ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"22" серпня 2007 р.
Справа №  2/383

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І.розглянув у відкритому судовому засіданні  справу №2/283

за  первісним позовом:   ВАТ  Голованівське  хлібоприймальне  підприємство  смт. Голованівськ Кіровоградської області

до відповідача: Приватного  підприємства "Трейд-Сервіс"   смт. Голованівськ Кіровоградської області

про стягнення 109100,90 грн.

та  за  зустрічним  позовом :

Приватного  підприємства "Трейд-Сервіс"   смт. Голованівськ Кіровоградської області

до  відповідача     ВАТ  Голованівське  хлібоприймальне  підприємство  смт. Голованівськ Кіровоградської області

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом - Тертичний О.М. , довіреність № б/н  від 27.07.07;

від відповідача за первісним позовом - Тетева І.В., наказ №1-к   від 17.01.03;

від позивача за зустрічним позовом - Тетева І.В., наказ №1-к   від 17.01.03;

від відповідача за зустрічним позовом - Тертичний О.М. , довіреність № б/н  від 27.07.07;

СУТЬ  СПОРУ:

Відкрите акціонерне  товариство  Голованівське хлібоприймальне підприємство" (позивач  за  первісним  позовом) звернулось  до господарського  суду  про стягнення  з приватного підприємства "Трейд Сервіс" 109100,9гр. заборгованості  за невиконання  умов  договору   зберігання  зерна,  з яких  сума  основної  заборгованості  97607  грн. 60 коп., річні відсотки в розмірі 1634,93гр., неустойку – 9858,37гр.

Відповідач за  первісним  позовом   вимоги заперечує, оскільки  вважає  їх  безпідставними.

В судовому  засіданні представник  позивача  вимоги підтримав  повністю та  просить їх задовольнити в  повному  обсязі.

Через канцелярію господарського  суду  14.08.2007  року  до суду  надійшла  зустрічна  позовна  заява, яка  прийнята  судом  для  спільного  розгляду  з  первісним  позовом на  підставі  ст.60 Господарського процесуального кодексу  України.  Зустрічний  позов взаємно пов'язаний  з первісним позовом.  В зустрічному  позові  позивач  ПП «Трейд- Сервіс»  просить зобов'язати   Відкрите акціонерне товариство «Голованівське хлібоприймальне підприємство» видати   приватному  підприємству  «Трейд Сервіс»   складські  документи на  здану  на зберігання   сільськогосподарську  продукцію : -зерно  кукурудзи 3 класу в  кількості  344598  кг в заліковій  вазі; - насіння соняшника в  кількості  7108 кг в заліковій  вазі.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Голованівське хлібоприймальне підприємство» на користь    приватного  підприємства  «Трейд Сервіс»: -зерно  кукурудзи 3 класу в  кількості  344598  кг в заліковій  вазі; - насіння соняшника в  кількості  7108 кг в заліковій  вазі  та  судові  витрати  по справі.

Відповідач  за зустрічним позовом  ВАТ «Голованівське  хлібоприймальне підприємство» не погоджується  з доводами, викладеними у  зустрічній  позовній  заяві, оскільки  вважає   укладеним договір складського зберігання  зерна №44 від 16.09.2004 року та доповнення №1 і №2.

Договір підписано  обома сторонами та скріплено печатками підприємств, отже сторона у  відповідності до ст. 638 ЦК України досягли згоди з усіх істотних  умов  договору.

В судове  засідання  22.08.2007 року   позивач за зустрічним позовом  ПП «Трейд- Сервіс»  подав  заяву   про неналежність та недопустимість  доказів,   рахуючи, що   пунктом 1.11 «Положення про обіг складських документів на зерно» затверджених  Наказом  Міністерства  аграрної  політики України  від 27.06.2003 року №198 визначено, що складська квитанція на зерно  виписується складом одночасно з прийняттям зерна на зберігання. Поданий позивачем  за первісним  позовом документ під назвою «складська  квитанція  на зерно №446 від 23.03.2005 року   серії  АП №018746» не може бути прийнята  як доказ того, що зерновим  складом виконано приписи Закону України « Про зерно та ринок  зерна в Україні» 956, 961 Цивільного кодексу України та  «Положення про обіг складських документів на зерно». Крім того, зазначений документ в порушення  п.1.14 Положення  не має всих обов'язкових  реквізитів та не  містить підпису  завідувача  лабораторії  зернового складу. Зазначена складська квитанція  не  може бути належним доказом виконання зерновим складом вимог закону, а лише підтверджує що позивач  за первісним  позовом зловживав своїм становищем і навмисно чинив перешкоди власнику  продукції щодо розпорядження майном.

Заслухавши  представників сторін, дослідивши матеріали  справи, господарський  суд встановив  наступні  факти  та   відповідні до них правовідносини  між учасниками спору.

Справу  порушено  господарським  судом  Кіровоградської  області   за  позовом    від 21.12.2005р.  відкритого акціонерного товариства “Голованівське хлібоприймальне підприємство" про стягнення з приватного підприємства "Трейд Сервіс" 109100,9гр. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16.09.2004р. між сторонами було укладено договір складського зберігання сільськогосподарської продукції. Свої обов'язки по договору КХП виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги, пов'язані зі зберіганням сільськогосподар ської продукції. В той же час, за надані послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого у ПП "Трейд Сервіс" виникла перед КХП заборгованість в сумі 97607, 6гр. Крім заборгова ності позивач просив стягнути з відповідача річні відсотки в розмірі 1634,93гр., неустойку - 9858,37гр. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 14.03.2006р.,  залишеним без змін постановою від 27.04.2006р. Дніпропетровського  апеляційного господарського суду, позов задоволено  повністю.  На виконання  рішення  суду  видано  наказ.

Однак, за касаційною скаргою відповідача  - Приватного  підприємства “Трейд сервіс”,   постановою  Вищого господарського суду України  від 09 листопада 2006 р.  постанову від 27.04.2006р. Дніпропетровського  апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.03.2006р.скасовано, а справу передано  на новий розгляд.

Підставою для скасування прийнятих  судових  актів  слугувало те, що   попередніми судовими інстанціями не досліджено в повному обсязі обставини щодо передачі сільськогосподарської продукції на зберігання  та видачі складських документів (складських квитанцій), які підтверджують прийняття продукції на зберігання. В матеріалах справи наявна лише складська квитанція №379 від 27.12.2004року видана на соняшник, кількістю 11 808,00 кг.

Таким чином, висновки місцевого та апеляційного  господарських судів по даній справі щодо кількості продукції зданої на схов, як базової для розрахунку вартості наданих послуг за зберігання  не ґрунтуються на всебічному, повному та об’єктивному дослідженні всіх доказів у справі в їх сукупності.

Окрім того, місцевий господарський суд, посилаючись на акти - розрахунками втрат в наслідок зниження вологості і сміттєвої домішки з обліком всіх категорій і втрат при зберіганні, не  дав оцінки тим обставинам, що Акт- розрахунок втрат (а.с.16) стосується продукції соняшника), що здана іншим підприємством - ПП“Регіональні меркетологічні дослідження” та, що  на Акті-розрахунку втрат (а.с.17) відсутній підпис представника господарства ( відповідача), що підтверджує його згоду з кількістю втрат та остаточною кількістю продукції, що підлягає поверненню господарству (відповідачу) після доробки.

Також, в порушення вимог п.5 статті 54 ГПК України позивачем при зверненні до суду не було подано обґрунтований розрахунок суми позову, а саме, суми основного боргу. Відсутній такий розрахунок і в матеріалах справи. Поданий позивачем в якості додатку до позову лише Розрахунок 3% річних та неустойки не може бути належним розрахунком суми позову, без розрахунку основної суми боргу.

При  новому  розгляді  справи  господарський  суд виходить з  вимог   ст.111-12  Господарського  процесуального  кодексу  України  про те, що   вказівки, що містяться  у  постанові  касаціїної  інстанції,  є  обов'язковими для суду  першої   інстанції  під  час  нового розгляду  справи.

Дослідивши  матеріали справи та додатково  надані   позивачем   документи, заслухавши  представника  позивача та  відповідача,  господарський  суд  приходить  до переконання, що  позовні вимоги  не  є  обґрунтованими, в  первісному  позові необхідно  відмовити повністю.

При цьому  господарський  суд  вважає, що визначальним  для  вирішення спору  є  невиконання   позивачем   вимог  ст. 33 Господарського процесуального кодексу України про  те, що   кожна  сторона повинна  довести ті  обставини, на  які вона посилається  як на підставу  своїх вимог  і  заперечень.

На  виконання  ухвали господарського суду  від  26.06.2007  року   позивачем  надано  до  суду  та долучено до матеріалів  справи   розрахунок основної  суми боргу, копії актів  розрахунку від  25.11.2004 року , заяву  та  копію  доручень ПП «Трейд Сервіс» на переоформлення 11808 кг  насіння соняшника на  ТОВ  «Кернер Трейд», копія  складської квитанції №379 від  27.12.2004  року  та №446 від  23.05.2003 року, рахунки  для проведення оплати  наданих послуг, копії  про часткову сплату  відповідачем  вартості наданих  послуг.

Однак, вирішуючи питання  про    належність  і  допустимість наданих  позивачем документів в  якості  доказів  по  справі, господарський  суд  враховує  що відповідно до ч.3 ст.26 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” (  в редакції яка  діяла на час виникнення спірних  правовідносин)  договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Згідно п.11 ст.1 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” під терміном зерно в цьому законі розуміються плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

Пунктом 24 статті 1 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” визначено, що складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею  37 цього ж Закону визначено виключний перелік  складських документів, зокрема: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Відповідно до п. 1.7 “Положення про обіг складських документів на зерно”, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 27 червня 2003 року N 198, зареєстрованого  в Міністерстві  юстиції України 16.07.2003 року за  №605/7926 при оформленні партії зерна складська квитанція виписується в обов'язковому порядку як первинний документ, що засвідчує кількість та якість прийнятого складом зерна.  Вказане  положення   прийнято  на виконання Закону України  "Про  зерно  та  ринок  зерна  в

Україні" (  37-15 ) та постанови Кабінету Міністрів України від 11квітня 2003  року  N  510  (  510-2003-п   )   "Про   забезпечення сертифікації   зернових   складів   на   відповідність  послуг  із зберігання  зерна  та  продуктів  його  переробки,   запровадження складських документів на зерно"  та   запропоновано :   Ввести  в  обіг  складські  документи на зерно – складську  квитанцію,  просте та подвійне складські свідоцтва.  Дозволити, як виняток,  використання до 1 серпня 2003 року прибуткової накладної на зерно (форма N 13).  Міністерству   агропромислового    комплексу    Автономної Республіки  Крим,  головним управлінням сільського господарства та продовольства  облдержадміністрацій,  суб'єктам  зберігання  зерна всіх  форм  власності вжити заходів щодо запровадження у визначені терміни обігу складських документів на зерно урожаю поточного року згідно з Положенням.

Згідно пункту 1.19 зазначеного Положення один примірник оригіналу заповненого бланка складського документа передається поклажодавцеві або уповноваженій ним особі, а другий залишається на складі.

Пунктом 3.1.2. Договору  зберігання  № 44 від 16.09.2004р., що укладений сторонами, також передбачено що  зерновий склад у підтвердження прийняття продукції на зберігання видає поклажодавцю відповідні примірники складських документів (складської квитанції/простого або подвійного складського свідоцтва).

Вимоги  законодавства  про видачу   поклажедавцю   при прийнятті на зберігання  зерна   саме  тих документів,  які  вміщено до   виключного переліку  складських документів, зокрема: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанці  позивачем  не   було виконано.

Господарським судом приймається до уваги, що  на підприємстві  позивача за первісним позовом  на період виникнення спірних правовідносин діяв передбачений   вказаними нормативними актами порядок   документального  оформлення приймання зерна, що  підтверджується   наданими   ним   ксерокопіями   реєстру  виданих  свідоцтв, однак   видачу  свідоцтва №018746 про прийняття від  ПП «Трейд- Сервіс» насіння  кукурудзи в кількості  344337 кг  зареєстровано лише  23.03.2005  року, тобто   через  5 місяців    від  дати  фактичної    передачі  кукурудзи на зерновий  склад.

Наявність  поважних причин  для несвоєчасної видачі  поклажедавцю належним чином оформлених документів  та  забезпечення   умов  для  вільного  розпорядження  переданим  на зберігання   зерном,  позивач  за первісним  позовом   суду  не довів.

Крім того, для  ведення  вказаного  реєстру  використовується    бланк пристосованої книги бухгалтерського  обліку, що не містить  достовірної  інформації  про   передачу    одного примірника квитанцій поклажедавцям.

Надані  позивачем на підтвердження  наявності  правовідносин   рахунки  на  проведення  оплати  вартості  наданих  послуг  складені  в  односторонньому порядку   працівниками  позивача  і не можуть   бути  доказами   волевиявлення  сторін   про надання  та  отримання  послуг такої  вартості.

Господарським  судом приймається до уваги, що  позивачем при  зверненні до суду було надано  копії Реєстрів  накладних на прийняте зерно з визначенням якості по  середньодобовому зразку  на прийняття   зерна кукурудзи (форми № 3  ХС-3 затверджених Держкомітетом  України по хлібопродуктах №56 від 21.08.1992 року), які   на час   виникнення спірних  правовідносин  не   могли  складатись позивачем, оскільки такі  документи відносились  до   документів  внутрішнього  обігу і  їх  складання  чи визнання сторонами правовідносин  не   було  законодавчо  визначене. Крім того,   вказані реєстри не мали підпису  посадової  особи, яка їх склала.

Не  можуть  бути  визнані в якості  доказу  наявності   правовідносин  по  зберіганню  зерна надані   позивачем   товарно- транспортні накладні  спеціалізованої форми №1-сх (молсырье) затверджених Мінфіном України  29.06.1984  року ( т.1 а.с.20, 22,24-25,27, 29-30, 33-35).

Господарський  суд, не приймає в якості  доказу про   надані  послуги Акт- розрахунок по партії  6-5 кукурудзи  масою  547440 кг ( т.1 а.с.17), оскільки  вказаний  акт не підписаний представником відповідача, а складений в односторонньому  порядку працівнниками   позивача.  Крім  того,  Акт- розрахунок   партії  9-2 соняшника масою  114290  кг. підписано   посадовими особами  Приватного підприємства   «Регіональні  меркетологічні  дослідження»  та їх  підпис  скріплено  печаткою  вказаного  підприємства.  Доказів  про   включення  оплати за  надані  послуги  по зберіганню насіння соняшника  Приватного підприємства   «Регіональні  меркетологічні  дослідження»  до  розрахунку  заборгованості  відповідача   позивач до суду  не надав.

На думку  господарського  суду   Акт- розрахунок   партії  9-2 соняшника масою  114290  кг. позивачем  включено  до   матеріалів  для  підтвердження   позовних  вимог  безпідставно,  помилково, оскільки  він  не має  будь- якого відношення  до   суті  спору та  його  не враховано  позивачем   при проведенні власного  розрахунку  заборгованості  за  надані послуги.

Згідно до    ст. 34  Господарського процесуального кодексу України господарський  суд приймає тільки  ті докази,  які мають значення  для  справи.  Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними  засобами  доказування, не можуть підтверджуватись іншими  засобами доказування.

Крім того,  проаналізувавши положення   договору №44 від 16.09.2004  року  складського  зберігання   зерна, укладеного  між  сторонами спору ( т.1 а.с. 8-11) ,  господарський  суд  приходить до переконання,   що   вказаний  договір  не містить   передбачених  ст. 180  Господарського кодексу України   істотних  умов  господарського  договору, оскільки    розділ «Предмет договору»  сторонами  не заповнений, що засвідчує про неузгодженість  сторонами   визначених в ньому  умов.

За приписом  ст. 180  Господарського кодексу України зміст  господарського договору  становлять умови  договору, визначені угодою  сторін,  спрямованою на встановлення, зміну  або припинення господарських  зобов'язань, як  погоджені ними, так і ті, які  приймаються ними як обов'язкові умови  договору відповідно до законодавства.  Господарський  договір вважається  укладеним, якщо між сторонами у  передбачених  законом порядку  та  формі досягнуто згоди щодо усіх  його істотних  умов. При укладанні господарського договору  сторони зобов'язані  у  будь- якому разі  погодити предмет,  ціну  та  строк  дії  договору.  Умови   про предмет у господарському  договорі повинні  визначати найменування (номенклатуру, асортимент)  та  кількість  продукції (робіт, послуг).

Проаналізувавши обґрунтованість  вимог  в частині   стягнення   річних   відсотків  в розмірі 1634,93гр., неустойки в розмірі  – 9858,37гр., господарський  суд   вважає  за необхідне  відмовити в їх стягненні виходячи з  того, що   позивачем  не  доведено  наявність  підстав для  стягнення основного  боргу  в  розмірі  97607, 6гр.

Поряд  з цим,  проаналізувавши   обґрунтованість  позовних  вимог  по зустрічному  позову , господарський  суд вважає їх такими, що  підлягають  до  задоволенні в  повному   обсязі.

Такий  висновок  господарський  суд зробив  на підставі  наступного.

Незважаючи  на  відсутність   правовідносин  між  сторонами спору  по  зберіганню   зерна через  відсутність  договору  щодо  предмету   та   оплати  за  надані  послуги, господарський  суд вважає, що   позивачем  за  зустрічним  позовом  доведено, а   відповідачем  за  зустрічним  позовом  не   спростовано, а  фактично  визнано, що  в даний  час   у  відповідача за  зустрічним  позовом   перебуває   та  безпідставно  ним  утримується    зерно   кукурудзи   в кількості   344598  кг в заліковій  вазі; - насіння соняшника в  кількості  7108 кг в заліковій  вазі.

Позивач  за зустрічним  позовом  не  міг   скористатись  на свій  розсуд  вказаним зерном, оскільки за  первісним   позовом  були  прийняті  судові  рішення, на підставі  яких  кукурудза  та  соняшник  могли  бути залишені   на користь   позивача за   первісним  позовом  у разі зміни порядку  та способу виконання  рішення  суду.

Як встановлено  господарським  судом, фактично   без  укладення  договору зберігання  зерна та  без визначення   кількості  зерна, що  буде передаватись  на зберігання, позивачем  за зустрічним  позовом в період з  05.10.2004  року  по  25.11.2004  року  передано зерновому  складу    547440  кг  зерна  кукурудзи та   в період з  13.09.2004  року  по   17.10.2004  року  41610 кг насіння  соняшника.  Позивач  за  зустрічним позовом  погоджується  з визначеними  відповідачем за зустрічним  позовом розмірами  залікової  ваги кукурудзи  в  кількості  344598  кг. та  соняшника в кількості   18916  кг.,  які підлягали  до  повернення    позивачу  за зустрічним позовом.

Не  видавши   позивачу  за   зустрічним  позовом  передбачені  нормативними актами   складські  документи  відповідач  за зустрічним  позовом   суттєво  обмежені права власника  зерна на розпорядження  належним  йому   зерном, оскільки у  відповідності  до  п.11.3   “Положення про обіг складських документів на зерно”  видача  зерна проводиться   зерновим  складом в  обмін на  один із   складських документів.

Крім  того,   пунктом 24 статті 1 Закону України “Про зерно та ринок зерна в Україні” визначено, що складські документи на зерно –це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею  37 цього ж Закону визначено виключний перелік  складських документів, зокрема: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Відповідно до п. 1.7 “Положення про обіг складських документів на зерно”, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 27 червня 2003 року N 198, зареєстрованого  в Міністерстві  юстиції України 16.07.2003 року за  №605/7926 при оформленні партії зерна складська квитанція виписується в обов'язковому порядку як первинний документ, що засвідчує кількість та якість прийнятого складом зерна.

Згідно пункту 1.19 зазначеного Положення один примірник оригіналу заповненого бланка складського документа передається поклажодавцеві або уповноваженій ним особі, а другий залишається на складі.

Пунктом 3.1.2. Договору  зберігання  № 44 від 16.09.2004р., що укладений сторонами, також передбачено що  зерновий склад у підтвердження прийняття продукції на зберігання видає поклажодавцю відповідні примірники складських документів (складської квитанції/простого або подвійного складського свідоцтва).

Вимоги  законодавства  про видачу   поклажедавцю   при прийнятті на зберігання  зерна   саме  тих документів,  які  вміщено до   виключного переліку  складських документів, зокрема: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанції  відповідачем за зустрічним позовом   не   було виконано.

Про наміри  позивача за зустрічним позовом  провести  реалізацію  належного йому  та  переданого   відповідачу   за зустрічним  позовом   зерна  засвідчує  та  обставина, що   ним проведено  реалізацію  11808  кг насіння соняшника  в  грудні  2004  року  одразу ж після  виписки   відповідачем  по зустрічному  позову складської  квитанції  серії АП №018679 від  27.12.2004  року.

Приймаючи  до уваги, що саме з вини  відповідача  за зустрічним  позовом  позивач  за зустрічним  позовом  був  позбавлений  можливості  здійснити  господарські операції  з  належним  йому  зерном та  провести  розрахунки за  його зберігання,  господарський  суд приходить до переконання, що   до правовідносин  слід застосувати   положення  глави  83 Цивільного кодексу  України  про набуття, збереження майна без  достатньої  правової  підстави, зокрема  ст. 1212  цього кодексу  про те, що  особа, яка набула майно або зберегла  його у  себе за рахунок іншої  особи (потерпілого) без достатньої  правової  підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа  зобов'язана повернути майно і  тоді, коли підстава,  на якій  воно  було набуте, згодом  відпала.

Положення  цієї  глави застосовуються також до вимог  про  витребування  майна власником із чужого  незаконного  володіння.

За приписом ст. 1213  Цивільного кодексу України набувач  зобов'язаний повернути   потерпілому  безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому  безпідставно набуте майно відшкодовується  його вартість, яка визначається  на момент розгляду  судом справи про повернення  майна.

Господарським  судом не приймається  до уваги та  розцінюється  як необґрунтована   позиція  відповідача  за   зустрічним позовом  про   виписку ним   складської квитанції на зерно кукурудзи  №446  від  23.03.2005 року  серії  АП №018746,  оскільки вказана квитанція  не була  передана власнику    зерна, виписана  лише 23.03.2005 року  та  має суттєві недоліки при  її заповненні, зокрема не містить  підпису  завідувача  лабораторії, відомості  про документ, що засвідчує якість зерна, строк  зберігання  зерна,  відсутні посилання на  договір складського зберігання та первинні  документи за  якими проводилось  прийняття  зерна.

Судові витрати по справі згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на  позивача  за  первісним  позовом   повністю, але стягуються  частково,  оскільки  були ним сплачені   при  зверненні до суду.

Господарським судом приймається до уваги, що  при зверненні до суду   із зустрічним позовом   витрати на інформаційно- технічне  судового процесу  в розмірі 118 грн.  позивачем сплачено на рахунок  ДП «Судовий  інформаційний  центр», а не  до Державного бюджету, тому вказана  сума  підлягає до стягнення з позивача за  зустрічним  позовом.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В  первісному  позові  відмовити повністю.

Зустрічний  позов  задовольнити.

Зобов'язати   Відкрите акціонерне товариство «Голованівське хлібоприймальне підприємство» видати   приватному  підприємству  «Трейд Сервіс» смт. Голованівськ складські  документи на  здану  на зберігання   сільськогосподарську  продукцію : -зерно  кукурудзи 3 класу в  кількості  344598  кг в заліковій  вазі; - насіння соняшника в  кількості  7108 кг в заліковій  вазі.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Голованівське хлібоприймальне підприємство» смт. Голованівськ  вул. Петровського  32, р/р 8480 в ПОФ АКБ "Укрсоцбанк", м. Полатва, МФО 331014 на користь    приватного  підприємства  «Трейд Сервіс» смт. Голованівськ  вул. Леніна 40, р/р 3388 в БВ № 8 ПІБ м. Кіровоград,  МФО 323301- зерно  кукурудзи 3 класу в  кількості  344598  кг в заліковій  вазі; - насіння соняшника в  кількості  7108 кг в заліковій  вазі.

Наказ  видати.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Голованівське хлібоприймальне підприємство» смт. Голованівськ  вул. Петровського  32,  р/р 8480 в ПОФ АКБ "Укрсоцбанк", м. Полатва, МФО 331014  на користь    приватного  підприємства  «Трейд Сервіс» смт. Голованівськ  вул. Леніна 40, р/р3388 в БВ № 8 ПІБ м. Кіровоград,  МФО 323301 суму  сплаченого державного мита в розмірі  3585 грн та  витрат  на інформаційно- технічне  забезпечення судового процесу  в  розмірі  118 грн.

Наказ  видати.

Стягнути з  приватного  підприємства  «Трейд Сервіс» смт. Голованівськ  вул. Леніна 40,   р/р 3388 в БВ № 8 ПІБ м. Кіровоград,  МФО 323301 витрати на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в  розмірі  118  грн. до Державного  бюджету УДК у м. Кіровограді, банк отримувач ГУДКУ у Кіровогравдській області, МФО 823016, р/р 0002, код 24145329, код бюджетної класифікації: 22050000 "Оплата витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду справ у судах".

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленого законом порядку.

Суддя                                                                            Ю.І. Хилько