ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"29" травня 2007 р.                                        Справа № 2/124а

16 год.08 хв.

за позовом:                      приватного сільськогосподарського підприємства „Оболонь”

16260, с. Оболоння Коропського району Чернігівської області

до:                               управління Пенсійного фонду України в Коропському районі

16200, Чернігівська обл., смт. Короп, вул. Горького, 9

про                               визнання дій неправомірними та  визнання недійсними розрахунків

Суддя Михайлюк С.І.

Секретар Пищолка А.Г. .

Представники сторін:

Від позивача: Пилипенко В.С., Лаврентьєв С.В.

Від відповідача: Онікієць Л.П., Варга О.В.

Заявлено позов про визнання неправомірними дій відповідача стосовно визначення розміру сум до відшкодування пільгових пенсій від ПСП „Оболонь”, визнання недійсними розрахунків (повідомлень) фактичних  витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів „б”-„з” Закону України „Про пенсійне забезпечення”  Нужній Надї Йосипівні, Вовку Миколі Андрійовичу, Пашко Ользі Миколаївні, Свердлову Миколі Миколайовичу, Губко Марії Григорівні, Очкуру Василю Михайловичу, Калюжній Любові Василівні, Сушениці Вірі Олексіївні.

Згідно з уточненими позовними вимогами (а.с. 216) позивач просить визнати неправомірними дії відповідача стосовно визначення розміру сум до відшкодування пільгових пенсій від ПСП „Оболонь” згідно

- повідомлення про суму сплати на покриття витрат на виплату пенсій, призначених відповідно до пунктів „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”  за 1999 рік наступних осіб: Нужна Надія Йосипівна, Вовк Микола Андрійович, Пашко Ольга Миколаївна, Свердлов Микола Миколайович, Губко Марія Григорівна, Очкур Василь Михайлович на суму 6744,39 грн.;

- повідомлення про суму сплати на покриття витрат на виплату пенсій, призначених відповідно до пунктів „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”  за 1999 рік, 01.01.00р.-15.03.00 наступних осіб: Нужна Надія Йосипівна, Вовк Микола Андрійович, Пашко Ольга Миколаївна, Свердлов Микола Миколайович, Губко Марія Григорівна, Очкур Васил Михайлович на суму 1079,29 грн.;

- розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до пункітів „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” за 2005 рік наступним особам: Калюжна Любов Василівна, Сушениця Віра Олексіївна на суму 6424,74 грн.

Також позивач просить визнати недійсним вказані повідомлення та розрахунок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Законом України „Про фіксований сільськогосподарський податок” позивач був звільнений від відшкодування таких витрат, Калюжна Л.В. та Сушениця В.О. не працювали на підприємстві, всупереч законодавству було зараховано до відшкодування доплати, надбавки та підвищення розміру пенсій.

Позивач вказує, що на початку 2007 року  дізнався про те. що на протязі 2000-2006 років безпідставно здійснював відшкодування витрат пенсійному фонду на виплату та доставку пільгових пенсій.

У судовому засіданні 21.05.2007р.  представники позивача пояснили, що про порушення прав дізналися на початку 2007 року після звернення позивача до представника Лаврентьєва С.В., повідомлення про суму сплати на покриття витрат на виплату пенсій, призначених на пільгових умовах за 01.01.00-15.03.00р.  розцінює як включення доплат, надбавок та підвищень за 1999 рік.

Відповідач подав письмові заперечення, мотивовані тим, що  на 24.04.2007р. позивач має заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій у сумі 11059,53 грн., на 12959,53 грн. є рішення суду, які не оскаржені, позивачем сплачено лише 1900 грн.,  Калюжна Л.В. та Сушениця В.О. працювали на Червонополянському цегельному заводі, який було реорганізовано в міжгосподарське об’єднання будівельних матеріалів, яке передано на баланс ПСП „Оболонь”,  до відшкодування зарахований лише основний розмір пенсії.

У судовому засіданні 21.05.2007р. представник відповідача вказала на застосування наслідків порушення строку звернення до адміністративного суду, а в судовому засіданні 25.05.2007р.  пояснила, що  рішення судів про стягнення коштів в рахунок витрат на  виплату та доставку пільгових пенсій мають преюдиційний характер.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, суд

в с т а н о в и в:

Повною назвою позивача є: приватне сільськогосподарське підприємство „Оболонь” (з орендними відносинами) на що вказує статут (п. 1.2.), довідка з ЄДРПОУ.

Позивач з  1999 р. є платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Згідно з Інструкцією „Про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів”,  що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України № 11-1 від 06.09.1996р. та зареєстрована в Мінюсті України 24.09.1996р.  за № 550/1575,  із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 5-4 від 29.07.1997,   підприємства,  на  яких  працівники вийшли на пенсію на пільгових   умовах,   понад   суми  зборів      вносять до Пенсійного фонду плату,  що покриває  витрати  на  виплату  і  доставку  пенсій,   призначених відповідно до  пп.  "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення",  до  досягнення   працівниками   пенсійного   віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, у таких розмірах:     - 100 відсотків по пенсіях, починаючи з 1996 року (п. 4.11).

Відповідно до п. 8.5. Інструкції  підприємства  щоквартально  вносять   Пенсійному   фонду України  авансові  суми  плати  на  виплату  пенсій  за  віком  на пільгових умовах,  що  призначені  в  минулих  і  поточних  роках. Авансові  суми  плати  визначаються  підприємствами  самостійно на підставі призначених  пенсій  на  пільгових  умовах  у  минулих  і поточних роках.     Остаточна сума плати за звітний рік,  визначена  на  підставі повідомлення органу  Пенсійного фонду України,  вноситься підприємствами до 25 січня.

Фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, що призначені відповідно до пунктів „б”-„з” ст. 13 Закону України  „Про пенсійне забезпечення” до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення” стали об’єктом оподаткування  згідно з Законом України „Про внесення змін до деяких законів України”, який набрав чинності з 15.03.2000р. Цим Законом внесені зміни до Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, у т.ч. п. 1 ст. 2 доповнений абзацом 4.

Згідно з Законом України „Про фіксований сільськогосподарський податок”  (набрав чинності з 01.01.1999р.) фіксований сільськогосподарський  податок  сплачується в рахунок, зокрема  збору на обов’язкове державне пенсійне страхування. Зазначена норма Закону була чинною до 01.01.2005р.

Отже  відповідач повинен був у 1999 році та протягом 1 кварталу 2000 року сплачувати  кошти в рахунок покриття витрат відповідача на виплату і доставку пільгових пенсій.

Відповідачем у повідомленнях визначені остаточні суми плати на покриття витрат на виплату пенсій, призначений відповідно до пунктів „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”  за 1999 рік та за період 01.01.2000р. –15.03.00р.  Повідомлення про суму плати на покриття витрат  на виплату пільгових пенсій за 01.01.00-15.03.00р. не вказує про включення доплат, надбавок та підвищень.  Це також підтверджується  рішенням суду Чернігівської області від 07.05.2002р. у справі № 15/217 у справі між цими ж сторонами.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” ,  з абз. 4 п. 1 ст. 2, абз.3 п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов»язкове державне пенсійне страхування» (в діючій в 2005 році редакції)  позивач повинен був відшкодовувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій у 2005році у разі наявності до цього підстав.

Згідно з Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками     та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове    державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена Постановою правління Пенсійного фонду України     19.12.2003  N 21-1та зареєстровано в Міністерстві   юстиції України 16 січня 2004 р.   за N 64/8663 (надалі Інструкція) витрати  на  виплату та доставку пенсій,  призначених на пільгових  умовах  особам,  які  мають  стаж,  що  дає  право   на призначення  цих  пенсій на декількох підприємствах,  покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи.     При цьому стаж роботи на останньому підприємстві враховується у повному розмірі,  а з попередніх місць роботи осіб він додається до стажу, необхідного для призначення пенсій на пільгових умовах (п. 6.2.)

Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів  органів  Пенсійного  фонду  України  щорічно  в повідомленнях  про  розрахунок  сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,  призначених відповідно  до  частини  2 "Прикінцевих  положень"  Закону  України  "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"   які  надсилаються  підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій (п. 6.4. Інструкції).

Підприємства  щомісяця  до  25-го   числа   вносять   до Пенсійного  фонду  зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку  пенсій,  призначених  на  пільгових умовах.   У разі  зміни  розміру  пенсії  або  настання  обставин,  які впливають  на  суму відшкодування (смерть пенсіонера,  зміна місця проживання та ін.),  органи Пенсійного фонду повідомляють  про  це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин. (п. 6.8. Інструкції).

Відповідачем складено розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов’язкове  державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до п.п. „б”-„з” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” громадянам Калюжній Любові Василівні та Сушениці Вірі Олексіївні.

Калюжній Л.В. та Сушениці В.О. пенсії призначені на підставі п „б” ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення”. Проте на підприємстві позивача  вказані  громадяни не працювали.

Калюжна Л.В. та Сушениця В.О.  працювали  на Червонополянському цегельному заводі, мають право на пільгове пенсійне забезпечення, згідно списку № 2. Згідно з довідкою позивача  від 31.07.2006р. № 115   Червонополянський цегельний завод було реорганізовано в міжгосподарське об’єднання будівельних матеріалів по наказу № 73 від 19.01.1990р., рішенням Ради колективних сільськогосподарських підприємств Коропського району № 9 від 21.12.1999р. міжгосподарське об’єднання будівельних матеріалів було передано на баланс приватного сільськогосподарського підприємства „Оболонь” з орендними відносинами.

Передача на баланс, видача довідок не вказують про правонаступництво.

Згідно з статутом позивача, що зареєстрований Коропською райдержадміністрацією розпорядженням № 48 від 01.03.2000р.  підприємство є правонаступником КСП „Оболонь”. Згідно з листом державного реєстратора Коропської районної державної адміністрації від 17.05.2007р. КСП „Оболонь” є правонаступником  колгоспу „Комуніст”, дані про правонаступництво цегельних заводів за ПСП „Оболонь” відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень (яким є відповідач) обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У судовому засіданні 21.05.2007р. представник відповідача пояснила, що не може надати доказів про те, що позивач є правонаступником Червоноплянського цегельного заводу.

В силу ч. 1 ст. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються  при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням  господарського суду Чернігівської області від 25.07.02005р. у справі № 2/173 та постановою від 21.08.2006р. у справі №  17/214  з відповідача на користь позивача стягнуті кошти  по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій  за період  з 01.01.2005р. по 01.06.2005р. та листопад-грудень 2005р.

Проте питання щодо правомірності відшкодування позивачем витрат на виплату та доставку пільгових пенсій  Калюжній Л.В. та Сушениці В.О.  в контексті їх місця роботи та правонаступництва позивача цими судовими рішеннями не встановлювалося.

Водночас ч. 2 ст. 99 КАСУ встановлений  річний строк для звернення до адміністративного суду  за захистом прав, свобод та інтересів. Цей строк  обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Твердження позивача про те, що про порушення прав дізнався на початку 2007 року є необґрунтованим і не доведеним. Поважних причин пропущення строку позивач не привів.

Натомість постановою господарського суду Чернігівської області у справі № 17/214 від 21.08.2006р. встановлено, що розрахунки сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2005 рік позивач (у справі № 2/124а) отримав 15.12.2005р. та 28.01.2005р.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду  є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст.ст.  158, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у позові відмовити повністю.

Постанова  набирає законної сили згідно з ст. 254 КАСУ. Постанова може бути оскаржена  до Київського апеляційного адміністартивного суду в порядку і строки, що передбачені ст. 186 КАСУ.

У повному обсязі постанова виготовлена 30.05.2007р.

Суддя                                                                                      С.І. Михайлюк