донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.08.2007 р.                                                                           справа №7/9-63

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Стойка  О.В.

суддів
Дзюби  О.М. , Шевкової  Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:
Костюк С.В. за довіреністю,

від відповідача:
Не з»явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області

на ухвалу господарського суду

Донецької області

від
07.06.2007 року

по справі
№7/9-63 (Малашкевич С.А.)

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області

до
Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованному водопостачанню "Укрпромводчормет" м.Донецьк

про
повернення позовної заяви без розгляду

В С Т А Н О В И В:

У червні  2007 року до господарського суду Донецької області звернулось Відкрите акціонерне товариство "Донецькобленерго" в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області до Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованному водопостачанню "Укрпромводчормет" м.Донецьк з  позовною заявою  про  стягнення  суми заборгованості за активну  електричну  енергію у розмірі 2 224676,63грн., інфляційних  нарахувань  у розмірі 19014,87грн. та 3% річних у розмірі 67093,08грн..

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.06.2007р. позовна  заява повернута позивачу  без  розгляду на підставі  п.п.4, 6  ч.1 ст. 63 ГПК. Своє рішення  суд  обґрунтовує  тим, що  позивач не надав  належних доказів  відправлення копії  позовної  заяви  відповідачу, а також  позивачем  не  надано   належного підтвердження сплати  державного  мита у встановленому  законом  порядку.

Позивач, не погодившись із ухвалою господарського суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати  ухвалу господарського суду від 07.06.07р. по справі 7/9-63 та направити  справу на  розгляд  до господарського  суду Донецької  області.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на  те, що  суд  неправильно застосував  норми  процесуального  права, а саме  ст. 57 ГПК України.

Відповідач до  судового  засідання  не з»явився, про  причини  не  явки  судову  колегію  не  повідомив, хоча  був  належним  чином  повідомлений  про  час, місце  та  дату  розгляду  справи, через що  судова  колегія  вважає  за  можливе  розглянути справу  у  його відсутності.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , виходячи із наступного.

Як вбачається з  матеріалів  справи позивач  надав  до  господарського  суду  позовну заяву.

Вимогами процесуального закону передбачений вичерпний перелік підстав до повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду, зокрема на підставі п.п.4,6 ст.63 ГПК України - у разі не надання доказів сплати державного мита у встановлених  порядку та розмірі, а також не подання доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Позивачем при поданні позовної заяви у якості доказу, який  підтверджує  відправлення  відповідачу  копії  позовної  заяви,  наданий  фіскальний  чек від 04.06.07р. за №1889, в якому отримувачем  кореспонденції зазначено „ЧП Укрпром”, хоча  відповідачем  по  справі вказане Державне виробниче підприємство із зовнішнього водопостачання "Укрпромводчермет" м.Донецьк.

За приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. При цьому, відповідні докази повинні бути надані суду з дотримання вимог передбачених ст. 34 ГПК України, зокрема у належній формі, та такі з якими закон пов’язує підтвердження тих чи інших обставин.

За приписами  п.36 «Правил  надання  послуг поштового  зв»язку», про прийняття для пересилання реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" видається розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) і  підтверджує  лише  факт надання  послуги  відділенням зв»язку.

Відповідно до ст. 2 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995 року під розрахунковим документом розуміється документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до п. 3 Положення про форму і зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. № 614 фіскальний касовий чек на товари (послуги) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Згідно п. 3.2. зазначеного Положення фіскальний касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити, а зокрема: назву господарської одиниці; адресу господарської одиниці; вартість одиниці виміру товару (послуги); найменування товару (послуги); позначення форми оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та суму коштів за даною формою оплати;  порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції та інше.

Таким чином, виходячи зі змісту поштових операцій, як різновиду послуг, випливає, що в відповідному фіскальному чекові повинно бути зазначено, назва операції (послуги)  із зазначенням відомостей про адресата та адресанта.

Зі  спірного  фіскального  чеку  вбачається, що адресатом  кореспонденції зазначений  не відповідач, а інша особа ( з іншою організаційно-правовою формою та іншою назвою.)

Доводи скаржника  про те, що  в розрахунковому  документі  зазначене  скорочене  найменування  підприємства відповідача, виходячи з його змісту, є необгрунтованими.

Посилання  позивача  на  те, що  суд  першої  інстанції  при  виникненні   сумнівів  щодо правильності  вказання  найменування адресата повинен  був  витребувати  у  позивача  відповідні  докази є не заснованими на законі, оскільки ведеться не про належне оформлення, а про надання іншого доказу, ніж того, що стосується справи.

Крім того, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За приписами ст. 129 Конституції України основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже виконувати вказані вимоги закону має саме позивач, відповідно до вимоги ч.3 ст.63 ГПК України він не позбавлений права повторно звернутись до суду із вказаної позовною заявою за умови дотримання вимог закону.

Відповідно до вимог ст.43 ГПК України суд першої інстанції надав належну оцінку вищевказаного доказу, його висновок в цій частині відповідає  вимогам закону, тому підстав до скасування вказаної ухвали про повернення без розгляду позовної заяви позивача судова колегія відповдіно до вимог ст.104,106 ГПК України не вбачає.

Аналізуючи ухвалу господарського суду в частині наявності другої підстави до повернення позовної заяви - непідтвердження  сплати державного  мита  у  встановленому  порядку   -  (п.4  ч.1 ст. 63 ГПК), колегія суддів  вважає, що  позивачем  надано належним  чином  оформлене  платіжне  доручення за №2363 від 31.05.07р., яке  свідчить  про перерахування позивачем 31.05.07р.  на  відповідний  рахунок  24172,50грн. суми  державного  мита. Відмітка  на  зворотній  стороні  платіжного доручення  про зарахування  цієї  суми до  Держбюджету  дійсно  не  відповідає вимогам  п.14 «Інструкції про  порядок обчислення та справляння державного мита, при сплаті  державного мита готівкою», оскільки не  містить помітки «Зараховано  в дохід бюджету ___грн. (дата)», але не є достатньою підставою повернення  позовної заяви  відповідно до  п.4 ч.1 ст. 64 ГПК України.

За таких підстав висновок суду в частині  порушення  позивачем  п.3 ч.1  ст. 57 ГПК України  є  безпідставним, підлягає виключенню з мотивувальної частини ухвали, але встановлений судом факт не  надання позивачем документу, який підтверджує відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів є достатньою підставою  для  повернення  позовної заяви, оскільки цим  порушуються вимоги закону та процесуальне право  відповідача.

Крім  того,  представник позивача  посилається  на  те, що  в  ухвалі  від  07.06.07р. підставою  повернення  позову  зазначені   п.п.2,3 ч.1  ст. 65 ГПК України,  а ухвалою про  виправлення описки   від  18.06.07р. в  якості  підстав  зазначені п.п.4, 6 ч.1 ст. 63 ГПК України, що  на  думку  позивача  змінює  правові  підстави  повернення  позову.

Судова  колегія  вважає  заявлені  доводи  скаржника про порушення  судом норм процесуального права безпідставними, оскільки  виходячи  зі  змісту  мотивувальної частини спірної  ухвали правовими  підставами   до повернення  позовної заяви   є невиконання  позивачем вимог п.п.2,3  ч.1 ст.57 ГПК України –не подання  доказів  сплати  державного мита у  встановлених порядку  та  розмірі та доказів надсилання  відповідачу  копії позовної заяви та доданих до  неї документів, тобто саме ті, що вказані в п.п.4,6 ч.1 ст.63 ГПК України.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статей 43,63,86 Господарського процесуального кодексу України  ухвала господарського суду Донецької області від 07.06.07року по справі №7/9-63 відповідає нормам процесуального права, є  законною  та  обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких Західних електричних мереж м.Ясинувата Донецької області залишити без задоволення,  ухвалу  господарського суду Донецької області від 07.06.07р. по справі №7/9-63–без змін.

Головуючий          О.В.  Стойка

Судді:          О.М.  Дзюба

Т.А.  Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС