донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

18.06.2007 р.                                                                                справа №41/238пн

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:
Величко Н.Л.

суддів
Алєєвій І.В.

М’ясищева А.М.

при секретарі:                               Щетініній І.О.

за участю представників сторін:

від позивача:
Мельник Н.В. –дов. від 02.01.07.

від відповідача:
Марчук Н.В. –дов. від 20.12.06.,Перешивайло О.О. –дов. від 29.09.06.

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

на постанову господарського суду

Донецької області

від
20.12.2006 року

у справі
41/238пн (суддя Гончаров С.А.)

за позовом
Закритого акціонерного товариства “Мініметалургійний завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк

до
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про
Зобов’язання надати органу Державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету  за декларацією з ПДВ за листопад 2005 року у розмірі 2509718 грн.

1. Стислий виклад суті постанови місцевого господарського суду.

03.08.2006 року Закрите акціонерне товариство “Мініметагургійний завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк звернулось до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку з позовом про зобов’язання відповідача надати  органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з  Державного бюджету України за декларацією з податку на додану вартість за листопад 2005 року в розмірі 2509718 грн.

Ухвалою від 04.08.2006 року господарський суд Донецької області залишив позовну заяву товариства без руху до 11.08.2006  року для усунення недоліків шляхом подання документів, передбачених статтею 106 КАС України.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою від 14.08.2006 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначене попереднє судове засідання.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.09.2006 року було надано сторонам строк для примирення до 26.10.2006 року та зупинене провадження в адміністративній справі №41/238пн.

Суд першої інстанції в ухвалі від 26.10.2006 року поновив провадження у даній справі.

За клопотанням сторін ухвалою від 26.10.2006 року господарський суд надав сторонам строк для примирення до 07.12.2006 року та зупинив провадження в даній адміністративній справі.

Провадження у справі було поновлене ухвалою від 07.12.2006 року.

Постановою господарського суду Донецької області від 20.12.2006 року у справі №41/238пн (суддя Гончаров С.А.) задоволено позов Закритого акціонерного товариства “Мініметалургійний завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк  до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про зобов’язання відповідача надати  органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з  Державного бюджету України за декларацією з податку на додану вартість за листопад 2005 року в розмірі 2509718 грн.

Зобов'язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку надати до Управління Державного казначейства у Донецькій області  висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з  Державного бюджету України за декларацією з податку на додану вартість за листопад 2005 року в розмірі 2509718 грн.

Постанова суду мотивована тим, що Законом України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р. (зі змінами та доповненнями) право платника податку на бюджетне відшкодування не поставлене в залежність від проведення чи не проведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

2. Підстави, з яких порушене  питання про перегляд постанови.

Відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, не погоджуючись з постановою господарського суду, звернувся з апеляційною скаргою про її скасування, так як вважає, що вона прийнята з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи та з  порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

В своїй апеляційній скарзі заявник наполягає на тому, що під час розгляду справи судом не враховано, що сума, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, визначається з урахуванням положень пункту 1.8 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р. (зі змінами та доповненнями)  (далі Закон “Про ПДВ”), а саме: бюджетному відшкодуванню підлягає надмірно сплачена сума податку на додану вартість. Таким чином, на думку скаржника, в порушення вимог пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону “Про ПДВ” судом був визначений обов’язок податкового органу надати висновок до органу Державного казначейства без врахування наявності підстав для подальшого бюджетного відшкодування. Крім того, податковий орган вважає, що судом, в порушення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, не прийняті до уваги положення наказу Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від       03.08.2004 року №451/501/132 “Про затвердження Порядку взаємодії між органами державної податкової служби України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України в процесі відшкодування податку на додану вартість за висновками органів державної податкової служби України та погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість шляхом видачі облігацій внутрішньої державної позики”, згідно якого податкові органи забезпечують подання до Департаменту оподаткування юридичних осіб зведеної інформації про можливі загальні обсяги відшкодування грошовими коштами в кожному регіоні та інформацію за суб’єктами підприємницької діяльності, за якими прийнято обґрунтоване рішення щодо законності відшкодування податку на додану вартість в сумі 100 тис. грн. і більше, виходячи з результатів завершених документальних перевірок, включаючи  виконання вимог Державної податкової адміністрації України щодо проведення зустрічних перевірок.

3. Доводи, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу.

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Мініметалургійний завод “Істіл (Україна)” м. Донецьк,  проти доводів, викладених у скарзі заперечив, вважає постанову суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підтверджує відсутність підстав для її скасування. При цьому він посилається на те, що  п.п.7.7.5. п.7.7. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р. (зі змінами та доповненнями) (далі Закон “Про ПДВ”, передбачає, що податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення  перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Позивач вказує, що ним до відповідача надано декларацію з ПДВ за листопад 2005р., згідно із якою сума, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у банку, становить 19745669грн. Позивач зазначає, що СДПІ проведено перевірку, за результатами якої підтверджено заявлену позивачем суму бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2005р. у розмірі 19729168 грн., із цієї суми відшкодування відбулося частково на суму 17219450 грн.

Розпорядженням першого заступника голови Донецького апеляційного господарського суду від 20.02.2007р. в порядку  ст.29 Закону України “Про судоустрій України” від 07.02.2002р. №3018-ІІІ, у зв’язку з відпусткою головуючого судді         Калантай М.В., був змінений  склад  колегії суддів по розгляду апеляційної скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку  на постанову господарського суду Донецької області від 20.12.2006р. у справі №41/238пн (головуючий суддя: Величко Н.Л., судді: Алєєва І.В., М’ясищев А.М.).

Ухвалою від 05.03.2007 року було зупинене апеляційне провадження у даній справі до набрання законної  судовим рішенням у справі №22/53а.

Донецький апеляційний господарський суд ухвалою від 11.06.2007 року поновив апеляційне провадження у справі №41/238пн, у зв’язку з набранням законної сили постановою господарського суду Донецької області від 26.02.2007 року у справі №22/53а, якою визнано недійсним податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Донецьку №/0/2650/10/15-16-23/1 від 29.01.2007року. Справу призначено до судового розгляду на 18.06.2007 року.

4. Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами по справі.

Позивач зареєстрований як суб’єкт підприємницької діяльності - юридична особа виконкомом Донецької міськради (свідоцтво про держреєстрацію від 16.02.01р. №304036), код ЕДРПОУ 30479040.

Декларацію з податку на додану вартість за листопад 2005 року (арк.9),   позивач склав та надав до податкового органу 19.12.2005 р.  Відповідно до рядків 25 та 25.1 цієї декларації сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку складає 19745669 грн. При цьому, до складу податкового кредиту листопада 2005 року віднесено від’ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту жовтня 2005 р. в розмірі 20636423 грн. (рядок 23.1).

Податковий орган здійснив позапланову документальну перевірку правомірності заявлених до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість за деклараціями за жовтень та за листопад 2005р. За результатами перевірки було складено акт  №38/15-16-23/1-30479040 від 18.02.2006р.(арк.15-27) (далі акт перевірки), у якому встановлено порушення позивачем п.п 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону “Про ПДВ”, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає відшкодуванню, на 16501 грн., з чим погодився позивач. У пункті 3.5 акту перевірки податкова інспекція підтвердила правильність суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету, за листопад 2005р. у розмірі 19729168грн.

Сторонами визнана і не заперечується та обставина, що відповідачем складено та направлено до органів держказначейства висновки щодо відшкодування податку на додану вартість за листопад 2005р. на загальну суму 17219450 грн. Інших висновків відповідачем до органів держказначейства не надавалось, отже невідшкодованою за листопад 2005р. залишилась сума ПДВ у розмірі 2509718 грн.

5.Мотиви, за якими апеляційна інстанція виходила при прийнятті ухвали.

Пункт 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України № 2505-4 від 25 березня 2005 року), відповідно до пункту 13 Перехідних положень, діє з 1 червня 2005 року та встановлює порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону “Про ПДВ” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значені суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

У відповідності до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону "Про ПДВ" якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а)          бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б)          залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.5 пункту 7.7 цієї ж статті встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу Державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з підпунктом 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону “ПДВ” на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган Державного казначейства надає платнику податку зазначену у ній суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Як вказувалось вище, сторонами визнаний той факт, що відповідач надав до органу казначейства висновки щодо відшкодування податку на додану вартість за листопад 2005р. на загальну суму 17219450 грн., невідшкодованою за цей період залишилась сума податку в розмірі 2509718 грн.

Підпунктом “в” підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону “Про ПДВ” передбачені дії податкового органу, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної (документальної) перевірки податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

З огляду на вищевказані приписи підпункту 7.7 статті 7 Закону “Про ПДВ” вбачається, що податковий орган як орган владних повноважень, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податків, у тому числі, бюджетним відшкодуванням, повинен діяти у певний спосіб, а саме за наслідками перевірок, визначених Законом, або надати висновок із зазначення суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або відмовити у наданні бюджетного відшкодування. Утриматися від здійснення однієї чи іншої дії означає неналежне здійснення своїх повноважень шляхом бездіяльності.

Відповідно до преамбули Закону України “Про податок на додану вартість” цей Закон серед іншого визначає платників податку на додану вартість, порядок обліку звітування та внесення податку до бюджету. Таким чином, саме нормами зазначеного Закону регулюються всі питання пов'язанні із визначенням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 1.8 ст. 1 Закону “Про ПДВ” бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою у випадках, визначених цим Законом.

Закон України “Про податок на додану вартість” своїми приписами не передбачає обов’язок покупця товару –платника податку сплачувати нарахований йому продавцем у складі ціни товару ПДВ безпосередньо до державного бюджету, тому доводи податкового органу щодо обов’язку платника податку –покупця товару доводити надмірну сплату ПДВ саме до державного бюджету, а також про залежність права платника податку –покупця на податковий кредит від перевірки всіх постачальників по всьому ланцюгу, є такими, що не відповідають встановленому законодавчо механізму справляння цього виду податку.

Судова колегія вважає, що нормами Закону “Про ПДВ” право платника податку не поставлене в залежність від проведення або не проведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

Господарський суд правомірно вказав на те, що з огляду на п. 1.8 ст. 1 , пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону “Про ПДВ” сумою, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету, у зв’язку з надмірною сплатою є саме від’ємне значення за результатами звітного періоду. Від’ємне значення ПДВ є коштами платника податку, які він сплатив продавцям товару відповідно до вимог Закону України “Про податок на додану вартість”. Цим законом встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов’язку держави на підставі декларації здійснити повернення коштів за результатами звітного періоду.

Новою редакцією підпункту “а” п.п.7.7.2 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено, що якщо у   наступному   податковому   періоді   сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,  має  від'ємне значення, то бюджетному    відшкодуванню    підлягає   частина   такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем  товарів  (послуг)  у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг). Тобто право на податковий кредит у платника податку виникає тільки у разі фактичної сплати ПДВ у наступному податковому періоді.

Як вбачається із акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п.п.7.7.2 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” на суму 16501грн., яка не заперечується позивачем, щодо суми бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2005р. у розмірі 19729168грн., то відповідач вказав, що така сума є сплатою податкового кредиту за отримані товари у податкових періодах з 01.06.05р.

Судова колегія не приймає до уваги посилання податкового органу на наказ Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 03.08.2004 року №451/501/132 “Про затвердження Порядку взаємодії між органами державної податкової служби України, Міністерства фінансів України та Державного казначейства України в процесі відшкодування податку на додану вартість за висновками органів державної податкової служби України та погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість шляхом видачі облігацій внутрішньої державної позики”, оскільки цей наказ є формою реалізації компетенції органів у сфері управління, що його прийняли, з метою взаємодії, і не може змінювати або встановлювати порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню). Органи, що прийняли зазначений наказ, діють як органи державної влади, через які держава набуває і здійснює свої права та обов’язки. Цим наказом затверджений Порядок, який визначає правила взаємодії органів державної влади між собою, але не може встановлювати, змінювати або припиняти публічно–правові відносини платника податку з державою, які встановлені Законом України “Про податок на додану вартість”.

У відповідності до статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судова колегія вважає, що податковим органом не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення проти адміністративного позову.

Таким чином, вищенаведене спростовує доводи, вказані заявником в апеляційній скарзі.

А відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд правомірно задовольнив позов.

З огляду на зазначене, судова колегія дійшла висновку, що господарський суд обґрунтовано виніс постанову, яка відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких надана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись статтями 184, 195, 198, 200, 205, пунктами 6, 7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову від 20.12.2006 року господарського суду Донецької області у справі №41/238пн залишити без змін, а апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця після складання повного тексту ухвали. Касаційна скарга подається безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 20.06.2007 року.

Головуючий:          Н.Л.  Величко

Судді:           І.В.  Алєєва

Надруковано 5 примірників:

1 –у справу; 2 –сторонам;

1 –ГС Донецької області;

1 –ДАГС.