ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.08.07 р.                                                                               Справа № 44/270пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Техно Інжиніринг Груп” (представник Гусарова Л.В., довіреність від 04.07.07 року), до виконавчого комітету Донецької міської ради (представник Снєгірьов О.М., довіреність 01/15-6725 від 12.12.05 року) про визнання за товариством з обмеженою відповідальністю „Техно Інжиніринг Груп” права власності на будівлю складу (літ.Е-1) загальною площею 182,0 м2, яку розташовано в місті Донецьку по проспекту Панфілова 18, –

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Техно Інжиніринг Груп” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Донецької міської ради (далі – Комітет) про визнання права власності Підприємства на нерухоме майно будівлю складу (літ.Е-1) загальною площею 182,0 м2, яку розташовано в місті Донецьку по проспекту Панфілова 18 (далі – Споруда).

Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на невизнанні права власності Комітетом, з огляду на самовільність будівництва та реконструкції комплексу будівель, до якого входить Споруда. З такою позицією Підприємство не погоджується, зазначаючи, що Споруда закінчена будівництвом, причому будівництво виконане з дотриманням будівельних норм та правил, а на земельну ділянку, на якій розташовано вказану нерухомість, позивач має речові права, оскільки уклав з Комітетом договір оренди землі.

Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що позивач провадив будівництво спірної нерухомості без дозвільних документів на спорудження, без введення у експлуатацію тощо.

В порядку статті 41 ГПК України, суд провів судову будівельно-технічну експертизу, за висновками якої, Споруда відповідає вимогам будівельних норм та правил, у тому числі протипожежних та санітарних, перебуває у доброму стані, придатна до подальшої експлуатації і має 100% будівельної готовності.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Право власності Підприємства на сукупність будівель та споруд (літ.А-1, Б-1, В-1) площею 557,2 м2 за адресою місто Донецьк, проспект Панфілова 18 (далі – Комплекс) підтверджено свідоцтвом на право власності САА № 046607 від 08.12.04 року та витягом з реєстру № 6102737.

Підприємство в перебігу власної господарської діяльності здійснило реконструкцію Комплексу та самочинне будівництво будівлі складу (літ.Е-1), утворивши новий майновий об’єкт – Споруду. Ідентифікація цих об’єктів нерухомості, а також факт самочинного будівництва Споруди та реконструкції Підприємством Комплексу визначені низкою наданих позивачем документів, у тому числі актом приймання-передачі від 07.10.03 року, свідоцтвом на право власності, оцінювальними актами, витягами з інвентаризаційної справи № 2/24438 тощо.

Підприємству згідно договору оренди земельної ділянки № 72 від 22.03.06 року Комітет передав у строкове платне користування до 25.01.11 року земельну ділянку № :00:035:0022 загальною площею 0,1391 га для експлуатації Комплексу, у тому числі самочинно зведеної Споруди.

Відсутність істотних порушень будівельних норм і правил при реконструкції Комплексу та зведенні Споруди випливає з висновку судового експерта № 3843/23 від 01.08.07 року, за яким в об’ємно-планувальні та конструктивні рішення Споруди виконані у відповідності до вимог чинних будівельних, протипожежних та санітарних норм із доброю якістю будівництва, мають 100% будівельної готовності.

Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим Споруді, оскільки за матеріалами справи цей майновий об’єкт розташований на земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення.

Виходячи зі змісту статей 331 та 376 ЦК України, право власності на самочинно збудовану та реконструйовану Споруду, як на частину Комплексу, може бути визнано судом за умови надання Підприємству земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує прав інших осіб. Оскільки Комітет надав Підприємству право на оренду землі, а суду не надано жодних доказів порушень Підприємством прав інших суб’єктів у спірних правовідносинах, суд вважає, що у Підприємства виникло право власності на Споруду з моменту завершення її будівництва та реконструкції.

Виходячи зі змісту норм статті 26 Закону України „Про власність”, а також статті 66 ГК України – Підприємство є добросовісним набувачем та власником Споруди, створеної позивачем на відповідній земельній ділянці.

У відповідності до статті 49 Закону України „Про власність” та статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Згідно статті 48 Закону України „Про власність” Підприємство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності. Оскільки згідно змісту позовних вимог та наданих матеріалів, Комітет вважає Споруду самовільно збудованою, що унеможливлює прийняття її в експлуатацію, суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, оскільки порушується право Підприємства щодо використання Споруди у підприємницькій діяльності, як елемент речового права власності.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є самовільне, без відповідних дозвільних документів будівництво Підприємством Споруди, а також протиправне невизнання відповідачем права власності Підприємства на цю нерухомість.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям спору є вина позивача у непроведенні дій щодо отримання відповідних дозволів на будівництво та реконструкцію нерухомості.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.115, 202, 204, 328, 331, 376, 392, 525-526, 759-786 ЦК України, ст.66 та 283-292 ГК України, ст.ст.26, 48, 49 Закону України „Про власність”, ст.ст.1, 2, 22, 30, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Техно Інжиніринг Груп” до виконавчого комітету Донецької міської ради  про визнання за товариством з обмеженою відповідальністю „Техно Інжиніринг Груп” права власності на будівлю складу (літ.Е-1) загальною площею 182,0 м2, яку розташовано в місті Донецьку по проспекту Панфілова 18.

Визнати право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Техно Інжиніринг Груп” на будівлю складу (літ.Е-1) загальною площею 182,0 м2, яку розташовано в місті Донецьку по проспекту Панфілова 18.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя