ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26.07.2007р.

м.Київ

№ 25/300-А

За позовом             Державного
територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця"

До                           Державної податкової
інспекції у Солом"янському  районі
м. Києва

Предмет
адміністративного позову

визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

Суддя

Представники:

від
позивача        Мельник В.О. (довіреність
№ 1912-НЮ від 17.07.2007р.)

від
відповідача   Столяров В.М. (довіреність
№ 40 від 27.02.2007р.);

26.07.2007р. у судовому засіданні
відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України
оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання „Південно -Західна залізниця” (надалі ДТГО „Південно -Західна
залізниця”, позивач) звернулось до суду з позовною заявою про скасування
податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Солом'янському
районі міста Києва (надалі ДПІ у Солом'янському районі міста Києва, відповідач)
№/0 від 15.01.2007р., №№/1, /1, 000442312/1 від
13.03.2007р., №№/1, /0 від 18.05.2007р. та Акту перевірки
№2658-7995/23-09/23535206 від 29.12.2006р..

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ДТГО „Південно-західна залізниця” не порушило вимоги ст. ст. 14, 15 Закону
України “Про плату за землю” від 19.09.1996 р. № 378/96 -ВР із змінами і
доповненнями.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що ним було правомірно зроблено висновок про заниження
податкового зобов'язання земельного податку за
ІІ півріччя 2005 року та І півріччя 2006 року.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Солом'янському районі м. Києва
з 24.11.2006 по 08.12.2006 було проведено планову виїзну документальну
перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства «Вагонної
дільниці станції Київ-Пасажирський»відокремленого структурного підрозділу ДТГО
„Південно -західна залізниця” за період з 01.07.2005р. по 01.07.2006р..

За результатами перевірки складено
акт № 2658-7995/23-09/23535206 від 29.12.2006 року (належним чином засвідчена
копія міститься в матеріалах справи).

На підставі вказаного акту ДПІ в
Солом'янському районі м. Києва винесене податкове повідомлення-рішення №
/0 від 15.01.2007р. яким визначено податкове зобов'язання за платежем
податок на землю у розмірі 976 280 грн. (в тому числі 650 865 грн. основний
платіж, 325 415 грн. штрафні (фінансові) санкції).

За результатами оскарження
вказаного повідомлення-рішення в адміністративному порядку відповідачем були
винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № /1 від 13.02.2007р.
яким визначено суму податкового зобов'язання по платі за землю в розмірі 976
280 грн. (в тому числі 650 865 грн. основний платіж, 325 415 грн. штрафні
санкції);

- № /1 від 13.02.2007р.
визначено до сплати податку на землю в розмірі 17, 50 грн. (в тому числі 17, 50
грн. штрафні фінансові санкції);

- № 000442312/1 від 13.04.2007р.
донараховано податку на землю в розмірі 17, 50 грн. (в тому числі 17, 50 грн.
штрафні фінансові санкції);

- № /2 від 18.05.2007р.
визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі
976 280 грн. (в тому числі 650 865 грн. основний платіж, 325 415 грн. штрафні
санкції);

- № /0 від 18.05.2007р.
визначено суму податку на землю в розмірі 4 110, 12 грн. (в тому числі 2 740,
08 грн., штрафні санкції -1 370, 04 грн.).

Нарахування податкових зобов'язань
здійснено на підставі того, що позивач неправомірно обчислював земельний
податок за ділянки по вул. Уманська 8 та вул. Вокзальна 1 у розмірі 25 % суми
земельного податку, обчисленого відповідно до ст. 7 Закону України „Про плату
за землю”, оскільки вказані земельні ділянки не включені до смуги відведення
залізниць.

За таких обставин, відповідач
прийшов до висновку про  порушення
Позивачем  ст. ст. 7, 13, 14 Закону України „Про плату за землю”.

Висновки акту перевірки судом не
приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2  Закону України „Про плату за землю” (надалі
-Закон) використання  землі в Україні є
платним.  Плата за землю справляється  у
вигляді  земельного  податку
або  орендної плати, що
визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно ст. 7 вказаного закону
ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено,  встановлюються у розмірі одного відсотка від
їх грошової  оцінки,  за
винятком  земельних  ділянок,
зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині
другій  статті  6 цього Закону.

Частиною десятою цього закону
визначено, що податок за  земельні  ділянки,
надані для військових формувань, утворених відповідно  до
законів  України,  крім
Збройних  Сил  України та Державної  прикордонної служби України, залізниць,
гірничодобувних підприємств,  а  також
за  водойми, надані для
виробництва рибної продукції,
справляється  у  розмірі
25 відсотків суми земельного податку,
обчисленого  відповідно  до частин першої та другої цієї статті.

У відповідності до п. 2.1 рішення
Київської міської ради від 27 квітня 2000 року N 104/825 „Про затвердження
грошової оцінки земель м. Києва” плата за землі залізниць справляється у
розмірі 25  відсотків від суми земельного
податку,  обчисленого як один відсоток
від середньої базової вартості одного кв.
м.  по місту,  без врахування локальних коефіцієнтів на
місце розташування земельних ділянок.

Таким чином, законодавство пов'язує
право нарахування земельного податку у розмірі 25 відсотків суми земельного
податку,  обчисленого  відповідно
до частин першої та другої ст. 7 Закону України „Про плату за землю” із
віднесенням  земельних ділянок до
власності  залізниць.

Згідно ст. 13 Закону України „Про
плату за землю” підставою для нарахування
земельного  податку  є дані
державного земельного кадастру.

Відповідно до Довідок № 892 від
14.12.2004р. (Ю-30245/2004) про грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий №
72:438:002); № 180 від 04.03.2005р. (Ю-31504/2005) про грошову оцінку земельної
ділянки (кадастровий № 72:438:006); № 891 від 14.12.2004р. (Ю-30246/2004) про
грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий № 72:438:015); № 890 від
14.12.2006р. (Ю-30247/2004) про грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий №
72:438:016) по вул. Уманській 8 встановлено її функціональне використання
-землі транспорту, зв'язку. Довідка № 762 від 15.11.2005р. (Ю-35295/2005) про
грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий № 72:438:006) по вул. Уманській 8
свідчить про належність земельної ділянки до земель змішаного використання
(землі транспорту та землі промисловості).

Згідно з Довідкою № 794 від
16.11.2004р. (№ Ю-30106/2004) про грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий
№ 72:440:092) по вул. Вокзальній 1 встановлено її функціональне використання
-землі транспорту, зв'язку.

Відповідно до ст. 20 Земельного
кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Відповідачем не надано доказів
того, що компетентним органом державної влади або органом місцевого
самоврядування спірні земельні ділянки віднесено до іншої категорії, ніж землі
залізниці.

Згідно ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Господарським судом м. Києва було
розглянуто  справу № 29/428-А  за позовом ДТГО „Південно -західна залізниця”
до ДПІ у Солом'янському районі м Києва про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, винесеного в результаті порушення позивачем ст. ст. 14,
15 Закону України „Про плату за землю”, а саме заниження позивачем  земельного податку за земельні ділянки по
вул. Уманській 8 та вул. Вокзальній 1.

Постановою господарського суду м
Києва від 16.03.2006 по справі № 29/428-А, яка залишена в силі ухвалою
Київського апеляційного господарського суду м Києва від 05.07.2006 (копії яких
знаходяться в матеріалах справи), встановлено, що „земельні ділянки (кадастрові
номери № 72:438:002, № 72:438:006, № 72:438:015, 72:438:016, № 72:438:006) по
вул. Уманській 8 та ділянка з кадастровим № 72:440:092 по вул. Вокзальній 1,
які надані у користування ДТГО „Південно -західна залізниця”, законодавством
віднесено до земель залізниці” (стор. 5-6 постанови від 16.03.2006).

Вказана обставина, відповідно до
частини 1 ст. 72 КАС України не підлягає повторному доведенню в межах цієї
справи, оскільки вона встановлена щодо земельних ділянок позивача,
правомірність нарахування земельного податку по яким досліджується в цій справі.

Враховуючи викладене, а саме те, що
земельні ділянки на яких розташована Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський
відносяться до земель залізничного транспорту, суд приходить до висновку про
те, що позивач правомірно нараховував земельний податок в порядку,
передбаченому ч.10 ст. 7 Закону України „Про плату за землю” з урахуванням
вимог рішення Київської міської ради № 104/825 від 27.04.2000 у розмірі 25% від
суми земельного податку, обчисленого як один відсоток від середньої базової
вартості одного кв.м по місту, без врахування локальних коефіцієнтів на місце
розташування земельних ділянок.

Відповідно до част. 2 ст. 71 КАСУ в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого
органи  державної  влади,
органи місцевого самоврядування,
їхні посадові і службові особи зобов'язані  діяти лише на підставі,  в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідачем не було доведено обставин, які стали підставою для прийняття
податкових повідомлень - рішень за висновками викладеними у акті перевірки №
2658-7995/23-09/23535206 від 29.12.2006р..

Щодо визнання недійсним акту
перевірки 2658-7995/23-09/23535206 від 29.12.2006р. в частині правильності
нарахування та сплати земельного податку позовні вимоги не підлягають
задоволенню враховуючи наступне.

Згідно п. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності. Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС
України до початку  діяльності  окружного
адміністративного  суду
адміністративні справи,  підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського  процесуального  кодексу
України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 12 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах,
що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських
договорів та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з
підстав, зазначених у законодавстві.

Під актом державного чи іншого
органу в господарських судах розуміють офіційний письмовий документ цих
органів, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих
чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. Оскільки, акт про результати перевірки не породжує певних правових
наслідків, висновки акту не мають обов'язкового характеру, акт перевірки не є
нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, а тому спір
щодо визнання незаконним такого акту не підвідомчий господарському суду. Також
з урахуванням вимог Кодексу адміністративного судочинства України акт перевірки
не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

На підставі судового рішення
неможливим є визнання недійсними відповідних положень акту перевірки, окремих
висновків, оскільки вони викладені з урахуванням розуміння чинного
законодавства саме тим органом, який складав такий акт. У даній постанові судом
встановлено факт невідповідності такого розуміння та застосування норм окремих
нормативних актів чинному законодавству, помилковості зроблених під час
проведеної перевірки висновків, що відповідно і є підставою для розгляду
заявлених у даній справі вимог про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень що є обов'язковими для виконання (носять обов'язковий
характер щодо сплати визначених сум податку, застосованих штрафних санкцій).

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст.
105, 158-163  КАС України, господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.
Києва  № /0 від 15.01.2007р., №
/1 від 13.02.2007р., № /2 від 18.05.2007р..

3. Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.
Києва № /1 від 13.02.2007р., № 000442312/1 від 13.04.2007р..

4. Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м.
Києва № /0 від 18.05.2007р..

5. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з рахунків Державного
бюджету на користь Державного територіально-галузевого об'єднання
«Південно-західна залізниця»(01034, м. Київ, вул. Лисенка 6, р/р 7 в
АБ «Експрес-Банк»м. Києва, МФО 322959, ) 3, 40 грн. (три
гривні 40 копійок) судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.
254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

С.М. Морозов

дата складення постанови у повному обсязі 30.07.2007р.