ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

31.05.07                                                                                           Справа  № 5/2169-19/401А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                  Галушко Н.А.

суддів                                                                      Процика Т.С.

Юрченка Я.О.

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, м. Львів № 26089/10-010 від 14.11.2006 року (далі ДПІ у Шевченківському районі м. Львова)

на постанову Господарського суду Львівської області від 23.03.2006 року

у справі № 5/2169-19/401А

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Львівпокізол», м. Львів (далі ВАТ «Львівпокізол», м. Львів)

до відповідача: ДПІ у Шевченківському районі м. Львова

про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення

за участю представників:

від позивача –Кузан Р.І. –представник,

від відповідача –Турколяк А.І. –начальник ДПІ у Шевченківському районі                  м. Львова, Мельничук В.А. –головний державний податковий інспектор юридичного відділу.

Постановою Господарського суду Львівської області від 23 березня 2006р. у справі № 5/2169-19/401А позовні вимоги задоволено частково: податкове повідомлення-рішення № /4/25481 від 07.09.2005р. скасовано повністю, податкове повідомлення рішення № /4/25480 від 07.09.2005 року скасовано в частині донарахованого податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 57727,08 грн. – основного платежу та 42125,97 грн. штрафних (фінансових) санкцій. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Оскаржувана постанова мотивована наступним:

Відповідачем не доведено правомірності донарахування податку на додану вартість в порядку п.4.5 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки з поданого до матеріалів справи акту перевірки не вбачається коли саме і чи було взагалі включено Позивачем до складу податкового кредиту суму ПДВ яка, згідно висновків Відповідача, підлягає виключенню з графи „Податковий кредит звітного періоду” в деклараціях по податку на додану вартість за грудень 2003р. та червень 2004р.

Відповідачем правомірно зроблено висновок в п.2.1 акту перевірки про те, що до складу валового доходу по кредиторській заборгованості, термін позовної давності по якій минув, необхідно було включити суму 539,9 тис. грн. (в тому числі 450632,00 грн. за 2003р. та 89264,00 грн. за 1 півріччя 2004р.), оскільки саме така сума безповоротної фінансової допомоги отримана Позивачем згідно протоколу про списання дебіторської та кредиторської заборгованості у вказані періоди.

Позивачем подано коригуючий розрахунок за перше півріччя 2004р., згідно з яким включено до складу валового доходу 449,9 тис. грн. Даний розрахунок подано в липні 2004р. Таким чином, подавши уточнюючу декларацію Позивачем самостійно виявлено заниження валового доходу на суму 90 тис. грн. (в тому числі 75,1 тис. грн. за 2003р. та 14,9 тис. грн.).

Щодо визначення податкових зобов’язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток в зв’язку з не включенням Позивачем до складу валових доходів суми кредиторської заборгованості по підприємствах, визначених актом перевірки, то суд першої інстанції, керуючись ст. 76, ст. 165 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент укладення угод, зробив висновок про неправомірність донарахування позивачу сум податкових зобов’язань в порядку п.п.4.1.6 п.4.1. ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” за кредиторською заборгованістю позивача перед ЗАТ „Львівшляхрембуд” у зв’язку із не закінченням перебігу строку давності по такій заборгованості. Щодо кредиторської заборгованості перед Володимиро-Волинською райдержадміністрацією та Стебницькою міською радою з ВАТ „Львівпокізол”, то строк виконання зобов’язання визначений моментом здачі в експлуатацію вказаних в договорах будинків.

Щодо кредиторської заборгованості по угодах з Облшляхрембудуправлінням та Корпорацією ”Укрзарубіжнафтогаз”, позивачем не подано доказів того, що по даній заборгованості не закінчився термін позовної давності, а тому Відповідачем правомірно зроблено висновок, що така заборгованість є безнадійною та підлягає включенню до складу валового доходу в 2003р. та 2004р.

Кредиторська заборгованість перед ВАТ „Львіввторресурси” підлягає стягненню з Позивача в порядку виконавчого провадження, а тому не може вважатись безнадійною.

Кредиторська заборгованість по інших підприємствах, вказаних Відповідачем в розділі 2.1 акту перевірки була включена в реєстр вимог кредиторів по справі про банкрутство ВАТ „Львівпокізол” та підлягала розстроченню на умовах мирової угоди, в свою чергу, згідно із п.2 ст.78 Цивільного кодексу України від 18.07.1963р. перебіг строку позовної давності зупиняється в силу встановленої законодавством України відстрочки виконання зобов’язань(мораторій), в зв’язку з чим така заборгованість не є безнадійною та не підлягає включенню до складу валового доходу згідно з пп. 4.1.6 п.4.1. ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Щодо завищення валових витрат у зв’язку із порушенням п.5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, зменшення валових витрат на суму 42729,00 грн. в першому кварталі 2004р. та зменшення податкового кредиту по ПДВ на суму 8546,00 грн. є неправомірним у зв’язку із не поданням суду доказів щодо витрачання товарів в сумі 42729,00 грн. на цілі не пов’язані з продажем.

Судом першої інстанції також взято до уваги рішення Господарського суду Львівської області від 24.03.2005р. по справі № 5/2242-23/106, яким визнано недійсним податкове повідомлення-рішення № /0/15421 від 23.06.2003р.

Оскільки на момент завершення даної перевірки у Позивача був значний обсяг від’ємного значення об’єкту оподаткування по податку на прибуток ДПІ у Шевченківському районі м. Львова не було прийнято податкового повідомлення –рішення по даному виду платежу, однак зменшення балансових збитків попередньою перевіркою стало підставою для донарахування податку на додану вартість та застосування відповідно штрафних санкцій по ПДВ.

Відповідач не погодився з постановою господарського суду, подав апеляційну скаргу № 26089/10-010 від 14.11.2006 року, просить постанову суду першої інстанції у справі в частині задоволення позовних вимог скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова господарського суду винесена з порушенням норм податкового законодавства та неправильним застосуванням до спірних відносин норм цивільного законодавства. Перебіг строку позовної давності по договорах купівлі-продажу та поставки почався з моменту настання перших подій, які виникли в силу п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” по спірних господарських операціях та стали підставою для податкового обліку відповідних операцій. Виходячи із норм податкового законодавства, а саме п.1.25 ст.1 та п.п.4.1.6. п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, строк облікування кредиторської заборгованості та відповідних валових витрат не може бути більшим за три роки, а тому жодним чином не залежить від характеру цивільних відносин, які складаються у платника податків з його контрагентами.

Крім цього, скаржником зазначено, що укладення мирової угоди по справі про банкрутство не може свідчити про перерив термінів позовної давності по зобов’язаннях, які включені в таку мирову угоду.

Неправомірним також, на думку скаржника, є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній постанові на рішення Господарського суду Львівської області від 24.03.2005р. по справі № 5/2242–23/106,- оскільки останнє не містить жодних висновків про неправомірність зменшення балансових збитків.

Представник позивача в усних запереченнях на апеляційну скаргу просив постанову суду першої інстанції залишити без змін як таку, що винесена з правильним застосуванням норм права на підставі повного, всебічного та об’єктивного вивчення фактичних обставин справи.

Тому суд вважає за доцільне переглянути оскаржувану постанову лише в частині задоволення позовних вимог, оскільки в частині відмови в задоволенні позову дане судове рішення за оспорюється.

Розглянувши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова проведено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ВАТ „Львівпокізол”, за результатами якої складено акт № 707/23-2/00292735 від 30.11.2004р. Перевіркою встановлено порушення ВАТ „Львівпокізол” вимог п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” № 28397-ВР від 22.05.1997р., а саме не включення до складу валових доходів суми безнадійної заборгованості, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 481858,00 грн. за 2003р. та завищення балансових збитків не компенсованих прибутками до 01.01.2003р. на суму 807,2 тис. грн., завищення від’ємного значення об’єкта оподаткування за 1 півріччя 2004р. на суму 281,0 тис.грн. Крім цього, перевіркою також встановлено порушення вимог п.п. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. № 168/97-ВР із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 307389,00 грн.

В результаті виявлених вищевказаних порушень ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення–рішення від 03.12.2004р. №/0/30485, яким визначено податкове зобов’язання за платежем податок на прибуток в сумі 915530,00 грн. (основний платіж в сумі 481858,00 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 433672,00 грн.).

За результатами адміністративного узгодження податкових повідомлень-рішень ДПА у Львівській області рішенням від 23.06.2005р. №10170/10/7/25-005 скасовано вказане вище податкове повідомлення –рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова в частині 33156,07 грн. донарахованої суми податку на прибуток і 29840,47 грн. застосованої штрафної санкції та зобов’язано ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийняти нове податкове повідомлення – рішення з урахуванням зауважень, викладених у вказаному вище рішенні. На виконання рішення ДПА у Львівській області ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення – рішення від 07.09.2005р. № /4/25480 на суму 852533,46 грн.(448701,92 грн. основного платежу, та 403831,53 грн. штрафних санкцій).

Крім цього, на підставі вищевказаного акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято також податкове повідомлення –рішення від 03.12.2004р. №/0/30484, яким визначено податкове зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 614778,00 грн. (основний платіж в сумі 307389,00 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 307389,00 грн.).

За результатами адміністративного оскарження ДПА у Львівській області рішенням від 11.072005р. №11204/10/7/25-005 скасовано податкове повідомлення –рішення від 03.12.2004р. №/0/30484 в частині 23876,44 грн. донарахованої суми податку на додану вартість і 165632,72 грн. застосованої штрафної санкції.

На виконання рішення ДПА у Львівській області ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкове повідомлення –рішення від 07.09.2005р. №/4/25481 на загальну суму 425268,84 грн. (283512,56 грн. основного платежу, та 141756,28 грн. штрафних санкцій).

Заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи те, що предметом оскарження є постанова господарського суду лише в частині задоволення позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що постанова місцевого господарського суду є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам й обставинам справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Роблячи такий висновок, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до норми п.п.4.1.6. п.4.1 ст.4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, до складу валового доходу включаються доходи з інших джерел, в тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді. Безповоротною фінансовою допомогою є сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності. Тобто, безповоротною фінансовою допомогою є сума заборгованості платника податків в тому числі з податком на додану вартість.

Згідно з п.п.4.2.1 п. 4.2. ст.4 вказаного Закону не включаються до складу валового доходу суми податку на додану вартість, отримані (нараховані) платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.4.5 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, у разі коли після поставки товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації за поставку товарів (робіт, послуг), включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, а також у зв'язку з визнанням боргу покупця безнадійним у порядку, визначеному законодавством України, податок, нарахований у зв'язку з такою поставкою, перераховується відповідно до змін бази оподаткування. При цьому продавець зменшує суму податкового зобов'язання на суму надмірно нарахованого податку, а покупець відповідно збільшує суму податкового зобов'язання на таку ж суму в період, протягом якого була зменшена сума компенсацій продавцю. Вказана норма передбачає обов’язок платника податків при збільшенні суми валового доходу, внаслідок визнання заборгованості покупця безнадійною, збільшити суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість, а не зменшити суму податкового кредиту, як це зазначено в акті перевірки.

Вивчаючи акт перевірки, на підставі якого відповідачем винесено спірні податкові повідомлення-рішення, апеляційний господарський суд встановив, що з його змісту не вбачається коли саме і чи було взагалі включено Позивачем до складу податкового кредиту суму ПДВ яка, згідно висновків акту, підлягає виключенню з графи „Податковий кредит звітного періоду” в деклараціях по податку на додану вартість за грудень 2003р. та червень 2004р.

Відносно визначення податкових зобов’язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток в зв’язку з не включенням Позивачем до складу валових доходів сум кредиторської заборгованості по підприємствах, вказаних в акті перевірки, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині правомірно задоволені частково.

Згідно із ст. 165 ЦК Української РСР, який діяв на момент укладення спірних угод, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або змісту зобов'язання.

Відповідно до ст.76 ЦК Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно із договором № 384 ГК-1 від 13.07.1999р., укладеним між ЗАТ „Львівшляхрембуд” та позивачем, даний договір укладений терміном до 31.12.2006р. Сторонами договору погоджено, що оплата по договору здійснюється після відвантаження товару протягом дії договору. Тому апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду, що заборгованість по даному договору на момент проведення перевірки не можна було вважати безнадійною в розумінні п.1.25 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” до закінчення терміну дії договору, а заборгованість по ньому не підлягала віднесенню до складу валового доходу Позивача у спірному податковому періоді в порядку п.п.4.1.6 п.4.1. ст.4 цього Закону.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно з договорами купівлі-продажу, укладеними Володимир-Волинською райдержадміністрацією та Стебницькою міською радою з ВАТ „Львівпокізол”, строк виконання зобов’язання визначений моментом здачі в експлуатацію вказаних в договорах будинків. Тому Відповідачем неправомірно, без посилання на первинні документи, які підтверджують здачу відповідних будинків в експлуатацію, зроблено висновок про те, що кредиторська заборгованість по даній угоді підлягає включенню до складу валового доходу у 2003р.

Правомірним слід вважати висновок господарського суду і щодо заборгованості перед ВАТ „Львіввторресурси”. Так, господарським судом встановлено, що вказана в акті перевірки сума боргу підлягає стягненню з Позивача в порядку виконавчого провадження, а тому її не можна вважати безнадійною в розумінні п.1.25 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Апеляційний господарський суд також погоджується із судом першої інстанції щодо висновків по кредиторській заборгованості по інших підприємствах, вказаних в розділі 2.1 акту перевірки. При розгляді справи та визначенні правомірності донарахування податкових зобов’язань господарським судом повністю правомірно взято до уваги той факт, що дана кредиторська заборгованість була включена в реєстр вимог кредиторів у справі про банкрутство ВАТ „Львівпокізол” та підлягала розстроченню на умовах мирової угоди. Оскільки згідно із п. 2 ст. 78 Цивільного кодексу України від 18.07.1963 р. перебіг строку позовної давності зупиняється в силу встановленої законодавством України відстрочки виконання зобов’язань(мораторій). Відповідно до ст. 37 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992р. №2343-ХІІ у мировій угоді передбачено розміри, порядок і строки виконання зобов’язань боржника перед кредиторами зі сплати кредиторської заборгованості.

Виходячи із даних норм Закону, на даний час у Позивача існує грошове зобов’язання з погашення кредиторської заборгованості на умовах затвердженої судом мирової угоди у справі про банкрутство. Тому апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що така заборгованість не може вважатись безнадійною та не підлягає включенню до складу валового доходу згідно з пп. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Щодо порушення позивачем вимог п.5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, апеляційний господарський суд зазначає наступне. Відповідно до вказаної норми Закону, платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом.

Як вбачається із акту перевірки, Відповідачем встановлено, що ВАТ „Львівпокізол” при проведенні розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів не зменшено вартість залишку запасів на початок звітного періоду на суму запасів, які витрачені на цілі, не пов’язані з продажем в сумі 42729,00 грн., внаслідок чого Позивачем завищено суму валових витрат. Однак, як зазначає місцевий господарський суд, відповідачем не подано суду доказів щодо витрачання товарів в сумі 42729,00 грн. на цілі не пов’язані з продажем. В матеріалах справи відсутній розрахунок визначення даної суми, не вказано, що саме було придбано позивачем на дану суму та відсутні посилання на бухгалтерські рахунки та регістри по яких проведено визначення даної суми. Тому апеляційний суд погоджується із тим, що зменшення Відповідачем в акті перевірки валових витрат на суму 42729,00 грн. в першому кварталі 2004р. та зменшення податкового кредиту по ПДВ на суму 8546,00 грн. є неправомірним.

Щодо застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови рішення Господарського суду Львівської області від 24.03.2005р.. Дане рішення винесене Господарським судом Львівської області за результатами розгляду судової справи № 5/2242-23/106 за позовом ВАТ „Львівпокізол” до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення по податку на додану вартість № /0/15421 від 23.06.2003р. Дане податкове повідомлення прийняте на підставі акту комплексної документальної перевірки № 888,889,1169,1170/23-2/00292735 від 18.06.2003р. „Про результати проведеної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2001р. по 01.01.2003р.”. Це повідомлення-рішення визнано недійсним вказаним вище рішенням господарського суду. Попереднім актом перевірки Відповідачем було зменшено Позивачу балансові збитки станом на 01.01.2003р. в сумі 807200,00 грн.

Оскільки на момент завершення даної перевірки у Позивача був значний обсяг від’ємного значення об’єкту оподаткування по податку на прибуток ДПІ у Шевченківському районі м. Львова не було прийнято податкового повідомлення–рішення по даному виду платежу, однак зменшення балансових збитків попередньою перевіркою стало підставою для донарахування податку на додану вартість та застосування відповідно штрафних санкцій по ПДВ. Тому повторне зменшення балансових збитків в сумі 807200,00 грн. є неправомірним.

Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Скаржником не подано судовій доказів, які стали б підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що постанова Господарського суду Львівської області прийнята з дотримання норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 199, 200, 205, 206 КАС України, -

Львівський апеляційний господарський суд У Х В А Л И В:

1.          Залишити без змін постанову Господарського суду Львівської області від 23.03.2006 року у даній справі, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, згідно із ст. 212 КАС України.

Головуючий-суддя                                                                      Галушко Н.А.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Юрченко Я.О.