ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2007                                                                                   Справа № 28/545(5/60)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді   Стрелець Т. Г. (доповідача),

суддів:  Головка В.Г., Чохи Л.В.,

при секретарі судового засідання: Ревковій Г.О.

Представники у судове засідання не з’явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт»на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007р. у справі № 28/545(5/60)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лік ЛТД»(49018, м. Дніпропетровськ, вул. Метробудівська, 12/132)

до відповідача-1 Приватного підприємства «Антекс плюс», м. Дніпропетровськ (49049, м. Дніпропетровськ, вул. Верхоянська, 49)

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Унішип Сервіс», м. Бердянськ Запорізької області (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул.. М. Горького, 7)

відповідача-3 Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт», м. Бердянськ Запорізької області (71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул.. Горького, 13/7)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ (49602, м. Дніпропетровськ, прос. К. Маркса, 108)

про стягнення 11127 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма “ЛІК ЛТД”  звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства «Антекс плюс»(відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Унишип Сервіс»(відповідач-2), Державного підприємства «Бердянський морський торгівельний порт»(відповідач-3) про стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 11 127,00 гривень.

Під час розгляду справи у якості третьої особи на боці позивача без самостійних вимог було залучено Державне підприємство «Придніпровська залізниця».

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області (суддя Манько Г.В.) від 01.03.2007р. (у подальшому –рішення) позов було задоволено повністю, з відповідача-3 на користь позивача було стягнуто 11 127,00 грн.

Рішення обґрунтоване тим, що первинні документи на перевезення були складені саме відовідачем-3, а переадресування вантажу також здійснювалось за цими первинними документами, тому зважування вантажу здійснювалось відповідачем-3, і позовні вимоги є законними і такими, що мають бути задоволені.

Не погодившись з рішенням, відповідач-3 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог до відповідача-3.

При цьому скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що при винесенні рішення суд першої інстанції помилково не застосував ч. 4 ст. 267 ЦК України стосовно скороченого строку позовної давності, у зв’язку з чим не врахував сплив строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Також скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було порушено ч. ч. 2. 3 ст. 15 ГПК України відносно територіальної підсудності справи.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання попереджені належним чином.

Відповідачем-2 та відповідачем-3 на адресу суду направлені телеграми відповідно до яких розгляд справи просять провести без присутності своїх повноважних представників.

Третя особа надала відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на правильність винесеного рішення з огляду на те, що саме відповідч-3 здійснював зважування вантажу. Стосовно строку позовної давності третя особа зазначає, що його перебіг ще не сплинув, оскільки позивач набув права стягнення з відповідача-3 збитків лише у лютому 2006р., коли позивач перерахував грошові кошти на користь третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення має бути змінено шляхом викладення його резолютивної частини в іншій редакції, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2005р. по справі № 22/152 з позивача на користь третьої особи стягнуто штраф за неправильно зазначену масу вантажу за накладною № 899664 в сумі 10 900,00 грн. та судові витрати, на загальну суму 11 127,00 грн. (а. с. 7, том 1).

Вказаним рішенням було встановлено, що 06.11.2004р. залізничною накладною 899664 на групу вагонів зі станції Обводна на адресу ТОВ «Запоріжспецсплав»на станцію Запоріжжя вантажне позивач відвантажив у 16 вагонах вантаж (концентрат марганцевої руди металургійний перший сорт), зазначивши його масу: у вагоні 65385049 –70000 кг, у вагоні 65913086 –69540 кг, у вагоні 64366958 – 68450 кг, у вагоні 63754287 –68100 кг.

На виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2005р. платіжним дорученням №2147 від 14.02.2006р. грошова сума у розмірі 11 127,00 грн. була перерахована позивачем на користь третьої особи (а.с. 8, том 1).

Матеріалами справи підтверджено, що 22.10.2004р. згідно з приймально-здавальним актом №58/1 вантаж (концентрат марганцевої руди металургійний перший сорт) відповідно до контракту №07/09-ВЕД від 07.09.2004р. був відвантажений на території відповідача-3 і відпущений відповідачу-2 на підставі рознарядки №1 від 22.10.2004р., загальна маса вантажу –1066 тн 310 кг.

Обставини справи свідчать, що 27.10.2004р. –28.10.2004р. відповідач-3 передав, а третя особа прийняла до перевезення вантаж, що підтверджується квитанціями про приймання вантажу (а.с. 25-40, том 1), загальна маса вантажу –1066 тн 310 кг.

З вказаних квитанцій вбачається, що вантажовідправником є відповідач-3, маса вантажу визначена відповідачем-3.

Відповідно до заяви позивача від 01.11.2004р. зазначені вище вагони були переадресовані на станцію Запоріжжя вантажне, що також підтверджується квитанцією на маршрут або групу вагонів, накладною на маршрут або групу вагонів та дорожньою відомістю на маршрут або групу вагонів (а.с. 43-47, том 1).

У всіх наведених документах зазначено, що вантаж переадресовується «за первісною масою», тобто тою, яка була визначена відповідачем-3 при прийманні вантажу 27-28 жовтня 2004р.

У відповідності до ст. 44 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою КМУ від 06.04.1998р. № 457, залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом.

Згідно з п. п. 5, 6 Правил переадресування вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, дозвіл на переадресування вантажу у вигляді наказу надається начальникові станції, яка оформляє переадресування. Переадресування вантажу здійснюється за первинними документами (із внесенням відповідних змін) і з оформленням перевезення новими перевізними документами (крім імпортних та транзитних вантажів), що обумовлюється в наказі на переадресування.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що позивачем дотримано порядку переадресування ватажу, в той час як первісне зважування вантажу здійснював відповідач-3.

З наведених норм, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів здійснення перевантаження, господарський суд дійшов вірного висновку, про наявність у діях відповідача-3 вини, що спричинило позивачеві збитки у загальному розмірі 11 127,00 грн.

Посилання скаржника на перебіг строку позовної давності спростовуються наступним.

Дійсно, ст. 258 ЦК України передбачений скорочений термін позовної давності до вимог про перевезення вантажу. Але скаржником не враховано, що позивач заявив позовні вимоги не у зв’язку з перевезенням вантажу, а у зв’язку із спричиненням йому грошових збитків (шкоди) у порядку 1191 ЦК України.

Таким чином, підстави для застосування ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, відсутні.

Також неправомірними є твердження скаржника стосовно порушення господарським судом правил щодо територіальної підсудності спору.

По-перше, відповідно до ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

По-друге, згідно зі ст. 17 ГПК України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Тобто обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування рішення першої інстанції.

Водночас, у порушення положення ст. 84 ГПК України, господарський суд першої інстанції не вирішив у оскаржуваному рішенні питання стосовно задоволення позову або відмови у задоволенні позову відносно інших відповідачів –відповідача-1, відповідача-2.

Слід зазначити, що у позові до цих осіб має бути відмовлено, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів наявності у діях (або бездіяльності) відповідача-1 і відповідача-2 вини у завданні позивачеві грошової шкоди.

У відповідності зі ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було обґрунтовано задоволено позовні вимоги стосовно відповідача-3 і, водночас, помилково не було винесено рішення стосовно інших відповідачів.

Тобто, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення має бути змінено шляхом викладення його резолютивної частини у новій редакції, а саме позовні вимоги до відповідача-3 мають бути задоволені, у позові до відповідача-1 і відповідача-2 має бути відмовлено.

Керуючись ст. ст. 83, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, —

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт»на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007р. у справі № 28/545(5/60) задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2007р. у справі № 28/545(5/60) змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства «Бердянський морський торгівельний порт»(71112, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. М.Горького, 13/7, р/рахунок 0133 у Бердянському відділенні Промінвестбанку, МФО 313117, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лік ЛТД»(49018, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул.. Метробудівська, 12/132, п/рахунок 420 у ДФ ВАТ КБ «Промекономбанк», МФО 306481, ) 11 127 грн. 00 коп. виплаченого відшкодування, 111 грн. 27 коп., державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні позовних вимог відносно відповідача-1 відмовити.

В задоволенні позовних вимог відносно відповідача-2 відмовити.»

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області, на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду -  видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суд України протягом одного місяця з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя                                                                                     Т. Г. Стрелець

Суддя                                                                                                            В. Г. Головко

Суддя                                                                                                            Л. В. Чоха