КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2007                                                                                           № 23/495

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Студенця  В.І.

Малетича  М.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Юрок А.В.,

від відповідача - Єрмєєв О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю  "Еко"

на рішення Господарського суду м.Києва від 01.11.2006

у справі № 23/495 (Демидова А.М.)

за позовом                               Приватної фірми "Тон"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю  "Еко"

про                                                  стягнення 25719,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.10.2006 порушено провадження у справі № 23/495 за позовом Приватної фірми “Тон” (далі – ПФ “Тон”) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко” (далі – ТОВ “Еко”) про стягнення 25719,98 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.11.2006 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ТОВ “Еко” подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

ПФ “Тон” проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення господарського суду м. Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ПФ “Тон” протягом січня 2005 – лютого 2006 проводила обслуговування холодильного обладнання ТОВ “Еко” про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання виконаних робіт на загальну суму 25719,98 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 ст. 626 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь – якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом ( ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Внаслідок виконання ПФ “Тон” робіт по обслуговуванню холодильного обладнання та їх прийняття ТОВ “Еко”, між ПФ “Тон” та ТОВ “Еко” фактично було укладено договір підряду.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( ч. 2 ст. 175 ГК України).

Зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Листом від 31.05.2006 ПФ “Тон” звернулась до ТОВ “Еко” з вимогою виконання в семиденний термін з дня отримання даної претензії товариством зобов’язання щодо оплати коштів за надані фірмою послуги щодо обслуговування холодильного обладнання, які підтверджуються актами приймання виконаних робіт за січень 2005 - лютий 2006 на загальну суму 25719,98 грн.

На час розгляду справи господарським судом м. Києва ТОВ “Еко” відповіді на претензію ПФ “Тон” не надала та зобов’язання щодо оплати послуг по обслуговуванню холодильного обладнання не виконала.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1)          припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2)          зміна умов зобов'язання;

3)          сплата неустойки;

4)          відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК України).

З урахуванням того, що ТОВ “Еко” неналежним чином виконало зобов’язання за договором підряду, оскільки не перерахувало грошові кошти за виконання ПФ “Тон” робіт по обслуговуванню холодильного обладнання, то вартість виконаних робіт ТОВ “Еко” на загальну суму 25719,98 грн. є збитками ПФ “Тон” і підлягають відшкодуванню товариством.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 33 ГПК України).

Враховуючи те, що ТОВ “Еко” не надало доказів належного виконання умов договору, зокрема, доказів здійснення оплати послуг по обслуговуванню холодильного обладнання, наданих ПФ “Тон”, і матеріалами справи доведено їх виконання ПФ “Тон”, то колегія суддів погоджується з висновком господарського суду м. Києва, що ТОВ “Еко” не доведено факту належного виконання своїх зобов’язань за договором підряду.

Доводи, наведені ТОВ “Еко” в апеляційній скарзі стосовно того, що акти приймання робіт підписані не уповноваженими особами колегією суддів до уваги не приймається з огляду на те, що обставини щодо наявності повноважень у осіб, які підписали від імені ТОВ “Еко” акти виконаних ПФ “Тон” робіт не є предметом спору у даній справі.

Інші доводи наведені ТОВ “Еко” в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи і не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд м. Києва правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 01.11.2006.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 01.11.2006 у справі № 23/495 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Еко” – без задоволення.

2. Матеріали справи № 23/495 повернути господарському суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко  В.В.

Судді                                                                                          Студенець  В.І.

Малетич  М.М.

22.01.07 (відправлено)