СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.07                                                                                 Справа № 5/78.

Судова колегія у складі суддів: Василенко Т.А. (головуючий),Доманської М.Л., Лісовицького Є.А.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську

до Відкритого акціонерного товариства "Луганський енергозавод", м. Луганськ

про стягнення 14 120 грн. 08 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –Матровицький М.Ф., дов. №  03/04 від 09.01.07;

від відповідача –Бесіда С.Ю., дов. № 339 від 01.03.07;

в с т а н о в и в:

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача в  порядку права зворотної вимоги (регресу) суми виплачених страхових виплат в розмірі 14 120 грн. 08 коп., в тому числі моральна шкода - 10 тис. грн. 00 коп., щомісячні страхові виплати 4 120 грн. 08 коп.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області Рябцевой О.В. від 23.05.07. зі складу колегї було виключено  суддю Закропивного  О.В. та введено до складу колегії і призначено головуючим суддю Василенко Т.А.

Розпорядженням заступника голови господарського суду Луганської області Рябцевой О.В. від 19.06.2007. зі складу колегії вивидено суддю Батюк Г.М. та введено суддю Лісовицього Є.А.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 14.01.1998 стався нещасний випадок з водієм ЗАТ «Луганський завод колінчастих валів»Халіловим Кннязем Ібрагім огли, внаслідок чого з 08.08.2003 останньому встановлено безстроково 10% втрати професійної працездатності, а з 21.09.04. –20%.

Згідно акту розслідування нещасного випадку від 16.01.1998 нещасний випадок стався внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини Бондарева Павла Валентиновича, водія ЗІЛ 130 ММ№ 452 (держномер 30-33) власником якого на момент ДТП був  ВАТ «Луганський енергозавод».

У зв’язку з тим, що нещасний випадок стався при виконанні Халіловим своїх трудових обов’язків, він є страховим  та останньому призначені відповідні виплати.

Згідно з рішенням  Артемівського райсуду м. Луганська вимоги Халілова були задоволені частково і з ВД Фонду СНВ України в м. Луганську на користь останнього було стягнуто моральну шкоду у сумі 5 700 грн. 00 коп., рішенням Апеляційного суду Луганської області, вказане рішення місцевого суду було змінено і на користь Халілова з ВД стягнуто моральну шкоду у сумі 10 000 грн. 00 коп.

В той же час, Халілову В.І. Фондом були здійснені відповідні розрахунки  за період  з 01.01.04. по 01.01.07. та здійснені страхові виплати на загальну суму  4 120 грн. 08 коп.

З огляду на це, позивач вважає, що з вини відповідача йому заподіяно шкоду, що причинена джерелом підвищеної небезпеки, яка повинна відшкодована за рахунок  відповідачем відповідно до ст.ст. 1187, 1192 ЦК України.

Відповідач надав до суду відзиви на позовну заяву, за якими з позовом не погодився з підстав наведених у відзивах.

Дослідивши обставини справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності,  суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню,  з огляду на  наступне.

Позивач звернувся до суду із вимогою про відшкодування шкоди у порядку  цивільного кодексу України та вважає, що йому як юридичній особі заподіяна шкода, яка повинна бути відшкодована у порядку регресу, оскільки спричинена джерелом  підвищеної небезпеки, яке належить відповідачу.

Як вбачається із матеріалів справи,  14.01.1998 у наслідок дорожньо –транспортної пригоди з водієм ЗАТ «Луганський завод колінчастих валів»Халіловим К.І. стався нещасний випадок,  причиною якого були дії  водія Бондарева П.В., що на момент ДТП працював в ВАТ «Луганський енергозавод»і виконував трудові обовязки.

У лютому 2004 року Халілов К.І огли звернувся до Артемівського  райсуду м. Луганська із позовом про стягнення з ВД ФСС ВНВТПЗ моральної шкоди у сумі 48 470 грн. 00 коп.

Рішенням місцевого суду позовні вимоги Халілова К.І. були задоволені частково і на користь останнього стягнуто 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, сума якої була збільшена  відповідно до рішення  Апеляційного суду Луганської області.

Згідно вказаних рішень  позивач сплатив Халілову  К.І. моральну шкоду у сумі 10 000 грн. 00 коп. і вважає, що ця сума повинна бути відшкодована з відповідача у порядку регрессу на підставі ст..ст. 1187, 1192 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»у разі настання страхового випадку, до якого відносить втрата працездатностя внаслідок трудового каліцтва, потерпілому відшкодовується і моральна шкода за наявності такої шкоди.

Тобто викладене свідчить про те, що судами встановлений факт настання страхового випадку з Халіловим К.І. огли

Окрім цього, позивачем за період з 01.03.04. по  01.01.07. нараховано та виплачено Халілову страхових виплат на суму 4 120 грн. 08 коп.

Принципи, загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в України визначені Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі -Основи).

Відповідно до статті 21 Основ внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян.

Статтею 11 Основ та статтею 13 Закону № 1105 визначено, що страховий ризик -це обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок, а страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону № 1105, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1105 дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (працівник); страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи; страховик -Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі -Фонд).

Відповідно до частини другої статті 45 Закону № 1105 роботодавець як страхувальник зобов'язаний своєчасно та повністю сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду, а здійснення страхових виплат потерпілим покладено на Фонд згідно з розділом V цього Закону.

Диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві відповідно до статті 5 Закону № 1105 є одним з основних принципів страхування від нещасного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не здійснено переплат страхових виплат, позивач лише здійснив виплату тих сум, які належали до сплати відповідному потерпілому,  тобто безпосередньо позивачеві шкода не заподіяна.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Взаємовідносини сторін, якими є страховик (позивач) і страхувальник (відповідач), врегульовано Законом № 1105, який не передбачає можливості пред'явлення страховиком вимог до страхувальника з приводу відшкодування Фонду страхових виплат в порядку регресу.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідні правовій підставі володіє  транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом.

Статтею 1191 Цивільного кодексу Україні передбачається, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має праві зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Посилання позивача на згадану норму є необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 ЦК України до сфери регулювання цього кодексу віднесені майнові і пов’язані з ними особисті немайнові відносини, у тому числі різних організацій між собою. До майнових відносин, основаних на адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій, а також до податкових і бюджетних відносин цивільне законодавство (цей Кодекс) не застосовується. Ознаками цивільних відносин є юридична рівноправність суб’єктів, які відокремлені один від одного в організаційно - правовому і майновому сенсі, відносини сторін регулюються на засадах ініціативи учасників і диспозитивності норм, головною підставою  виникнення правовідносин між суб’єктами цивільного права є домовленість (договір) сторін, учасники цього виду правовідносин виступають як носії цивільних прав і обов’язків. До майнових відносин, що  засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванню однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується, оскільки такі відносини регулюються за допомогою імперативного методу.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі не є рівноправними між собою.

Наявність між сторонами зі справи відносин за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, відповідно до частини другої статті 1 Цивільного кодексу України виключає можливість застосування до них норм цього Кодексу, оскільки зазначені відносини не є цивільно-правовими і не регулюються цивільним законодавством.

З огляду на наведене, судом відхиляється посилання позивача на приписи статті 1191 ЦК України, яка регулює цивільно-правові зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди, та передбачає можливість задоволення вимог страховика в порядку регресу іншими, ніж страхувальник, особами.

За таких обставин, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат не вирішується оскільки позивач у встановленому законом порядку  звільнений від їх сплати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85  Господарського   процесуального   кодексу  України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання -  25.06.2007.

Суддя                                                                                      Т.А.Василенко

Суддя                                                                                                      М.Л. Доманська

Суддя                                                                                          Є.А.Лісовицький