ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.
№ 20-4/362-5/049

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Дочірнього підприємства Державного унітарного підприємства “Головне управління спеціального будівництва Міністерства оборони Російської Федерації” Підприємство “Будівельне управління Чорноморського флоту Міністерства оборони Російської Федерації”

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р.

у справі
№ 20-4/362-5/049

господарського суду
м. Севастополя

за позовом
Дочірнього підприємства Державного унітарного підприємства “Головне управління спеціального будівництва Міністерства оборони Російської Федерації” Підприємство “Будівельне управління Чорноморського флоту Міністерства оборони Російської Федерації”

до
Державної податкової адміністрації у м. Севастополі

про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

в судовому засіданні взяли участь представники :

позивача:
— не з’явились;

відповідача:
Кочкаренко В.О., дов. № 1584/9/10-036 від 30.05.2007 р.;

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2004 р. Дочірнє підприємство Державного унітарного підприємства “Головне управління спеціального будівництва Міністерства оборони Російської Федерації” Підприємство “Будівельне управління Чорноморського флоту” (далі –Підприємство) звернулось до господарського суду м. Севастополя з позовною заявою, у якій просило визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової адміністрації у м. Севастополі (далі –Адміністрація) № /0, № 000002720/0 та № /0 від 12.07.2004 р.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду м. Севастополя від 06.06.2005 р. (суддя Антонова І.В.) в задоволенні позовних вимог Підприємства відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. (колегія суддів: Черткова І.В., Дугаренко О.В., Шевченко Н.М.) прийнятою за правилами ГПК України, рішення господарського суду м. Севастополя від 06.06.2005 р. залишено без змін.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просило скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. і рішення господарського суду м. Севастополя від 06.06.2005 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Підприємство обґрунтовувало тим, що господарські суди попередніх інстанцій неправильно застосували ст. 1 Закону України “Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”, ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, порушили ст. 43 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.12.2005 р. касаційну скаргу Підприємства разом з матеріалами справи передано на вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2007 р. Підприємству відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. у зв’язку з тим, що розгляд даної справи у господарських судах першої та апеляційної інстанцій здійснювався після набрання чинності КАС України за правилами ГПК України, тобто у порядку господарського судочинства, а тому згідно ст. 108 вказаного кодексу касаційний перегляд відповідних судових рішень у такому випадку має здійснюватись Вищим господарським судом України.

Справу № 20-4/362-5/049 господарського суду м. Севастополя надіслано до Вищого господарського суду України.

Враховуючи викладене, ухвалою Вищого господарського суду України від 07.05.2007 р. касаційну скаргу Підприємства прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Адміністрація скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Підприємства, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. та рішення господарського суду м. Севастополя від 06.06.2005 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Адміністрація обґрунтовує тим, що твердження Підприємства, наведені у касаційній скарзі, не ґрунтуються на вимогах закону, а місцевий та апеляційні господарські суди прийняли судові акти, які оскаржуються, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга Підприємства на рішення господарського суду м. Севастополя від 06.06.2005 р. була подана 28.06.2005 р. (т. 2, а. с. 38) та повторно –24.06.2005 р. (т. 2, а. с. 47).

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.07.2005 р. апеляційну скаргу Підприємства було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Вказане свідчить, що апеляційна скарга Підприємства була подана з додержанням відповідних вимог і правил підсудності, встановлених ГПК України.

Станом на 31.08.2005 р. зазначена скарга Підприємства розглянута не була.

01.09.2005 р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі –адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Виходячи з наведених норм КАС України, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що дана справа є справою адміністративною юрисдикції (адміністративною справою), оскільки спір у ній виник між юридичною особою –Підприємством та суб’єктом владних повноважень –Адміністрацією щодо оскарження її рішень (актів індивідуальної дії) –податкових повідомлень-рішень № /0, № 000002720/0 та № /0 від 12.07.2004 р.

Абзаци перший та другий п. 7 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України встановлюють, що після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29-32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року, позовні заяви у господарських справах, що віднесені цим Кодексом до адміністративної юрисдикції, а також апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових рішень у зв’язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах, подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. Такі заяви чи скарги (подання) не можуть бути залишені без руху або повернуті у порядку, встановленому цим Кодексом, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог і правил підсудності, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України 1963 року або Господарським процесуальним кодексом України 1991 року.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що починаючи з 01.09.2005 р. дана справа мала розглядатись апеляційним господарським судом в порядку, встановленому КАС України.

Однак, апеляційний господарський суд наведеного не врахував та розглянув дану справу і прийняв у ній постанову за правилами ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. у даній справі підлягає скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до вказаного суду для розгляду апеляційної скарги Підприємства у порядку, встановленому нормами КАС України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Державного унітарного підприємства “Головне управління спеціального будівництва Міністерства оборони Російської Федерації” Підприємство “Будівельне управління Чорноморського флоту” на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. у справі № 20-4/362-5/049 господарського суду м. Севастополя задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2005 р. у справі № 20-4/362-5/049 господарського суду м. Севастополя скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду апеляційної скарги Дочірнього підприємства Державного унітарного підприємства “Головне управління спеціального будівництва Міністерства оборони Російської Федерації” Підприємство “Будівельне управління Чорноморського флоту” на рішення господарського суду м. Севастополя від 06.06.2005 р. у порядку, встановленому нормами КАС України.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                      Г.М. Мачульський

Суддя                                                                      В.І. Шаргало