Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2007 р.                                                           Справа № 54/279-06

Колегія суддів у складі:                               головуючого судді Афанасьєв В.В.,

судді Бухан А.І. ,

судді Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників:

позивача –не з’явився,

відповідача –Криси О.В. (дов.№297  від 17.06.05)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 1746Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 23 квітня 2007 року по справі № 54/279-06

за позовом Приватного підприємства «Учбово-виробничий центр»м. Харків,

до  Сільськогосподарського кооперативу «Восток»Бугаївської сільради, с. Бугаївка, Ізюмського району, Харківської області

про витребування векселю з чужого незаконного володіння, стягнення  матеріальної шкоди у розмірі 12228,00 грн.

встановила:

Позивач, ПП «Учбово-виробничий центр»звернувся до господарського суду з позовною заявою (із подальшим уточненням та зміною позовних вимог) про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 12228,00 грн., спричиненої втратою відповідачем простого безстрокового векселя № 19 на суму 12228,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23 квітня 2007 року по справі №54/279-06 (суддя Шарко Л.В.) у позові відмовлено. Рішення мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Позивач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23 квітня 2007 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі не наведено аргументів в обґрунтування вимог апелянта, однак позивач зобов’язався надати суду обґрунтоване доповнення до апеляційної скарги.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що місцевим господарським судом обґрунтовано обчислено строк позовної давності та зроблено висновок щодо пропущення позивачем цього строку, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Позивач доповнення до апеляційної скарги не надав та не скористався своїм процесуальним правом на участь представника у судовому засіданні, хоча був повідомлений належним чином про час та місце даного засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення №3059492 долучено до матеріалів справи). Враховуючи дану обставину, а також –відсутність заперечень з боку представника відповідача, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу без участі представника Приватного підприємства «Учбово-виробничий центр».

Заслухавши представника відповідача у судовому засіданні, перевіривши матеріали справи на предмет правильності їх юридичної оцінки місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

Колгоспом «Восток»Ізюмского району Харківської області (правонаступником якого є відповідач) 13.09.1999р. був виданий простий  вексель № 19 на суму 12228,00 грн.

Позивач 05.01.2000 р. звернувся до державного нотаріуса для вчинення протесту про неплатіж у зв’язку з неодержанням платежу згідно з пред’явленою відповідачу 04.01.2000 р. пропозицією здійснити платіж.

Державним нотаріусом 05.01.2000р. був опротестований вексель № 19 на суму 12228, 00 грн. (акт про протест векселя про неплатіж  № АВЕ 314398).

12.03.2001р. позивач направив відповідачу листа з вимогою погасити заборгованість у сумі 12228, 00 грн. Як встановлено місцевим господарським судом, до даного листа було також додано та 13.03.2001р отримано відповідачем оригінал вищевказаного векселю №19. В ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем заявлено про втрату даного векселю в процесі реорганізації КСП «Восток», у зв’язку з чим позивач змінив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача 12228, 00 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що відповідач 02.04.07 звернувся до суду із вказаною заявою, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було правомірно застосовано позовну давність, вірно обчислено її строк та зроблено обґрунтований висновок щодо пропущення позивачем цього строку.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 цього ж кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з акту про протест векселю від 05.01.2000р., вищезазначений вексель був виданий відповідачем зі строком погашення боргового зобов’язання до 31.12.99. Отже вказана дата є кінцевим терміном виконання позивачем грошового зобов’язання за даним векселем і у випадку відсутності оплати –початком перебігу строку позовної давності.

Позивач, посилаючись у заяві про уточнення позовних вимог (від 03.04.07) на те, що строк позовної давності має обчислюватися з моменту, коли ПП «Учбово-виробничий центр»довідалося про втрату відповідачем векселю (тобто у 2006 році, вже після подання позовної заяви), не зазначив, на підставі яких саме норм чинного законодавства  ним зроблено такий висновок, тому колегія суддів не визнає дане твердження обґрунтованим.

Не узгоджуються з вимогами Цивільного кодексу України і посилання позивача на те, що його звернення у 2003 році до органів прокуратури перериває перебіг строку позовної давності, оскільки у вичерпному переліку обставин, що зумовлюють переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України), відсутня така підстава як вибір зацікавленою особою іншої форми захисту порушеного права, ніж звернення до суду.

Таким чином, строк позовної давності тривав з 01.01.2000р. по 01.01.2003р., тоді як позивач звернувся до суду 21.08.06 –тобто ним пропущено встановлений Цивільним кодексом України строк позовної давності.

Крім того, як обґрунтовано вказує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, відповідно до ч. 2 ст. 70 Положення про переказний і простий вексель № 104/1341 від 07.08.1937р., позовні вимоги векселедержателя проти індосантів і проти векселедавця погашаються після закінчення одного року від дня протесту, здійсненого у визначений строк або від дня строку платежу, в разі застереження про оборот без витрат.

Як вбачається з  матеріалів справи, а саме з акту про протест векселя про неплатіж від 05.01.2000р. (т.1., а.с. №8), протест був вчинений 05.01.2000р, тому у відповідності до вищенаведеного Положення, позовні вимоги погашено з 01.01.2001р., що також є підставою для відмови у позові.

Щодо суті заявлених позивачем вимог колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч приписам даної норми, позивач, звертаючись з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, не довів наявності обставин, передбачених статтею 1166 Цивільного кодексу України в якості обов’язкових умов для відшкодування шкоди, а саме –наявності факту протиправної поведінки особи, що завдала шкоди, настання шкоди (її розмір) та причинного зв'язку між ними.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про обіг векселів в Україні», вексель, опротестований нотаріусом (виконавчий напис нотаріуса) у встановленому законом порядку є виконавчим документом, на підставі якого, у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом року від дня опротестування векселю не звернувся з даним векселем до Державної виконавчої служби для здійснення стягнення, як це передбачено чинним законодавством - зокрема, пунктом 5 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», а натомість 12.03.01 р. надіслав оригінал даного векселю відповідачеві. В обґрунтування правомірності вказаних дій позивач у своїх поясненнях посилався не на норми закону, а на усну консультацію, надану нотаріусом.

Таким чином, до втрати векселя призвели дії самого позивача, який, діючи у не передбачений законом спосіб, вилучив даний вексель з обігу та з 2001 по 2006 рік не вживав заходів щодо його повернення. Отже підстави для стягнення з відповідача заявленої суми матеріальної шкоди відсутні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Учбово-виробничий центр»не узгоджуються з матеріалами справи та приписами чинного законодавства, отже місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, а відтак оскаржуване рішення суду має бути залишено без змін, а апеляційна скарга –без задоволення.

З огляду на викладене вище та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 23 квітня 2007 року по справі № 54/279-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                    Афанасьєв В.В.

Судді                                                                    Бухан А.І.

Шевель О.В.