ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

25.07.07                                                                                           Справа  № 8/13-40

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                 Городечної М.І.

суддів                                            Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Луцьке автотранспортне підприємство 10727” б/н від 21.05.2007 року (вх. № 245 від 05.06.2007 року)

на рішення господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у справі №  8/13-40

за позовом Української інноваційної страхової компанії “Інвестсервіс”, м.Київ.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Приватний підприємець Милів Олексій Юрійович, м.Луцьк

до Відкритого акціонерного товариства “Луцьке автотранспортне підприємство 10727”, м.Луцьк.

про стягнення 20002,30 грн.

за участю представників: від позивача - Козловський В.Г., від відповідача - Лавренчук О.В., від третьої оосби –не з‘явився.

Рішенням господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у справі №  8/13-40 задоволено позов Української інноваційної страхової компанії “Інвестсервіс” до Відкритого акціонерного товариства “Луцьке автотранспортне підприємство 10727”: стягнено з останнього на користь позивача 20002,30 грн. страхового відшкодування та судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Зокрема в апеляційній скарзі б/н від 21.05.2007 року (вх. № 245 від 05.06.2007 року) апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення прийняте місцевим господарським судом з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповного з‘ясування обставин справи, невідповідності висновків суду, обставинам справи, а тому просить дане рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. При цьому в обгрунтування підстав для скасування рішення наводить слідуючі доводи:

- судом в порушення п. 1 ч. 1 ст. 84 ГПК України не дано оцінки клопотанню відповідача від 08.05.2007 року про відкладення розгляду справи;

- судом порушено встановлені ст. 87 ГПК України строки надіслання прийнятого рішення суду;

- судом не враховано, що підприємець Милів О.Ю. не передав транспортного засобу –автобуса марки “ІКАРУС 256” під охорону охоронцям, а тому обов‘язок охорони з боку ВАТ “Луцьцке АТП 10727” не виник;

- судом не дано оцінки листу ПФ “Регіни” щодо помилки  в акті автотоварознавчого дослідження № 23/05 від 04.11.2005 року;

- судом першої інстанції не дано оцінки клопотанню відповідача від 26.04.2007 року про витребування з Луцького міського відділу МВС України у Волинській області матеріалів кримінальної справи № ІІ-2118-05, порушеної по факту підпалу автобуса.

Також апелянтом наводяться й інші доводи в обгрунтування підстав для скасування рішення господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у справі №  8/13-40.

Українська інноваційна страхова компанія “Інвестсервіс” (позивач у справі) вимоги апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 10.07.2007 року; просить апеляційний суд залишити рішення господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у справі №  8/13-40 без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Приватний підприємець Милів Олексій Юрійович явку представника в судове засідання повторно не забезпечив, однак апеляційний суд враховуючи повідомлення його належним чином про час та місце розгляду справи, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення йому під розписку ухвал суду від 11.06.2007 року та 11.07.2007 року, вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції в даному судовому засіданні за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони, дослідивши наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Відповідно до укладеного між Милівим О.Ю. та ВАТ “Луцьке АТП 10727” договору про надання послуг з охорони транспортних засобів від 03.01.2005 року, Милів О.Ю. зобов‘язувався передати ВАТ “Луцьке АТП 10727” автомобіль марки “ІКАРУС 250”, а останній зобов‘язувався прийняти до охорони наданий йому транспортний засіб та вжити всіх заходів, необхідних для охорони і збереження транспортного засобу (п.п. 1, 3). Місце охорони –м.Луцьк, вул. Рівненська, 25 (п.  4.2). Строк дії договору –до 31.12.2005 року (п. 5.2). Сторони також домовились, що в разі пошкодження транспортного засобу, відповідач відповідає в розмірі суми, на яку знизилась його вартість, а також сплачує штраф в розмірі 10% від суми, на яку знизилась вартість транспортного засобу.

Як вбачається з акту про пожежу від 02.10.2005 року, довідки Луцького МВ УМНС України у Волинській області № 781 від 05.10.2005 року, наказів ВАТ “Луцьке АТП 10727” від 03.10.2005 року № 81-ОД, від 10.10.2005 року № 84-ОД, пояснень Миліва О.Ю., Шрамка А.Ф., Драчука А.М., 2 жовтня в салоні автобуса марки “ІКАРУС 250”, реєстраційний номер 81-22 ВНО, 1985 року випуску, що знаходився на стоянці відповідача за адресою: м.Луцьк, вул. вул. Рівненська, 25, сталось загорання, внаслідок якого даний автобус отримав пошкодження. Згідно акту товарознавчого дослідження № 23/05 від 04.11.2005 року, проведеного ПФ “Регіна”, яка має необхідний сертифікат суб‘єкта оціночної діяльності № 1261/06 від 08.12.2003 року, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого належному Миліву О.Ю. автобусу марки “ІКАРУС 250”, державний номер 8122 ВНО, внаслідок пошкодження, становить 20321,10 грн. При цьому, довідкою, виданою ПФ “Регіна” від 03.05.2007 року, за підписом директора даного Підприємства та оцінювача - спеціаліста, який проводив дослідження Сохацького А.В., пояснено, що в даному акті допущено технічну помилку в результаті якої “пошкодження при ДТП” слід читати “пошкодження внаслідок загорання”. Відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів, які б спростовували висновки, наведені в акті товарознавчого дослідження № 23/05 від 04.11.2005 року.

Судом встановлено, що автобус марки “ІКАРУС 250”, державний номер 8122 ВНО, на час настання пошкодження (страхового випадку), був застрахований в Українській інноваційній страховій компанії “Інвестсервіс” договір стахування автотранспорту (КАСКО) № 028773 від 24.06.2005 року.

Яке вбачається з розпорядження голови Української інноваційної страхової компанії “Інвестсервіс” № 1328/М6 від 06.12.2005 року згідно страхового акту № 2378-05-М6 від 01.12.2005 року, на виконання зобов‘язань по договору стахування автотранспорту (КАСКО) № 028773 від 24.06.2005 року, ст. 25 Закону України “про страхування”, ст. 990 ЦК України, позивачем виплачено Миліву О.Ю. страхове відшкодування в розмірі 20002,3 грн., що стверджується платіжним дорученням № 7278 від 06.12.2005 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма по своїй правовій дії міститься й в ст. 27 Заокну України “Про страхування”.

Частиною 1 ст. 1191 ЦКУкраїни передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в позивача, внаслідок здійснення страхової виплати Миліву О.Ю., виникло право вимоги до відповідача в порядку регресу про сплату (відшкодування) виплачених ним сум.

Заперечення апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, що підприємець Милів О.Ю. не передав транспортного засобу –автобуса марки “ІКАРУС 256” під охорону охоронцям, а тому обов‘язок охорони з боку ВАТ “Луьцке АТП 10727” не виник, апеляційний суд вважає таким, що не заслуговує на увагу. Як правильно зазначено місцевим господарським судом, жодним наявним в матеріалах справи доказом не заперечується факт перебування  автобуса на території відповідача, що слід зазначити й не заперечується й самим відповідачем. Умовами договору про надання послуг з охорони транспортних засобів (п. 3.2.5) саме на відповідача покладено обов‘язок по веденню обліку перебування транспортних засобів на своїй території, а отже, відповідач безпідставно посилається на відсутність в Журналі реєстрації транспортних засобів запису про прийняття під охорону автобуса, як на правову підставу для звільнення його від відповідальності.

Згідно ч. 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності до ч. 4 ст. 129 Конституції України, ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що місцевим судом встановлені всі необхідні умови, для понесення відповідачем відповідальності у вигляді відшкодування позивачу 20002,3 грн. збитків.

Щодо посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, зокрема розгляду справи за відсутності представника відповідача, не задоволення клопотання про витребування матеріалів кримінальної справи, то апеляційний суд зазначає слідуюче. Так, відповідно до ст.ст. 43, 75 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, і дійшовши висновку, про достатність  матеріалів та можливість всебічного, повного та об‘єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом може розглянути спір за наявними матеріалами та відсутності представника сторони.

Таким чином, рішення господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у справі № 8/13-40 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Судові витрати у відповідності до ст.ст. 49, 105 ГПК України по розгляду справи в суді апеляційної інстанцій покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Луцьке автотранспортне підприємство 10727” залишити без задоволення.

2. Рішенням господарського суду Волинської області від 10.05.2007 року у справі № 8/13-40 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.  Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу повернути в Господарський суд Волинської області.

Головуючий-суддя                               Городечна М.І.

Судді                               Юркевич М.В.

Кузь В.Л.