ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 2/450

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому
судовому засіданні у м. Києві

касаційну скаргу
Державного підприємства "Луганськвугілля"

на рішення
від 28.02.2007

господарського суду
Луганської області

у справі
№ 2/450

за позовом
Дочірнього підприємства "Донбаснафтопродукт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаснафтопродукт"

до
Державного підприємства "Луганськвугілля"

про
стягнення 806419,91 грн.

та за зустрічним позовом
Державного підприємства "Луганськвугілля"

до
Дочірнього підприємства "Донбаснафтопродукт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаснафтопродукт"

про
визнання недійсними актів виконаних робіт

В судове засідання представники сторін не з’явилися, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року дочірнє підприємство "Донбаснафтопродукт" товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаснафтопродукт" звернулося з позовом до державного підприємства "Луганськвугілля", згідно якого, уточнивши в ході розгляду справи свої позовні вимоги, просило стягнути з відповідача 334717,62 грн. заборгованості за договором від 05.11.2003 № 95, 306266,62 грн. пені, 23391,50 грн. інфляційних та 9312,17 грн. річних. ДП "Луганськвугілля" подало зустрічний позов, згідно якого, уточнивши в ході розгляду справи свої позовні вимоги, просило визнати акти приймання виконаних робіт від 03.10.2005 № 72/Юа, від 04.10.2005 № 73/Юа, від 05.10.2005 № 74/Юа за договором від 05.11.2003 № 95 недійсними.

Рішенням господарського суду Луганської області від 28.02.2007 у справі № 2/450 первісний позов задоволено частково. Стягнено з ДП "Луганськвугілля" на користь ДП "Донбаснафтопродукт" ТзОВ "Донбаснафтопродукт" 334717,62 грн. заборгованості, 31885,29 грн. пені, 23391,50 грн. інфляційних та 9312,17 грн. річних. В іншій частині первісного позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В апеляційному порядку зазначене рішення не переглядалось.

У касаційній скарзі ДП "Луганськвугілля" просить скасувати рішення господарського суду від 28.02.2007, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 82 ГПК України, ст.ст. 6, 202, 526 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу ДП "Донбаснафтопродукт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаснафтопродукт" до Вищого господарського суду України не надіслало.

Заслухавши доповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено господарським судом, 05.11.2003 між сторонами у справі був укладений договір на здійснення юридичних послуг № 95, згідно якого ДП "Донбаснафтопродукт" ТзОВ "Донбаснафтопродукт" зобов’язалося виконати юридичні послуги, а ДП "Луганськвугілля" зобов’язалося прийняти їх та здійснити оплату.

Судом також було встановлено, що на виконання вказаного договору позивачем було виконано роботи, що підтверджуються актами виконаних робіт від 03.10.2005 № 72/Юа, від 04.10.2005 № 73/Юа, від 05.10.2005 № 74/Юа, які підписані керівниками підприємств без доповнень та зауважень на загальну суму 334717,62 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості, оскільки умовами укладеного договору було передбачено, що замовник зобов’язується здійснити оплату за виконані роботи шляхом перерахування грошових коштів на розрахунок виконавця протягом 7-ми банківських днів після підписання сторонами угоди про обсяг наданих послуг та їх вартість, що відповідачем не було виконано в повному обсязі, а також просив стягнути 306266,62 грн. пені, оскільки відповідно до умов договору, за несвоєчасне грошових зобов’язань, позивач нараховує відповідачу пеню в сумі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення, а також 23391,50 грн. інфляційних та 9312,17 грн. річних.

При цьому, звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідач просив визнати недійсними акти приймання виконаних робіт від 03.10.05 № 72/Юа, від 04.10.05 № 73/Юа, від 05.10.05 № 74/Юа за договором від 05.11.2003 № 95, оскільки, на його думку, акти виконаних робіт були підписані ДП "Луганськвугілля" внаслідок введення його в оману виконавцем шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, з ціллю отримання економічної вигоди.

Вищенаведеним обставинам суд дав належну оцінку і, з урахуванням вимог ст.ст. 526, 625 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення первісного позову та стягнення з Державного підприємства "Луганськвугілля" 334717,62 грн. заборгованості, 31885,29 грн. пені, 23391,50 грн. інфляційних та 9312,17 грн. річних. При цьому, господарський правомірно зазначив, що вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 0,5% від простроченої суми, передбаченої п. 5.3 укладеного договору, підлягають задоволенню частково, оскільки ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час, відповідно до ст. 3 вищезазначеного закону, розмір пені, передбачений ст. 1 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, законодавством обмежено максимальний розмір пені, що може бути стягнута за невиконання грошового зобов’язання, у зв’язку з чим, суд дійшов до правомірного висновку, що сума пені, яка підлягає задоволенню, складає 31885,29 грн.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до правильного висновку про безпідставність заявленого зустрічного позову. При цьому, судом було правомірно зазначено, що оспорювані акти виконаних робіт від 03.10.2005 № 72/Юа, від 04.10.2005 № 73/Юа, від 05.10.2005 74/Юа належним чином підписані з боку керівників підприємств з посиланням на виконання відповідачем за зустрічним позовом послуг за договором від 05.11.2003 № 95, а тому посилання ДП "Луганськвугілля" на те, що ці акти були складені внаслідок омани, не відповідають дійсності.

Таким чином, оспорюване судове рішення прийняте на підставі фактичних обставин справи, відповідає вимогам діючого законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Луганськвугілля" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 28.02.2007 у справі № 2/450 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Остапенко М.І.

Суддя                                                                                         Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк Є.М.