ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30.05.2007
Справа № 2-25/06

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів
:

головуючого
Логвиненко А.О. (доповідач)

суддів:
Чус О.В., Павловського П.П.

при
секретарі судового засідання
Мацекос І.М.

з
участю представників сторін :

позивача - ОСОБА_11

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області
від  26.05.2006р.  та на додаткове рішення від  27.11.2006р.

за позовом          ОСОБА_1

до відповідача-1 ОСОБА_2

відповідача-2 Товариства
з обмеженою відповідальністю “ВЕРЗЕСА”, смт. Українка Криничанського району
Дніпропетровської області

з участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1 :  ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Криничанська
районна державна адміністрація

про  визнання  уступки
долі в статутному фонді товариства недійсною, визнання рішення
недійсним, визнання  державної
реєстрації  внесення змін в установчі
документи товариства недійсними, про визнання заяви про вихід зі складу
засновників товариства недійсною

В С Т А Н О В И В :

31.10.2003р. до Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та товариства з
обмеженою відповідальністю “ВЕРЗЕСА” (далі ТОВ “ВЕРЗЕСА”) про стягнення 18000.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона була засновником ТОВ “ВЕРЗЕСА”, а
її доля у статутному фонді підприємства складала 30%. На пропозицію ОСОБА_2
вона передала йому свою долю та вийшла із складу засновників товариства.
Натомість відповідач-1 пообіцяв сплатити їй 18000гр, але своєї обіцянки не
виконав.

Під час розгляду справи позивачка неодноразово змінювала та
уточнювала позовні вимоги (т.1 а.с.14-15,180). В остаточній редакції позову
позивачка просила : визнати недійсною заяву про вихід зі складу засновників ТОВ
“ВЕРЗЕСА”, передачі частки ОСОБА_2 та про відсутність фінансових претензій до
товариства; визнати недійсними рішення загальних зборів учасників товариства
від 10.07.2003р. та реєстрацію змін до статутних документів ТОВ “ВЕРЗЕСА”,
здійснену Криничанською районною державною адміністрацією 25.07.2003р. Свої
вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що 9.07.2003р. нею було підписано нотаріально
завірену заяву про вихід із складу засновників товариства, передання частки
ОСОБА_2 Вказану заяву було підписано внаслідок помилки, оскільки передання
частки не носило безоплатний характер.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду від 16.08.2005р. до
участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та приватного нотаріуса ОСОБА_10 (т.1
а.с.183)

Справа неодноразово розглядалась судами загальної юрисдикції
різних рівнів (т.1 а.с.94-102,164-166,253-259).

Рішенням
Верхньодніпровського районного суду від 26.05.2006р. позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено : визнано недійсними заяву про вихід зі складу засновників ТОВ
“ВЕРЗЕСА”, посвідчену 9.07.2003р. приватним нотаріусом ОСОБА_10 та уступку
частки статутного фонду на користь ОСОБА_2; визнано недійсними реєстрацію змін
до установчих документів ТОВ “ВЕРЗЕСА” проведену Криничанською
райдержадміністрацією 25.07.2003р.; з відповідача-1 стягнуто судові витрати.

Додатковим рішенням
цього ж суду від 27.11.2006р. стягнуто з ОСОБА_2  державний збір на користь держави у розмірі
171,5гр.

Не погодившись з
рішенням та з додатковим рішенням ОСОБА_2
звернувся з апеляційними скаргами, в яких вважає їх необґрунтованими і
незаконними, в зв'язку  з
неправильним  застосуванням  норм матеріального права та невідповідністю  висновків суду обставинам справи.

Представники третіх
сторін до судового засідання не з'явились про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи те, що залучені до справи докази дозволяють визначитися відносно
законності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість
розгляду справи у відсутність третіх осіб, яких належним чином сповіщено про
час та місце слухання справи.

Дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши у відповідності до ст. 101 ГПК України
законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі, колегія суддів вважає,
що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав :

З матеріалів справи
вбачається, що 27.02.1994р. ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_2 уклали договір про створення ТОВ “ВЕРЗЕСА”,
відповідно до умов якого позивачка стала співзасновником  товариства з часткою в статутному фонді 30 %
(т1 а.с.3-7).

В нотаріально
посвідченій заяві від 9.07.2003р. позивачка просила вивести її зі складу
засновників ТОВ „ВЕРЗЕСА". При цьому, свою частку в статутному фонді
ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 та зазначила, що майнових і фінансових претензій до
товариства вона не має (т1 а.с.9). На підставі цієї заяви 10.07.2003р. збори
засновників ТОВ „ВЕРЗЕСА", які відбулись з участю позивачки, задовольнили
її заяву про вихід зі складу засновників (т1 а.с.18). Відповідні зміни до Статуту
ТОВ “ВЕРСЕЗА” було зареєстровано Криничанською райдержадміністрацією
25.07.2003р. (т1 а.с.157).

Позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовано тим, що підписавши заяву про вихід зі складу учасників товариства
та передачу долі відповідачу-1, позивачка помилилась щодо правової природи та
наслідків цих дій, оскільки вважала, що передає свою частку не безоплатно. В
первісному варіанті своєї позовної заяви позивачка зазначила, що за
домовленістю із ОСОБА_2 вартість частки було оцінено у 18000гр. (т1 а.с.2). На виконання
досягнутої з відповідачем-1 домовленості ОСОБА_1 підписала 9.07.2003р. заяву та
прийняла участь у загальних зборах засновників товариства, які відбулись
наступного дня. Таким чином, з позовної заяви ОСОБА_1, пояснень самої позивачки
та її представника, а також чоловіка позивачки ОСОБА_5, якого залучено до
участі у справі в якості третьої особи, даних ними у судових засіданнях (т.1
а.с.78-81,244,248) вбачається, що спірну заяву про вихід зі складу учасників
товариства та передачу своєї частки ОСОБА_1 оформила, а сам вихід із складу
засновників товариства позивачка здійснила виходячи с того, що цими діями
здійснюється відчуження корпоративних прав останньої щодо ТОВ “ВЕРСЕЗА”. В
підтвердження цього, позивачка надала суду угоду від 10.07.2003р. в якій зазначено,
що в якості компенсації ОСОБА_2 передається частка ОСОБА_1 в ТОВ “ВЕРСЕЗА”, яка
оцінюється у 18000гр. Вказану угоду, крім інших, було підписано ОСОБА_13.

Відповідач в своїх
поясненнях в судовому засіданні пояснив, що оскільки позивачка заборгувала йому
гроші, остання передала в погашення боргу свою частку в товаристві (т.1
а.с.145).

Таким чином, матеріалами
справи встановлено, що здійснюючи дії по виходу зі складу учасників товариства
та передаючи свою частку відповідачу-1, ОСОБА_1 мала намір врегулювати існуючи
між її сім'єю та ОСОБА_2 майнові стосунки шляхом відступлення частки
відповідачу-1. Здійснення вказаних дій не суперечать ст.19 Статуту ТОВ
“ВЕРСЕЗА” (т1 а.с.61) та ст. 53 Закону України “Про господарські товариства”. В
той же час, зі змісту заяви ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників та тексту
протоколу зборів учасників товариства від 10.07.2003р. не вбачається, що в них
йдеться про безоплатну передачу позивачки своєї долі відповідачу-1, а тому
відсутні підстави вважати, що укладені ОСОБА_1 угоди не відповідають її дійсним
намірам.

З огляду на це відсутні
підстави вважати, що спірні угоди по виходу зі складу учасників товариства та
про передачу частки позивачка здійснила внаслідок помилки щодо їх правових
наслідків, що унеможливлює визнання їх недійсними на підставі ст.56 ЦК
Української РСР.

З матеріалів справи
вбачається, що спір виник внаслідок того, що позивачка вважає, що відповідач не
виконав прийняті на себе зобвоязання та не сплатив ОСОБА_1 грошову суму. В той
же час, ЦК Української РСР та ЦК України не передбачають такого наслідку
невиконання стороною прийнятих на себе зобов'язань як визнання угоди недійсною,
оскільки невиконання стороною прийнятих на себе зобов'язань є підставою для
звернення із позовом про виконання цих зобов'язань, відшкодування завданої
таким невиконанням шкоди, тощо.

За таких обставин
колегія суддів доходить висновку про те, що позивачка обрала непередбачений
законом спосіб захисту своїх інтересів, що унеможливлює задоволення позову.

Оскільки в межах справи
№2-25 не розглядається питання про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми, колегія
суддів не входить в обговорення питання про те які грошові зобов'язання виникли
або припинились між сторонами внаслідок передачі відповідачу-1 частки позивачки
та чи виконали сторони одне перед одним свої грошові та майнові зобвоязання.

Враховуючи наведене,
колегія суддів вважає, що рішення суду повинно бути скасовано через неправильне
застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду
матеріалам справи.

Оскільки спір виник
внаслідок того, що сторони при вчиненні своїх дій не вжили заходів по чіткому
врегулюванню виниклих між ними правовідносин, судові витрати, у відповідності
до ст.49 ГПК України, покладаються на позивачку та відповідача-1 у розмірах
фактично понесених ними затрат.

Керуючись ст. 101, 103
-105 ГПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області  від
26.05.2006р. та додаткове рішення цього ж суду від 27.11.2006р.
скасувати.

В задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити.

Головуючий
А.О. Логвиненко

Суддя
О.В. Чус

Суддя
П.П. Павловський