АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.07.07
Справа  № 18/79

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді          Кордюк Г.Т.

суддів           Давид Л.Л.

Мурська
Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Калуської міської ради, м.
Калуш  та підприємця ОСОБА_1, м. Калуш

на рішення господарського суду Івано-Франківської
області від 7.06.2007 року

у справі № 18/79

за
позовом: підприємця  ОСОБА_2, м.
Калуш.

до
відповідача-1:  Калуської міської ради, м.
Калуш.

до
відповідача-2: підприємця ОСОБА_1, м. Калуш.

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1: Калуський
міський відділ земельних ресурсів.

про визнання
договору купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1 від 21.01.2004 року
недійсним в частині п. 1.1.

За
участю представників:

від
позивача -ОСОБА_3.- представник.

ОСОБА_4.-
адвокат.

від
відповідача -1:  Буловинець
М.М.- нач.юр.відд.

від
відповідача -2:  ОСОБА_1.-
підприємець.

ОСОБА_5.-представник.

від
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1: не з»явився.

Представникам сторін
роз'яснено права й обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід
суддів не поступало, від здійснення технічної фіксації судового процесу
представники сторін відмовились.

Рішенням
господарського суду Івано-Франківської області від 7.06.2007р. (суддя Гриняк
Б.П.) позов приватного підприємця ОСОБА_2 задоволено, визнано договір НОМЕР_1
від 21.01.2004р. купівлі-продажу
земельної ділянки, зареєстрованого Калуським міським відділом земельних
ресурсів Держкомзему України 23 січня 2004 року НОМЕР_2, недійсним в частині п.
1.1, земельної ділянки площею 60 м.кв. (розміром 6м.х10 м.)  що прилягає до столярного цеху
підприємця  ОСОБА_2.  і належить йому на  праві власності  згідно договору  купівлі-продажу НОМЕР_3 від 10.03.2000р.,
відшкодовано судові витрати.

Суд мотивував  рішення тим, що при укладенні договору
купівлі-продажу столярного цеху від 28.02.2000р. та 10.03.2000р., при переході
права власності на будівлю і споруду, в силу ст.30 ЗК України (1992р.) разом з
цими об»єктами до позивача перейшло право користування земельною ділянкою  на якій знаходяться зазначені будівлі та
споруди, а тому укладений  21.01.2004р.
договір  купівлі-продажу земельної
ділянки порушує право позивача, як користувача земельної ділянки розміром 60 м2.

Не погоджуючись з
рішенням місцевого господарського суду, Калуська міська рада та приватний
підприємець ОСОБА_1 подали аеляційні скарги.

В обґрунтування
апеляційної скарги, приватний підприємець покликається, що місцевим
господарським судом не повністю
досліджено обставини справи та не доведено обставини, що мають
значення  для справи, а саме судом не
враховано, що згідно з рішенням Калуської міської ради №282 від
24.07.2003р.,  за погодженням ВАТ
«Калуш», у останнього  вилучено земельну
ділянку загальною площею 0,0830 га по АДРЕСА_1 та передано в оренду приватному
підприємцю ОСОБА_1.

При підготовці  матеріалів інвентаризації позивач погодив
розмір і межі земельної ділянки, що стверджується підписом і печаткою  на Генеральному плані, ситуаційному
плані.Вдповідно до рішення Калуської
міської ради від 25.12.2003р. №372, земельна ділянка розміром 0,0830 га
була придбана відповідачем-2 за договором купівлі-продажу від 21.01.2004р.
для обслуговування частини
цегляно-металевої виробничої бази по АДРЕСА_1.

Крім цього, зазначає
апелянт, що обставини набуття у власність земельної ділянки були предметом
розгляду  в Львівському апеляційному
господарському суді у справі №А-392 про визнання  недійсним Державного акту на право власності
на землю за  приватним підприємцем
ОСОБА_1.Позивач не надав суду доказів, що продана земельна  ділянка
потрібна для обслуговування столярного цеху і чому саме в розмірі
6м.х10м., тим самим не довів, що його право порушено, як землекористувача.

Калуська  міська рада в обгрунутвання апеляційної
скарги зазначає, що договором купівлі-продажу столярного цеху від 10.03.2000р.,
позивач купив столярний цех і вказав розміри, жодного іншого
підтвердження того, що ним придбано ще й
столярний цех з  аспіраційною
системою не подано.

Відповідно до
чинного, на час укладення  договору
купівлі-продажу столярного цеху, Земельного кодексу, при переході права  власності
на будівлі, до набувача переходить право власності тільки на ту земельну
ділянку , яка знаходиться під тим майном та повинно бути посвідчено та
зареєстровано (оформлено) у встановленому порядку.

Тому  твердження позивача про те, що до нього
автоматично перейшло право користування земельною ділянкою та таке право не
потребує оформлення на підставі ст.30 ЗК України (1992р.) та п.6 Перехідних
Положень ЗК України (2001р.) є безпідставним та таким, що  не грунтується на вимогах чинного
законодавства.

Крім цього,
позивачем не подано доказів, які б підтверджували той факт, що надання спірної
земельної  ділянки  у власність
порушено норми ст.67 ЗК України (1992р.).

Перед оформленням
права власності  на земельну ділянку
ОСОБА_1., передувала оренда згідно рішення Калуської міської ради, витягом  з генплану, вбачається, що позивачу було  відомо про розміри земельної ділянки наданої
відповідачу, про що свідчить його підпис та печатка.Окрім цього, постановою
Львівського апеляційного господарського суду
від 26.03.2007р. у справі №А-392 вказано, що позивачем не оформлено
право власності на земельну ділянку, про що останній сам зазначає у позовній
заяві.

Розглянувши  доводи апеляційних скарг та заперечення на
них, заслухавши пояснення представників сторін,
оцінивши наявні матеріали справи, дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та
процесуального права, Львівський апеляційний
господарський суд  вважає, що
апеляційна скарга  підприємця ОСОБА_1, м.
Калуш  та Калуської міської ради
підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Позивач  в позовній заяві, як на підставу визнання
недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2004р.
покликається на те, що при укладенні вищезгаданого договору безпідставно
включено частину земельної ділянки розміром 10х6м. (60кв.м.) , яка належить
йому на праві користування   і
прилягає  до столярного цеху, договір є
такий, що укладено з порушенням ст.ст.107,120,136,184,198, ч.6Перехідних
положень ЗК України (2001р.), ст.377 ЦК України,ст.30 ЗК України (1992р.).

Відповідно до ст.33
ГПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона
покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ст.34 ГПК України).

Письмовими доказами
є документи і матеріали, які містять  дані про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Письмові докази  надаються в оригіналі або в належним чином
засвідченій  копії (ч.2 ст.36 ГПК
України).

Позивач  будь-яких доказів, які б свідчили, що
земельна ділянка розміром  60м.кв., яка є
предметом договору  купівлі-продажу від
21.01.2004р. належить йому на праві користування (договір оренди) і необхідна
для обслуговування  столярного цеху не
подано суду  першої інстанції, ні
апеляційному суду.

На вимогу ухвали
Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2007р.  подати належним чином завірені копії
документів,  долучених до позовної заяви,
оскільки позивач покликається на  дані
документи в обгрунтування своїх вимог, позивач не подав, а тому докази, на які
він покликається як на підставу своїх вимог не є письмовими доказами в
розумінні ч.2 ст.36 ГПК України.

Місцевий
господарський суд  розглянув справу з
порушенням норм ст.43 ГПК України (оцінка доказів), оскільки надав оцінку
документам, які не завірені.

Натомість,
матеріали справи  стверджують, що
приватний підприємець ОСОБА_1., на підставі рішення  Калуської
міської  ради  від 24.07.2003р. №282, уклала  10.10.2003р. з Калуською  міською радою
договір оренди  земельної ділянки площею
0,0830 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 для обслуговування цегляно-металевої
частини виробничої бази.

На підставі рішення
Калуської  міської ради №372 від
25.12.2003р. між Калуською міською радою та підприємцем ОСОБА_1 21.01.2004р.
укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідно до р.1.1
якого  продавець відповідно до рішення
Калуської міської ради від 25.12.2003р. №372 (шістнадцята сесія четвертого
демократичного скликання) передає за плату, а покупець приймає у власність і
оплачує земельну ділянку з усіма обтяженнями, обмеженнями і сервітутами по
АДРЕСА_1 площею 0,0830 га, згідно з планом земельної ділянки.

Укладенню
договору купівлі-продажу земельної ділянки передували  позитивні висновки  комісії
з питань розвитку промисловості
та підприємництва, власності, економіки та землеустрою (рішення
Калуської міської ради №372).

З експлікації  генплану вбачається, що позивач погодив межі
земельної ділянки, 0,0830 га, про що свідчить його  печатка
і підпис.Крім того, розміри земельної ділянки були погоджені управлінням
архітектури, про що  свідчить  ситуаційний план.

Крім того,
правомірність набуття суб»єктом підприємницької діяльності  ОСОБА_1. земельної ділянки  по договору купівлі-продажу  встановлено постановою  Львівського апеляційного господарського
суду  у справі №А-392 від 26.03.2006р.

А саме судом
встановлено, що вказаний Державний акт від 13.04.2004р. на право  власності за приватним підприємцем
ОСОБА_1.  на земельну ділянку  розміром 0,0830 га, не порушує право
користування позивача  частиною земельної
ділянки, що прилягає до його столярного цеху та необхідна для  обслуговування останнього, оскільки  із матеріалів
справи не вбачається, чому саме такий розмір земельної  ділянки (6м.х10м.), який є предметом  договору купівлі-продажу  від 21.01.2004р. порушує право позивача.

Задовольняючи
позов, місцевий господарський суд виходив з того, що до позивача на підставі
ст.30 ЗК України (1992р.) при укладенні договору купівлі-продажу столярного
цеху від 28.02.2000р. перейшло і право користування земельною ділянкою на якій
знаходяться дані будівлі.

Однак судом в
рішенні не зазначено,  з порушенням яких
норм законодавства укладено договір купівлі-продажу від 21.01.2004р. і яке право
позивача порушено при його укладенні.

Відповідно до
Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення»від 29.12.76р.
№11,  рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Однією із підстав
набуття права власності  на землю
відповідно до  ст.81 ЗК України є
придбання  за договором купівлі-продажу.

Підставою
недійсності  правочину є недодержання в
момент  вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою ст.215 ЦК України, п»ятою та шостою ст.203 ЦК
України.

Зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ст.377
ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю, споруду,
переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення,  у розмірах
встановлених договором.

Договором
купівлі-продажу від 21.01.2004р. сторони визначили розмір земельної ділянки, а
тому  покликання позивача в позовній
заяві, що такий укладений з порушенням ст.377 ЦК України є невірне.

Не заслуговують на
увагу покликання позивача на  порушення
під час укладення договору купівлі-продажу ст.30 ЗК України (1992р.),ч.6
Перехідних положень ЗК України (2001р.)., оскільки  відповідність угоди вимогам закону,
оцінюється судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення
угоди. Стаття 30 ЗК України (1992р.) на момент укладення спірної угоди втратила
чинність, п.6 р.Х Перехідних положень ЗК України (2001р.), визнано  таким , що не відповідає Конституції України
(згідно рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005р. №5-рп2005р.).

Ст.107 ЗК України
регулює питання  відновлення меж коли за
якихось обставин  вони зникли,
перемістилися , зіпсувались, а ст.120 ЗК України регулює питання переходу права
на земельну ділянку  при переході  права на будівлю і споруду, порушення
яких  під час  укладення договору купівлі-продажу не
виявлено.

Договір
купівлі-продажу від 21.01.2004р. укладений з дотриманням ст.120 ЗК України.

Норми ст.136 ЗК
України регулюють питання підготовки  земельних
ділянок  для продажу на земельних торгах,
під забудову  і до спірних правовідносин
застосуванню не підлягає.

Так само не
підлягають до застосування до спірних правовідносин ст.184  та ст.198 ЗК України, які регулюють питання
зміст землеустрою та  «кадастрові
зйомки».

Згідно вимог ст.104 ГПК України неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального
права є підставою для скасування  рішення
суду.

Керуючись
ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Калуської міської ради, м. Калуш  та приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Калуш задоволити.

2.  Рішення господарського
суду Івано-Франківської області від 7.06.2007 року

у справі № 18/79 скасувати.

3.  Прийняти нове рішення.

В позові приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання договору
НОМЕР_1 від 21.01.2004р. купівлі-продажу
земельної ділянки, зареєстрованого Калуським міським відділом земельних
ресурсів Держкомзему України 23 січня 2004 року НОМЕР_2, недійсним в частині п.
1.1, земельної ділянки площею 60 м.кв. (розміром 6м.х10 м.),  що прилягає до столярного цеху підприємця  ОСОБА_2.
і належить йому на  праві
власності  згідно договору  купівлі-продажу НОМЕР_3 від 10.03.2000р.-
відмовити.

4. Стягнути з суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи  ОСОБА_2, м.Калуш на користь
суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи  ОСОБА_1, м. Калуш 42,50 грн. держмита за
розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_2, м. Калуш на користь Калуської міської ради, м. Калуш  42 грн. за розгляд апляційної скарги.

6.  Доручити місцевому
господарському суду видати накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в

касаційному
порядку.

8.Матеріали справи повернути до
господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя                                                                                 Кордюк Г.Т.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                    Мурська
Х.В.