ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2007 р.
№ 7/128-07

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючий суддя
Кот О.В.

судді
Владимиренко С.В.

Шевчук С.Р

розглянувши
касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування"

на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2007р.

у справі
№7/128-07

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування"

до
Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс"

про
стягнення 5494720,7грн.

За участю представників сторін:

від позивача:
Бойко Р.В., дов. від 18.07.2007р. №250-68Д

від відповідача:
Павленко С.П., дов. №427/20-4 юр/д від 29.01.2007р.

В судовому засіданні 19.07.2007р. по справі оголошено перерву до 20.07.2007р. для оголошення повного тексу постанови.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007р. Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс" про стягнення інфляційних втрат за період з 14.03.2004р. по 14.03.2007р. у розмірі 4428474,77грн. та 3% річних у розмірі 1066245,93грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на п.4 ч.2, ч.5 ст.11 ЦК України із зазначенням про невиконання відповідачем грошового зобов’язання за рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 17.05.2001р. у справі №16/226 (6/544), яким стягнуто з відповідача на користь Відкритого акціонерного товариства „Азов”, правонаступником якого є позивач, 11874177,01грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2007р. у справі №7/128-07 (суддя Коваль Л.А.) в позові відмовлено, витрати у справі віднесено на позивача.

Рішення суду мотивоване тим, що ЦК УРСР (ред. 1963р.) рішення арбітражного суду Дніпропетровської області, як підставу виникнення цивільних прав та обов’язків, не визначав, а відтак зобов’язання щодо відшкодування збитків у Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс" виникли не в силу судового рішення, а з угоди в зв’язку з неналежним її виконанням (договірні збитки), а вирішення спору за інших підстав, ніж ті, на які посилається позивач, є порушенням принципу диспозитивності. Разом з тим, посилаючись на ч.5 ст.11 ЦК України, суд зазначив, що цивільне законодавство щодо спірних правовідносин не визначає рішення суду як підставу виникнення цивільних прав та обов’язків. Позивач неправомірно застосував до них ст. 625 ЦК України, із зазначенням, що стягнені з відповідача судовим рішенням збитки у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов’язань (порушенням умов договору) є в даному випадку правовим наслідком порушення зобов’язання, тобто мірою відповідальності, а не грошовим зобов’язанням, у зв’язку з невиконанням якого може бути застосована ст. 625 ЦК України. При розрахуванні інфляційних втрат та 3% річних та, відповідно, визначенні суми позову, позивачем неправомірно нараховані інфляційні втрати та 3% річних також на судові витрати –державне мито та арбітражні витрати, які за приписами Господарського процесуального кодексу України судовим рішенням розподіляються між сторонами, що виходить за межі інституту зобов’язального права.

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням суду першої інстанції,  Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2007р. у справі №7/128-07 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" задовольнити повністю, внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" на час розгляду справи в касаційній інстанції відповідачем наданий не був, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування", заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 17.05.2001р. у справі №16/226-6/544 за позовом Відкритого акціонерного товариства „Азов”, правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Маріупольський завод важкого машинобудування" (згідно постанови Верховного Суду України від 28.03.2006р. у наведеній справі) до Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс" про стягнення 15293902грн. стягнуто з рахунку Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс" на користь Відкритого акціонерного товариства „Азов” 11845408,01грн. збитків, 1700грн. витрат по сплаті державного мита та 69грн. арбітражних витрат.

Місцевий господарський суд зазначив, що позивач вважає, що у відповідача виникли на підставі судового рішення грошові зобов’язання щодо оплати на користь позивача 11847177,01грн., які відповідачем не виконані, що і є причиною спору.

Суд першої інстанції зазначив, що на момент прийняття рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 17.05.2001р. у справі №16/226-6/544 підстави виникнення цивільних прав та обов’язків запроваджені ст.4 ЦК УРСР (ред. 1963р.), яка не містить рішення суду як підставу виникнення цивільних прав та обов’язків.

Місцевий господарський суд зі змісту зазначеного рішення арбітражного суду встановив, що стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс" на користь Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" збитків в сумі 11845408грн. зумовлене неналежним виконанням Відкритим акціонерним товариством "Баглійкокс" умов п.п.2.2, 2.4, 2.5, 2.8 договору від 25.01.1996р. №25СБ ТМ внаслідок чого у останнього виник обов’язок відшкодувати Відкритому акціонерному товариству "Маріупольський завод важкого машинобудування" збитки.

На підставі зазначеного, господарський суд дійшов висновку, що зобов’язання щодо відшкодування збитків у Відкритого акціонерного товариства "Баглійкокс" виникли не в силу судового рішення, а з угоди у зв’язку з неналежним її виконанням (договірні збитки), а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Пославшись на приписи ч.5 ст.11, ст.509 ЦК України, місцевий господарський суд зазначив, що цивільні права та обов’язки не завжди виникають з рішення суду, а лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, та дійшов висновку, що відносно спірних правовідносин цивільне законодавство не визначає рішення суду як підставу виникнення цивільних прав та обов’язків.

Разом з тим, судом першої інстанції визнано неправомірним застосування позивачем до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, із зазначенням, що судовим рішенням внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов’язань (порушенням умов договору) з нього стягнені збитки, які за правовою природою, в даному випадку, є правовим наслідком порушення зобов’язання, тобто мірою відповідальності, а не грошовим зобов’язанням.

Однак висновки місцевого господарського суду є передчасними з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити  гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Стаття 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов’язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При розгляді даного спору, судом першої інстанції не з’ясовано наявність виданого арбітражним судом Дніпропетровської області наказу на виконання рішення арбітражного суду Дніпропетровської області від 17.05.2001р. по справі №16/226-6/544, пред’явлення цього наказу в державну виконавчу службу для виконання у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження", не виконання відповідачем цього судового рішення, наявність чи відсутність зміни способу та порядку виконання цього рішення.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо зобов’язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов’язки, в тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Внаслідок нез'ясування викладених обставин, місцевим господарським судом не досліджене питання виникнення у позивача права вимоги стягнення інфляційних втрат та 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

Поряд з цим, суд першої інстанції не з'ясував належність обставин, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 13.12.2006р. у справі №16/226 (6/544) та їх пов'язаність з цим спором.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного господарського спору, судом першої інстанції всупереч вимогам ст.43 Господарського процесуального кодексу України не надано ретельної правової оцінки.

У зв’язку з цим місцевий господарський суд припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Допущені порушення норм процесуального права призвели до неповного з’ясування обставин справи, які не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, у зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений відповідаючий чинним нормам матеріального права висновок.

Так, згідно імперативних вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам справи, прийняте судове рішення підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції для достовірного з’ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та залучити до матеріалів справи усі документи, які стосуються предмету даного спору, дати їм належну правову оцінку, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до ст.11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, ст.ст. 11110- 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський завод важкого машинобудування" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.05.2007р. у справі №7/128-07 скасувати.

Справу №7/128-07 передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя
О. Кот

Судді
С. Владимиренко

С. Шевчук