ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"14" серпня 2007 р.
Справа №  14/258

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали справи №14/258

за  позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімвіскпром”(далі по тексту – ТОВ "Хімвіскпром"), с. Комінтерн Олександрійського району Кіровоградської області

до відповідача: Олександрійської об”єднаної державної податкової інспекції (далі по тексту – ОДПІ), м. Олександрія

про визнання недійсними актів

Секретар судового засідання – Адаменко А.В.

Представники :

від позивача – Тімакіна Л.В., довіреність №2 від 09.01.2007 р.

від відповідача – Максимчук О.А., довіреність №617910 від 11.08.2007 р., Ковриженко Т.В., довіреність №8427 від 14.08.2007 р.

Подано позов про скасування податкового повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ №0 від 03.07.2006 р., за якими на підставі акту перевірки від 21.06.2006 р. №000232235023690792 позивачу визначено суму завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 58 144,00 грн. та нараховано штрафну(фінансову) санкцію в розмірі 7 966,20 грн., зобов'язання Олександрійську ОДПІ провести відшкодування в розмірі 58 144,00 грн., стягнути з Державного бюджету на користь ТОВ “Хімвіскпром” 1 000,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

В заяві про відмову від позовних вимог від 14.08.2007 р. №12 позивач просить суд прийняти відмову від позовних вимог в частині зобов'язання Олександрійську ОДПІ провести відшкодування на користь ТОВ “Хімвіскпром” суми бюджетного відшкодування в розмірі 58 144,00 грн.

Позивач вважає відомості, викладені в акті перевірки необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі   акту перевірки незаконним.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що підприємство є добросовісним покупцем товару, яке в ціні товару сплатило контрагентам, зареєстрованим як платники ПДВ, податок на додану вартість, а тому має право для включення цієї суми до податкового кредиту. Несплата податку продавцем ( у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції та належному оформленні податкових накладних,  зазначає позивач, не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Позивач вважає, що податковий орган не може нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

В запереченнях на позов відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Працівниками Олександрійської ОДПІ проведена невиїзна документальна перевірка ТОВ “Хімвіскпром” з питань правових відносин з ПП “Терра-Плюс” за період з 01.04.2004 р. по 30.04.2004 р., з 01.12.2004 р. по 31.12.2004 р. та з ПП Шевченко Ю.В. за період з 01.10.2005 р. по 30.11.2005 р., про що складено акт перевірки від 21.06.2006 р.

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.7.1, 7.7.2, 7.7.10 пункту 7.7 статті 7, пункту 1.8 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість”, що призвело до завищення позивачем податкового кредиту за грудень 2004 року на 49 604,00 грн., за жовтень 2005 року на 5 581,00 грн., за листопад 2005 року на 3 883,00 грн. та відповідно суми податку на додану вартість, заявлені до бюджетного відшкодування.

Акт перевірки від 21.06.2006 р. №23223-50-23690792 став підставою для прийняття Олександрійською ОДПІ  податкового повідомлення-рішення від 03.07.2006 р. № 0 про  зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2005 року в сумі 8 540,00 грн., за грудень 2004 р. в сумі 49 604,00 грн., а всього 58 144,00 грн. та нарахування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 7 966,20 грн.

Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в силу наступного.

Згідно пункту 1.7 статті 1 цього Закону податковий кредит – сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій – або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплати товарів(робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка(товарного чека) -  в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів(робіт, послуг).

За нормою підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених(нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів(робіт, послуг), вартість яких відноситься  до складу валових витрат виробництва(обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару.

Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судом встановлено, що позивачем було укладено договір поставки №01.04.04У від 01.04.2004 р. з ПП “Терра-Плюс”. На виконання умов договору   позивач отримав товар в кількості 57,68 т, що підтверджує видаткова накладна №41 від 15.04.2004 р. та податкова накладна №41 від 15.04.2004 р. на суму 297 628,8 грн., в тому числі ПДВ – 49 604,00 грн.

В розрахунок оплати за отриманий товар позивач перерахував на розрахунковий рахунок ПП “Терра-плюс” кошти в сумі 100 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 16 666,67 грн., що підтверджують платіжні доручення №153 від 08.04.2004 р. на суму 33 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 5 500,00 грн., №154 від 08.04.2004 р. на суму 39 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 6 500,00 грн., №155 від 08.04.2004 р. на суму 28 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 4 666,67 грн.

Крім того, актом приймання – передачі векселя від 28.04.2004 р. за №34 позивач передав, а ПП “Терра-плюс” прийняло даний вексель, погашення векселя відбулося за рахунок перерахування позивачем коштів на рахунок ПП “Віват” на суму 197 628,00 грн., в тому числі ПДВ – 32 938,00 грн. згідно платіжних доручень №250 від 09.07.2004 р. на суму 45 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 7 500,00 грн., №251 від 09.07.2004 р. на суму 50 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 8 333,33 грн., №252 від 09.07.2004 р. - 45 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 7 500,00 грн., №253 від 09.07.2004 р. - 30 000,00 грн., в тому числі ПДВ – 5 000,00 грн., №254 від 09.07.2004 р. - 27 628,00 грн., в тому числі ПДВ – 4 604,67 грн.

При здійсненні перевірки позивач на підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по господарської операції з ПП “Терра-плюс” надав податкову накладну №41 від 15.04.2004 р. на суму 297 628,80 грн., в тому числі ПДВ – 49 604,00 грн., яка не мала  недоліків та порядок заповнення якої відповідав встановленому чинним законодавством. Даного факту відповідач не заперечив.

Відповідач також не заперечив  повну сплату податку на додану  вартість   в ціні товару по операції з ПП “Терра-плюс”.

В той же час при здійсненні перевірки Олександрійська ОДПІ використовуючи інформацію, надану Ленінської МДПІ у м. Луганську, за якою Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ ПП “Терра-плюс”  №17315108 за актом податкового органу №171 від 21.01.2006 р. анульовано, ПП “Терра-плюс” не звітує з 20.04.2004 р., звітність з ПДВ з вересня 2003 р. по березень 2004  р. з нульовими показниками, прийшла до висновку  про неправомірне завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2004 року та відповідне завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 49 604,00 грн.

Позивачем укладено усну угоду з СГД Шевченко Ю.В. на поставку товару  на суму 56 789,55 грн., в тому числі ПДВ 9 464,94 грн.

На виконання умов угоди позивач отримано товар в жовтні 2005 року на суму 33 489,00 грн., в тому числі ПДВ 5 581,51 грн., що підтверджують податкові накладні №42 від 03.10.2005 р. на суму 1 192,06 грн., в тому числі ПДВ – 198,68 грн., №43 від 10.10.2005 р. на суму 29 999,80 грн., в тому числі ПДВ – 4 999,97 грн., №44 від 28.10.2005 р. на суму 2 297,14 грн., в тому числі ПДВ – 382,86 грн. та в листопаді 2005 року на суму 23 300,55 грн., в тому числі 3 883,43 грн., що підтверджують податкові накладні №451 від 02.11.2005 р. на суму 1 700,57 грн., в тому числі ПДВ – 283,43 грн., №461 від 21.11.2005 р. на суму 21 599,98 грн., в тому числі ПДВ – 3 600,86 грн., які не мали  недоліків та порядок заповнення яких відповідав встановленому чинним законодавством. Даного факту відповідач не заперечив.

Відповідач також не заперечив  повну сплату податку на додану  вартість   в ціні товару по операціях з ПП Шевченко Ю.В..

В той же час при здійсненні перевірки Олександрійською ОДПІ відслідковувся рух товару до позивача по ланцюгу постачання та встановлено, що у другій ланці ланцюга постачання товару позивачу від ПП Шевченко Ю.В. є ПП “Побуттехніка”, за інформацією ДПІ у Солом'янському районі м. Києва №3330716-201 від 27.03.2006 р. місцезнаходження ПП “Побуттехніка” не відомо, дата анульовання свідоцтва платника ПДВ 23.11.2005 року, податкова звітність з ПДВ не подавалась.

Господарський суд вважає, що не підтвердження сплати ПП “Терра-плюс”, ПП “Побуттехніка” податку на додану вартість до бюджету не  може впливати на віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість та визначення сум бюджетного відшкодування.

В Законі України “Про податок на додану вартість” для віднесення відповідних сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару до податкового кредиту, не передбачається умова про сплату цих сум до бюджету.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону платник податку – особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пунктах “а”, “в”, “г”, “д” пункту 10.1 статті 10 відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

За таких обставин господарський суд вважає безпідставним твердження ДПІ у м. Кіровограді про порушення позивачем пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Крім того, згідно змісту спірних податкових повідомлень-рішень крім  зменшення суми бюджетного відшкодування  по податку на додану вартість відповідачем без посилання на конкретну норму Закону нараховано штрафна(фінансова) санкція в розмірі 7 966,20 грн.

Норми підпункту 4.2.2. пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платниками податку перед бюджетами та державними цільовими фондами” надають вичерпний перелік підстав при яких контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов”язання платника податків.

Відповідно до норм цього Закону штрафна(фінансова) санкція – плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов”язання(без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Порядок та умови нарахування штрафних санкцій передбачений статтею 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, при цьому дані норми не передбачають нарахування штрафних санкцій без донарахування контролюючим органом суми податкового зобов'язання платнику податків.

За спірними податковими повідомленнями-рішеннями податковим органом не донараховувалося податкове зобов”язанння, а зменшувалася сума бюджетного відшкодування по податку на додану вартість, отже є безпідставним нарахування штрафної(фінансової) санкції.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає вимоги позивача щодо скасування податкового повідомлення-рішення №0 від 03.07.2006 р. такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

14.08.2007 р. позивач подав заяву про відмову від позовних вимог  в частині зобов'язання Олександрійської ОДПІ провести відшкодування на користь ТОВ “Хімвіскпром” суми бюджетного відшкодування в розмірі 58 144,00 грн.

Господарський суд приймає відмову позивача від зазначених позовних вимог та закриває провадження  в частині зобов'язання Олександрійської ОДПІ провести відшкодування на користь ТОВ “Хімвіскпром” суми бюджетного відшкодування в розмірі 58 144,00 грн.

ТОВ “Хімвіскпром” просить суд стягнути з Державного бюджету 1 000 гривень витрат, пова”язаних з оплатою послуг адвоката.

Відповідно до частин 1,3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. До витрат, пов’язаних з розглядом справи, належить в тому числі витрати на правову допомогу.

Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства витрати, пов’язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України(або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На дату винесення рішення по даної справі позивач  надав суду документально підтверджені судові витрати ТОВ „Хімвіськпром” по оплаті допомоги адвоката (квитанція до прибуткового касового ордера №17 від 18.08.2006 р.), що дає підстави для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката в розмірі  1 000,00 грн.

Керуючись частинами 1,3 статті 87, частиною 1 статті 90, частиною 1 статті 94, частиною 1 статті 157,  частинами 1-3 статті 160, частиною 1 статті 162, статтями 163, частинами 1-4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський    суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Олександрійської ОДПІ  №/0 від 03.07.2006 р. про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 58 144,00 грн. та нарахування штрафної(фінансової) санкції у розмірі 7 966,20 грн.

Закрити провадження у справі у частині позовних вимог щодо зобов'язання Олександрійську ОДПІ провести відшкодування на користь ТОВ “Хімвіскпром” суми бюджетного відшкодування в розмірі 58 144,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімвіскпром” (Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 91, р/р) 5053 в філії "Відділення Промінвестбанку в м. Олександрія", МФО 323215, код 23690792) 3 грн. 40 коп. державного мита.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Хімвіскпром” (Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 91, р/р) 5053 в філії "Відділення Промінвестбанку в м. Олександрія", МФО 323215, код 23690792) 1000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Після набрання постановою законної сили за заявою стягувача видати виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом  двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя