ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2007 р.
№ 6/174

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                        Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Закарпатбудсервіс ” на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2007р. та рішення господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007р.

у  справі                     №6/174 господарського суду Закарпатської області

за позовом                 Товариства з обмеженою відповідальністю

"Закарпатбудсервіс"

до відповідача          Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями

"Автоінвестстрой-Ужгород"

про                              стягнення 29 356,93грн.

за участю представників:

ТОВ "Закарпатбудсервіс" –не з’явилися;

ДП "Автоінвестстрой-Ужгород" –Захарова Ю.О.

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпатбудсервіс" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом та просило суд стягнути з відповідача –Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями "Автоінвестстрой-Ужгород" 29 356,63грн. в рахунок відшкодування заподіяних збитків.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов’язань відповідно до умов договору від 27.12.2005р. купівлі-продажу в частині здійснення гарантійного ремонту автомобіля, а саме несвоєчасній заміні спідометра в автомобілі. Порушення відповідачем взятих на себе зобов’язань призвело до заподіяння збитків, як стверджує відповідач  (а.с.4-6).

Відповідач у справі – ДП "Автоінвестстрой-Ужгород" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, вказуючи на те, що:

- позивач звернувся з вимогою про проведення гарантійного ремонту лише 24.06.2006р., після чого узгоджено день виконання ремонтних робіт –01.07.2006р.;

-01.07.2006р. здійснений гарантійний ремонт, у зв’язку з чим порушення строку виконання гарантійного ремонту, який становить 14 днів, не відбулось (а.с.100-101,109).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007р. у задоволенні позову відмовлено (а.с.130-134).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач порушив строк виконання гарантійного зобов’язання, у зв’язку з чим підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді відшкодування  збитків не має.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2007р. рішення господарського суду Закарпатської області від 30.01.2007р. залишено без змін  (а.с.160-163).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ТОВ "Закарпатбудсервіс"  звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, прийнявши нове рішення щодо задоволення заявлених вимог.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням норм процесуального права та помилковим не застосуванням норм матеріального права.

ДП "Автоінвестстрой-Ужгород" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить прийняті у справі судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 27.12.2005р. між сторонами у справі –ДП "Автоінвестстрой-Ужгород" та ТОВ "Закарпатбудсервіс" укладено договір купівлі-продажу. Предметом зазначеного договору є оплатна передача у власність позивача автомобіля моделі КАМАЗ-65117-029.

Даний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Вказаним договором встановлений термін гарантійного ремонту, який складає півтора року (починаючи з дня передачі автомобіля позивачу), але не більше 45 000км пробігу (починаючи з показника 0км) залежно від того, яка подія наступить першою (п.4.3 договору). При цьому, відповідач взяв на себе зобов’язання, що протягом терміну гарантійного ремонту всі вузли і деталі проданого автомобіля, несправність яких виникла в результаті виробничого дефекту або дефекту матеріалу, з якого ці вузли і деталі виготовлені, безкоштовно відремонтувати або замінити на нові. Необхідність заміни або можливість ремонту, відповідно до п.4.4 договору,  визначає  відповідач.

Спір у даній справі виник у зв’язку з заподіянням збитків позивачу неналежним виконанням відповідачем гарантійних зобов’язань за вищевказаним договором.

В силу ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч.2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст.218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст.224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв’язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом,  виключає  настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, за змістом ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, встановлення наявності всіх елементів складу правопорушення    є предметом доказування у даній справі.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що з вимогою про проведення гарантійного ремонту автомобіля КАМАЗ-65117-029, придбаного за умовами вищевказаного договору, він звернувся до відповідача 17.03.2006р. При цьому, відповідний ремонт проведений лише 01.07.2006р., що завдало йому збитків у зв’язку з простоєм автомобіля.

В силу ч.3 ст.680 ЦК України, якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Відносини між власниками дорожніх транспортних засобів та суб’єктами господарювання, у т.ч. тими, що здійснюють роздрібну торгівлю дорожніми транспортними засобами (далі –ДТЗ), виконавцями робіт із технічного обслуговування і гарантійного ремонту врегульовані Порядком гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, який затверджено наказом Міністерства промислової політики України від 29.12.2005р. №721 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.01.2005р. за  N 72/10352).

В силу  п.20 Порядку, у разі виявлення у процесі експлуатації ДТЗ недоліку або істотного недоліку споживач має право звернутися до виконавця на один з пунктів сервісної мережі, зазначених у Сервісній книжці, за власним вибором. При цьому, підставою для розгляду вимоги споживача щодо виконання гарантійного ремонту ДТЗ є письмова заява споживача, що складається у довільній формі та має містити опис недоліку, з приводу якого звертається споживач, а також вимоги споживача.

Граничний термін виконання гарантійного ремонту ДТЗ встановлений ст.23 Порядку та становить 14 днів.

Вирішуючи спір у даній справі по суті заявлених вимог, суд першої інстанції та, переглядаючи прийняте рішення в апеляційному порядку, апеляційна інстанція встановили, що позивач звернувся з заявою, у якій  вимагав здійснити гарантійний ремонт –заміну спідометру, лише 20.06.2006р. Така заява надійшла та зареєстрована відповідачем 24.06.2006р.

Відповідно до ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Під час вирішення спору по суті, позивачем не доведено подання ним відповідної заяви відповідачу 17.03.2006р., на що він посилався в обґрунтування заявлених вимог, в порушення вимог ст. 33 ГПК України.

Враховуючи, що заява про здійснення гарантійного ремонту надійшла 24.06.2006р., а заміна спідометру проведена 01.07.2006р., суди дійшли правильного висновку про відсутність факту порушення строків виконання гарантійного зобов’язання.

Отже, враховуючи відсутність всіх елементів складу правопорушення, а саме не доведення позивачем факту порушення зобов’язання відповідачем, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку щодо безпідставності заявлених вимог.

За таких обставин, судові акти у цій справи прийняті з урахуванням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2007р. у справі №6/174 господарського суду Закарпатської області залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Закарпатбудсервіс ” –без задоволення.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                               Васищак І.М.

Палій В.М.