донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

29.08.2007 р.
справа №10/312пн

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Запорощенка  М.Д.

суддів

Волкова Р.В. , Старовойтової  Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:

ОСОБА_2., дов. № НОМЕР_1.,

від відповідача:
від третій особи:

Бібікова Т.І., дов. № 77-07 від
27.12.06р.,  Вороб"йова Л.А.. дов.
б/н від 25.07.07р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного
товариства "Донецькобленерго" в особі Донецьких західних
електричних мереж

на рішення (ухвалу)
господарського суду

Донецької області

від

06.06.2007 року

по справі

№10/312пн (Приходько І.В.)

за позовом

Суб"єкта підприємницької
діяльності- фізичної особи ОСОБА_1м.Донецьк

до  за участю третьої особи

Відкритого акціонерного
товариства "Донецькобленерго" м.Горлівка в особі Донецьких західних
електричних мереж Пісківської сільської ради с.АДРЕСА_2 Ясинуватського
району  Донецької області

про

визнання права власності на
оренду земельної ділянки та визнання відсутності права на спорудження ЛЕП.

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням господарського суду Донецької
області від 06.06.2007 року у справі №10/312пн
задоволено позовні вимоги Суб”єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1до
Відкритого акціонерного товариства «Донецькобленерго»в особі Донецьких західних
електричних мереж за участю третьої особи Пісківської сільської ради про
визнання права власності на оренду земельної ділянки та визнання відсутності
права на спорудження ЛЕП.

Визнано
право  суб'єкта  підприємницької  діяльності
ОСОБА_1,  м.Донецьк,  на
укладення  договору  оренди
земельної  ділянки строком  на  49
років  під  розміщення
житлового  комплексу  загальною
площею 1, 8659га   із  земель
громадської  і  житлової
забудови  в  межах
населеного  пункту с.
АДРЕСА_2  по  вул. Леніна
згідно  з проектом  генерального
плану  земельної  ділянки.

Визнано
відсутність  права   Відкритого
акціонерного  товариства  “Донецькобленерго”в  особі
Донецьких  Західних  електричних
мереж м. Горлівка,   на  проведення
робіт  з  розміщення (відновлення)  лінії електропередач  в
межах  земельної  ділянки
площею 1, 8659 га  розташованої
у  с.АДРЕСА_1згідно  з проектом
генерального  плану  земельної
ділянки.

Вищевказане рішення суду першої
інстанції мотивується тим, що відповідачем
не  доведено  підстав
проведення  в межах  земельної
ділянки,  яка  була
виділена  СПД  ОСОБА_1по
вул.АДРЕСА_1Ясинуватського  району  Донецької
області,  будь-яких  робіт
з  розміщення (відновлення)  ліній
електропередач.

З
копії  генерального  плату,
пояснень посадових  осіб  не
вбачається,  що  на
спірній  земельній  ділянці
з 1964  р. знаходилась  лінія електропередач,  яка
була  демонтована,  а
на  сьогоднішній  час
підлягає  відновленню.

Копія довідки -інвентаризації
земельних  ділянок,  яка
була  надана  відповідачем,
також  не  підтверджує
той  факт,  що
лінія  електропередач “Дружба 2”
розміщена   чи  проходить саме  через спірну
земельну  ділянку.

Відповідач, Відкрите  акціонерне
товариство
“Донецькобленерго”  в  особі
Донецьких  Західних  електричних
мереж м. Горлівка, не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначений
судовий акт та прийняти нове рішення, яким
залишити позов без розгляду, так як вважає,  що
провадження по даній справі повинно бути припинено відповідно до п. 1
ст. 80 Господарського процесуального кодексу України оскільки даний спір не
підвідомчий  господарським судам України.
При цьому , відповідач посилається на те , що
фактично предметом даного спору є право власності в частині користування
земельною ділянкою, відносно якої позивач не здійснює підприємницьку
діяльність, а виступає в даних відносинах як фізична особа.

Крім того , посилається на те , що
на момент подачі даного позову позивач не був власником або користувачем
спірної земельної ділянки.

Відповідач вважає , що посилання
суду на положення ст. 20 Господарського кодексу України  є неправильним , оскільки норма ст. 152
Земельного кодексу України є спеціальною в земельних відносинах, тому в діях
відповідача  відсутній склад
правопорушення відносно позивача. До того ж , вважає , що Відкрите  акціонерне
товариство  “Донецькобленерго”
м.Горлівка в  особі  Донецьких
Західних  електричних  мереж не може виступати в даній справі в
якості відповідача в частині вимог щодо визнання права на укладення договору
оренди земельної ділянки , оскільки  не є
стороною в даних правовідносинах  та не є
власником земельної ділянки.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив , що відповідач є користувачем спірної земельної
ділянки  оскільки є платником земельного
податку відносно вказаної ділянки.

Позивач у відзиві  на апеляційну скаргу  та представник позивача в судовому
засіданні  вважає, що позиція відповідача
про необхідність припинення провадження по спору у зв”язку з його
непідвідомчістю господарським судам України є
не вірною.

Вважає, що відповідач дійшов такого
висновку, оскільки відношення користування земельною ділянкою між сторонами не
пов'язані з підприємницькою діяльністю ОСОБА_1. Проте це не відповідає дійсності.
Також вважає, що відповідач помилково стверджує, що посилання суду на ст. 20
Господарського кодексу України є невірним, оскільки ст. 152 Земельного кодексу
України, який є спеціальним законом з земельних спорів, не передбачає такого
права захисту, як визнання відсутності права. Статтею 152 Земельного кодексу
України, поряд з конкретними способами захисту права, в пункті «д»передбачено
також «Застосування інших, передбачених законом, способів». Частина 2 ст. 20
Господарського кодексу України прямо передбачає, що кожний суб'єкт
господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів»в тому числі
шляхом «визнання наявності або відсутності парва». Посилання відповідача на
неврахування судом вимог ст.ст. 140-149 Земельного кодексу України є, безпідставними,
оскільки судом взагалі не вирішувалося питання про припинення будь-ким , в тому
числі і ВАТ «Донецькобленерго», користування земельною ділянкою. Тим більше, що
ніяких документів, які б свідчили про те, що у відповідача є право на користування
спірною земельною ділянкою, ВАТ «Донецькобленерго»не надав. Також не надав і
доказів того, що у нього є законні підстави для проведення робіт з розміщення
(відновлення) ліній електропередач на земельній ділянці, яку було виділено
позивачу. Звертає увагу також на те, що посадова особа Донецького інституту
агропромислового виробництва з дослідним господарством Української академії
аграрних наук, яку було запрошено в судове засідання за клопотанням
відповідача, надала пояснення, що на сьогоднішній час 5 опор лінії
електропередач, які забезпечують електроенергією с. АДРЕСА_2, розташовано на
території (тобто на земельній ділянці) інституту.

Третя особа , Пісківська сільська
рада , у відзиві № НОМЕР_2.на апеляційну скаргу
та представник третьої особи в судовому засіданні зазначив , що
земельний сервітут щодо технічної експлуатації повітряних ліній електропередач
не встановлювався, оскільки на орендованій земельній ділянці лінії
електропередач відсутні. Акти постійного користування земельною ділянкою під
лінії електропередач та технічна документація по відводу земельної ділянки  під лінії електропередач відсутні.  Представник третьої особи , що був присутній
в судовому засіданні вважає рішення суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення  місцевого господарського суду в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши
пояснення заявника скарги та позивача
судова колегія встановила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1р.  на  підставі
договору  купівлі-продажу  НОМЕР_3позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1придбав  у   Донецького
інституту  агропромислового  виробництва     недобудований  житловий
будинок  у с.АДРЕСА_2Ясинуватського  району Донецької  області.

Згідно  Витягу реєстра  права
власності  на  нерухоме
майно   № НОМЕР_4р.,  за
позивачем  зареєстровано
право  власності на недобудований  житловий
будинок (готовністю 43,6 %)
по  вул. АДРЕСА_1Ясинуватського  району
Донецької  області.

Оскільки земельна ділянка знаходиться на території Пісківської сільської
ради, позивач  звернувся  до
Пісківського  сільського  голови,
на території  якої  розташований
недобудований  об'єкт,  про
надання  дозволу  на
відведення  земельної ділянки  в
оренду.

Рішенням  Пісківської  сільської
ради  №  НОМЕР_5р. підприємцю ОСОБА_1надано дозвіл на
складання проекту відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років під
розміщення житлового комплексу загальною площею не більше 3,0 га із земель
громадської і житлової забудови в межах населеного пункту в селище АДРЕСА_2 на
території Пісківської  сільської ради при
умові дотримання природоохоронних і санітарних зон.

28.08.2006р. рішенням № 28/Ш-У затверджено часткове корегування
генерального плану забудови вул. Леніна в селищі АДРЕСА_2 Ясинуватського району
для відведення земельної ділянки під будівництво фекальної насосної, господарських
будівель, майданчиків з благоустроєм та озелененням для обслуговування житлових
будинків.

Рішенням  Пісківської  сільської
ради  № НОМЕР_6р.  було
затверджено  СПД  ОСОБА_1. проект  землеустрою щодо  відведення
спірної   земельної  ділянки
та  передано  в
дострокову  оренду  строком
на  49  років земельну  ділянку
загальною площею  1, 8659 га   із
земель  громадської  і
житлової  забудови  в
межах  населеного  пункту с.АДРЕСА_2  по
АДРЕСА_1.

Тобто, позивач посилається  на
порушення  відповідачем  його
права  використання земельної  ділянки
та  здійснення  останнім
на  виділеній  земельний
ділянці  робіт  про
по  проведенню  (відновленню)
ліній  електропередач.

Перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки,
заслухавши пояснення та доводи повноважних представників сторін , колегія
суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про не
обґрунтованість апеляційної скарги, та відповідність оскарженого судового акта
зі справи вимогам чинного законодавства з таких підстав.

Завданням земельного законодавства
є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та
охорони земель.

Основним законом, яким регулюються
земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини
регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і
підзаконними актами, а саме законами України "Про землеустрій",
"Про державний контроль за використанням та охороною земель",
"Про місцеве самоврядування" та іншими законами, а також Земельним
кодексом України, прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року, який набув
чинності з 01.01.2002 року.

Відповідно до частини першої статті
13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу,
від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого
самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими
актами України.

Статтею 2  Земельного кодексу України  України передбачено, що земельні відносини-
це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого
самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до п.п.1,2 ст.93 чинного
Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки -це засноване на
договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження підприємницької діяльності та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним  об'єднанням і
організаціям, а також іноземним державам.

Порядок передачі земельних ділянок
в оренду встановлено статтею 124 Земельного кодексу України шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки. Орендарі набувають право на оренду земельної
ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,
Цивільним кодексом України, Законом України „Про оренду землі”. Орендодавець за
плату передає орендареві на підставі договору оренди земельну ділянку у
володіння і користування  для господарського
використання на обумовлений договором строк.

Підставою для  укладення договору оренди і набуття права на
оренду земельної ділянки, що перебуває у державній чи комунальній власності, є
рішення орендодавця.

Згідно статті 125 Земельного
кодексу України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,
та його державної реєстрації.

Отже, надання і оформлення права на
постійне або строкове користування земельною ділянкою здійснюється виключно за
рішенням Ради, на території якої вона знаходиться, яке підлягає оформленню
посвідченням такого права державним актом на постійне землекористування встановленої
форми або договором оренди. Цьому передує , також, надання місцевою Радою
дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, який  погоджується з власником землі або
землекористувачем та подається відповідній Раді для прийняття відповідного
рішення.

Як
підтверджується матеріалами справи ,
рішенням  №НОМЕР_5р.    Пісківською сільською  радою
позивачу  по  справ і- СПД
ОСОБА_1.,    було  надано
дозвіл  на  складання
проекту  відведення  земельної
ділянки  в  оренду
строком  на 49  років,
який  в  подальшому
рішенням  Півсківської  сільської №
НОМЕР_6р.    було  затверджено
та  передано  в
дострокову  оренду  строком
на  49  років земельну  ділянку
загальною площею  1, 8659 га   із
земель  громадської  і  житлової  забудови
в  межах  населеного
пункту с.АДРЕСА_2  по  АДРЕСА_1.

До того ж , слід зазначити ,
що  вказані  рішення
Пісківської  сільської  ради
прийнятті у  відношенні  суб'єкта
підприємницької  діяльності  ОСОБА_1.,
що   спростовує  твердження  відповідача
стосовно непідвідомчості даного спору
господарським судам України та необхідності припинення провадження
відповідно до п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України .

Відповідно до положень ст. 13
Закону  України  “Про оренду
землі” за  договором  оренди
земельної  ділянки  орендодавець зобов'язаний  за
плату  передати  орендареві
земельну  ділянку  у
володіння  і  користування
на  певний  строк,
а  орендар  зобов'язаний використовувати  земельну
ділянку відповідно  до  умов
договору  та  вимогам
земельного  законодавства

Як
це вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи , пунктами   2  та 3 рішенням
Півсківської  сільської
№НОМЕР_6р.,  СПД  ОСОБА_1
в  оренду  була
передана  земельна  ділянка
загальною  площею 1,8659 га  та
встановлена  річна  орендна
плата  за  користування
земельною  ділянкою  у
розмірі 10 % від її нормативної
грошової  оцінки.

Стосовно посилань відповідача на те
, що він є користувачем спірної земельної ділянки  оскільки є платником земельного податку
відносно вказаної ділянки, то дане ствердження спростовується матеріалами
справи , оскільки з  наданих  до
суду  копій  платіжних
доручень про  сплату  земельного
податку  не  можливо
встановити  за  яку
саме  земельну  ділянку
де  знаходиться  лінія
передач “Дружба 1” чи  “Дружба -2”
сплачується  відповідачем  земельний
податок та на яких підставах земельна ділянка знаходиться у користуванні
платника.

Крім  того,
як вбачається з пояснень представника Пісківської сільської ради та не
спростовується представником відповідача , ще під час розгляду справи  судом першої інстанції , стовпи  лінії електропередач були перенесені на іншу
земельну ділянку.

Даний факт спростовує ствердження
апелянта   про неможливість
забезпечення  мешканців  с.АДРЕСА_2 електроенергією в інший спосіб,
ніж шляхом проведення лінії електромережі через земельну ділянку позивача.

Статтею 152  Земельного
кодексу  України  встановлено,
що   держава забезпечує громадянам
та юридичним особам   рівні  умови
захисту  прав  власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною
ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Одних  з   способів
захисту   прав  користування
земельною  ділянкою  є
визнання  права.

З приводу твердження  Відкритого
акціонерного  товариства  “Донецькобленерго” м.Горлівка в  особі
Донецьких  Західних  електричних
мереж з приводу того , що відповідачем по даній справі повинна виступати
Пісківська сільська рада , слід зазначити , що даний спір, як це позначено вище
, не має відношення  до права земельного
сервітуту.

Право позивача на користування  спірною земельною ділянкою визнається та
жодним чином не порушується з боку Ради. В зв'язку з чим  процесуальний статус Ради чк третьої особи є
законним та правомірним.

До того ж, слід зазначити , що при
виділенні спірної земельної ділянки. Всі необхідні сервітути  ( на прохід, проїзд) були встановлені умовами
договору між позивачем  та Радою як
власником земельної ділянки , що з урахуванням положень ст.ст.98-100 Земельного
кодексу України  робить посилання
апелянта  з цього приводу безпідставними.

Таким чином , судова колегія
погоджується з висновком суду першої інстанції по те ,  що
позовні  вимоги  щодо визнання
права  на  укладання
договору  оренди земельної  ділянки строком  на  49
років  під  розміщення
житлового  комплексу  загальною
площею 1, 8659 га   із  земель
громадської  і  житлової
забудови  в  межах
населеного  пункту
с.АДРЕСА_1згідно  з проектом  генерального
плану  земельної  ділянки,
заявлені  до  належного
відповідача  та  підлягають
задоволенню.

Щодо  позовних
вимог  про  визнання
відсутнім  права  у  ВАТ
“Донецькобленерго” в  особі  Донецьких
Західних  електричних  мереж
на  проведення  робіт
з  розміщення (відновлення)  лінії електропередач  в
межах  земельної  ділянки
площею 1, 8659 га  розташованої
у  с.АДРЕСА_2  по
АДРЕСА_1,  то судова колегія
вважає обґрунтованим застосування в даному випадку положень  статті 20 Господарського  кодексу
України,  якими  визначено,
що  кожний  суб'єкт
підприємницької  діяльності  та
споживач   має  право
на  захист  своїх
прав  і  законних
інтересів,  зокрема,  визнання
наявності  або  відсутності
прав.

Окрім вищевикладеного , судова
колегія вважає необхідним зазначити , що ні суду першої інстанції , а ні
апеляційної відповідачем не було надано доказів належного користування спірною
земельною ділянкою під розміщення ЛЕП.

На підставі викладеного,
судова  колегія дійшла висновку, що  рішення господарського суду  відповідає
фактичним обставинам справи та чинному законодавству, а мотиви з яких
надана апеляційна скарга не можуть  бути
підставою для його  скасування.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Відкритого акціонерного товариства
«Донецькобленерго»м. Горлівка, Донецька область в особі Донецьких західних
електричних мереж на рішення господарського суду Донецької області від
06.06.2007р. у справі № 10/312пн
залишити без задоволення.

Рішення  господарського суду Донецької області від
06.06.2007р. у справі № 10/312пн  -   без змін .

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого
господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний
господарський суд.

Результати розгляду апеляційної
скарги оголошенні в судовому засіданні

Повний текст постанови підписано
29.08.07р.

Головуючий          М.Д.
Запорощенко

Судді:          Р.В.
Волков

Г.Я.
Старовойтова