СУД
РІШЕННЯ

"20" липня 2007 р.

Справа №  2/196

Господарський суд Кіровоградської області в
складі судді ДеревінськоїЛ.В., розглянув матеріали справи № 2/196

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Інстор", м. Запоріжжя

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Новомиргород Кіровоградської області

про стягнення 38826,03 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Хвостик О.С.,
довіреність № б/н  від 04.07.07;

від відповідача - участі не брав,
про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином;

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інстор" подано позов до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 38826,03 грн., з яких 37757,50 грн. основного боргу та
1068,53 грн. - 3% річних.

Відповідач позов не заперечив,
витребувані судом матеріали не подав.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За твердженням позивача між
товариством з обмеженою відповідальністю "Інстор"  та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1    існували правовідносини, які  носять характер договору поставки.

На виконання зазначених
правовідносин позивач перерахував відповідачу кошти на суму 37757,50 грн., в
якості попередньої оплати за поставку товару.

Проте відповідач товар на зазначену
суму позивачу не поставив.

За викладених обставин, позивач
звернувся з позовом до суду про повернення коштів за недопоставлений товар на
суму 37757,50 грн.

У відповідності до ст. 205   Цивільного кодексу України правочин
може  вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого
законом  не  встановлена обов'язкова письмова форма,
вважається  вчиненим, якщо поведінка  сторін засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Згідно статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

У відповідності до статті 526
Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,  інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв  ділового обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться.

На підставі частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України  якщо строк
виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

В судовому засіданні від
20.07.2007р. позивач пояснив, що письмова вимога до відповідача повернути кошти
в розмірі 37757,50 грн. на час звернення з позовом до суду та розгляду справи у
нього відсутня.

Отже, позивач на час звернення з
позовом до суду не звертався до відповідача в письмовому вигляді про повернення
коштів в розмірі 37757,50 грн.

Таким чином, на момент звернення
позивача до суду його права, як то передбачено статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України, порушені не були, а тому підстави для
задоволення позовних вимог  в частині
стягнення 37757,50 грн. боргу за наявних в справі документах - відсутні.

Крім того, позивач просить стягнути
з відповідача 3 % річних в сумі 1068,53 грн. за період з 26.06.2006р. по
15.06.2007р.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Враховуючи відсутність настання
порушення строку виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині
стягнення 3 % річних в сумі 1068,53 грн. задоволенню не підлягають, у зв'язку з
безпідставністю їх заявлення.

Клопотання позивача про відкладення
розгляду справи для надання доказів вимоги до відповідача по поставці товару в
розмірі 38826,03 грн. судом задоволенню не підлягає, виходячи з того, що докази
звернення позивача до відповідача до звернення з позовом до суду відсутні, отже
в будь - якому разі на час звернення з позовом до суду його право порушеним не
буде.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України державне мито та витрати по сплаті послуг за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 205, 525, 526,
530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом
порядку.

Суддя