення лісного вантажу –575,96 грн. списані Залізницею з рахунку позивача з нарахуванням на ці суми ПДВ, тому позивач правомірно заявив до стягнення з Одеської залізниці сум 153 205,91 грн., яка була фактично списана за вказаними послугами, що підтверджується наявними в матеріалах справи переліками Тех ПД №№ 407, 607, 807, 1007, 1307, 1507, 1807, 2207, 2607, 2907, 3207, 408, 2408, 2908, 3108, 3308, 409 (а.с. 94-102).

Щодо обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності документальними доказами, то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Як вже зазначалось раніше, відповідно до розділу 10 Додатку до договору № 466237 (пункт 6) Залізниця за вільними тарифами може виконувати додаткові послуги по подачі вагонів у визначений час, розмір плати за які в разі відсутності тарифних ставок визначається за домовленістю сторін (п. 3.1 договору № 466237).

Як правильно встановлено судом, вагони подавались на підставі договору № 466237 у кількості, встановленій договором, тому вільні тарифи  - 51,77 грн. за один вагон визначені та застосовані Залізницею безпідставно, а списана відповідачем плата за подачу вагонів для навантаження у визначені вантажовідправником дні – 5953,55 грн. (без ПДВ) –підлягає поверненню позивачу.

Правомірним є також висновок місцевого господарського суду про безпідставне списання Залізницею з рахунку порту 120,48 грн. (без ПДВ) плати за інспекторський нагляд, оскільки розділом 10 Додатку до договору № 466237 (пункт 9) передбачалось, що така послуга як інспекторський нагляд за під’їзними коліями надається Залізницею на прохання підприємств, тоді як в матеріалах справи відсутні докази замовлення позивачем послуги з інспекторського нагляду за під’їзними коліями і саме Залізниця повинна довести, що Порт замовляв цю додаткову послугу і що між сторонами існують договірні відносини та погоджено відповідні тарифи.

Згідно зі ст. 21 Статуту залізниць України начальник залізниці та уповноважені ним посадові особи за заявою вантажовідправника без додаткової плати дозволяють, зокрема, завантаження понад план та поза планом.

Враховуючи відсутність договору на попередню інформацію, укладання якого передбачено п. 8 розділу 2 Тарифного керівництва № 1, та доказів наявності попередньої інформації з боку Залізниці, а також невизначення законодавством такої послуги як телеграфний збір (дозвіл на завантаження вагонів) та невідповідність нарахування плати за цю послугу статті 21 Статуту залізниць України, господарський суд першої інстанції правомірно вказав про безпідставність списання з рахунку порту 3271,40 грн. ( без ПДВ) плати за попередню інформацію та 763,00 грн. за телеграфний збір.

Відповідно до п. 19 договору № 4434 від 20.12.2001 р., укладеного між Залізницею та позивачем, з усіх питань, що не передбачені цим договором, сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та чинним законодавством.

Статтею 23 Закону України „Про залізничний транспорт” передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України встановлює, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст. ст. 308, 310 Господарського кодексу України перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу.

Згідно з п. 8 розділу 8 Правил перевезення вантажів датою видачі вантажу вважається дата подачі вагонів під вивантаження на під’їзну колію, що також визначено пунктом 6 договору № 4434 від 20.12.01 р.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, договір на збереження вантажу сторонами не укладався. Крім того, судова колегія зазначає, що нарахована плата за зберігання вантажу у вагонах списана з рахунку позивача без його згоди в порушення умов п. 6.1 договору № 466237 з урахуванням протоколу розбіжностей до нього, де передбачено, що всі спірні питання, в разі недосягнення домовленості, вирішуються в претензійно - позовному порядку.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів. Відправник зобов'язаний на вимогу залізниці пред'явити стандарт або технічні умови, сертифікат на відвантажувану продукцію (якщо вона підлягає сертифікації), а також на її тару.

З матеріалів справи вбачається, що Залізниця нарахувала та списала з рахунку порту плату за усунення порушення технічних умов навантаження та кріплення лісу у вагоні № 65262631 на підставі Акту загальної форми № 7052, складеного 26.07.2006 р. станцією Миронівка  Південно-Західної залізниці, тоді як згідно з положеннями викладеної вище статті Статуту залізниць України за всі наслідки, викладені в акті загальної форми, відповідальність несе вантажовідправник, яким Порт не був за цим перевезенням (а.с. 38).

А відтак, висновок суду щодо безпідставності списання відповідачем з рахунку позивача плати в сумі 575,96 грн. (без ПДВ) за усунення порушення технічних умов навантаження та кріплення лісного вантажу є цілком обґрунтованим та правомірним.

Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення.

З огляду на вищенаведене, рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2007 року підлягає зміні з зазначенням в резолютивній частині про задоволення позову ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” та стягнення на його користь з Одеської залізниці безпідставно списаних грошових коштів у сумі 153 205,90 грн. та судових витрат.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1) Апеляційну скаргу Одеської залізниці залишити без задоволення.

2) Рішення господарського суду Одеської області від 17.05.2007 р. по справі № 31-1/503-06-12555 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в редакції:

„1) Позов задовольнити.

2)  Стягнути з Одеської залізниці на користь ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот” безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 153 205,90 грн., державне мито в сумі 1532,10 грн. та 118 грн. на ІТЗ судового процесу.

Судові витрати по сплаті державного мита в сумі 127,10 грн. покласти на ДП „Херсонський річковий порт” АСК „Укррічфлот”.

Наказ господарського суду Одеської області від 31.05.2007 р. № 31-1/503-06-12555 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Зобов’язати господарський суд Одеської області видати відповідний наказ на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду з зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                                                       Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                                             Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                                                О.Т. Лавренюк