ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2007 р.
№ 14/528

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- не з'явився,

відповідача
- Бондаренко В.І.,

розглянувши у відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

ДП "Укрзалізничпостач"

на постанову
від  03.04.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№14/528

за  позовом
ДП "Укрзалізничпостач"

до
приватної фірми "Джі Ай Компані"

про
стягнення 1610,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 22.01.2007 (суддя Калатай Н.Ф.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 (судді: Губенко Н.М., Барицька Т.Л., Ропій Л.М.), в позові відмовлено у зв’язку з необґрунтованістю позовних вимог.

ДП "Укрзалізничпостач" в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неврахування судом ст.528 ЦК України, ст.ст.24, 110, 111, 122 Статуту залізниць України. Зокрема, скаржник вказує на те, що стан цистерни з дизпаливом, яка прибула на адресу вантажоодержувача з непошкодженими пломбами відправника, є справним, лише кінцевий вантажоодержувач здійснив приймання вантажу за кількістю, в зв'язку з чим складений за участю представника громадськості акт приймання нафтопродуктів за кількістю №141 від 14.11.2005 слід вважати належним доказом нестачі товару.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій і заслухавши пояснення присутнього у засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові апеляційний господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено виконання відповідачем обов'язку за договором №ЦХП-14-03505-01 щодо поставки позивачу 05.11.2005 року дизельного пального в кількості 58009 кг згідно з даними залізничної накладної №40789123 на умовах СА (франко-перевізник), за якими обов'язки відповідача з постачання продукції закінчилися після передачі вантажу особі, обраній відповідачем –ТОВ "УкрТрансОйл", яке є вантажовідправником продукції. Наявності у відповідача статусу та обов'язків вантажовідправника сторонами не передбачалося, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків, спричинених виявленням нестачі  дизельного пального в локомотивному депо ст.Попасна 14.11.2005 року. Судом відхилено наданий позивачем акт приймання нафтопродуктів за кількістю №141 від 14.11.2005 з мотивів недоведеності його складання уповноваженими особами вантажоодержувача (покупця).

Колегія погоджується з висновком суду з огляду на таке.

Судом попередніх інстанцій з врахуванням вимог ч.2 ст.664 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 224, 265 Господарського кодексу України та на підставі ретельної  правової оцінки умов укладеного між сторонами договору поставки нафтопродуктів від 15.09.2005 №ЦХП-14-03505-01, залізничної накладної №40789123, акта приймання нафтопродуктів за кількістю №141 від 14.11.2005, акта звірки розрахунків від 17.12.2005 та інших наявних у справі доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а позивачем не спростовано недоведеність порушення відповідачем  договірних зобов'язань щодо обсягу поставленого товару та обумовлену цим відсутність підстав для стягнення спірної суми коштів в якості вартості нестачі товару.

Наявні ж заперечення позивача по суті зводяться виключно до посилань на оцінку судом першої інстанції неналежного доказу (акта звірки розрахунків від 17.12.2005) та надання переваги іншому, належному, на думку скаржника, доказу (акту приймання нафтопродуктів за кількістю №141 від 14.11.2005, складеному раніше). Однак, згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, про достовірність того чи іншого доказу, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Водночас колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 3 ст.6 Статуту залізниць України вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

За таких обставин позивач всупереч положенням ст.6 Статуту залізниць України, умовам договору поставки нафтопродуктів від 15.09.2005 №ЦХП-14-03505-01 та даним залізничної накладної №40789123 безпідставно наполягає на тому, що відповідач є вантажовідправником дизельного пального в кількості 58009 кг, чим спростовуються посилання скаржника в обгрунтування своїх вимог на ст.528 ЦК України.

Окрім того, згідно з ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно ч.4 ст.129 Статуту в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу, і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформлюються актами загальної форми.

Судом цілком обгрунтовано відхилено наданий позивачем акт приймання нафтопродуктів за кількістю №141 від 14.11.2005, оскільки відповідно до ст.129 Статуту залізниць України підставою для покладання на вантажовідправника чи вантажоодержувача матеріальної відповідальності за нестачу вантажу можуть бути лише комерційні акти або акти загальної форми, складені та підписані представниками станції і вантажовласника. Це випливає з правила допустимості доказів, встановленого ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України, яке застосовано судом правомірно.

Не заслуговують на увагу також безпредметні посилання скаржника в обгрунтування своїх заперечень на ст.ст.24, 110, 111, 122 Статуту залізниць України, якими врегульовано умови та межі відповідальності залізниці та вантажовідправника (ТОВ "УкрТрансОйл"), оскільки у даній справі позов до залізниці чи вантажовідправника не пред'являвся.

Зважаючи на вищенаведене колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 у справі №14/528 залишити без змін, а касаційну скаргу ДП "Укрзалізничпостач" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                                                     В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                                    Є.Чернов

В.Цвігун