ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007 р.
№ 2-23/4630-05

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу
державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим (далі ДПІ в Нижньогірському районі)

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду

від
14.12.05

у справі
№ 2-23/4630-2005

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
відкритого акціонерного товариства “Радгосп “Весна” (далі Товариство)

до
ДПІ в Нижньогірському районі

про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

В засіданнях взяли участь представники:

- позивача:
Перець О.І. (за дов. № 7юр від 31.07.07);

- відповідача:
не з'явились.

Ухвалою від 23.07.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б., Ходаківської І.П., касаційна скарга ДПІ в Нижньогірському районі

№ 3775/8/10-0 від 25.05.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 30.08.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 30.08.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 30.08.07 представники ДПІ в Нижньогірському районі не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від ДПІ в Нижньогірському районі повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 30.08.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Товариства.

У зв’язку з перебуванням суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 29.08.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 2-23/4630-2005 господарського суду Автономної Республіки Крим створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представника Товариства повідомлено на початку судового засідання 30.08.07. Відводів складу колегії суддів не заявлено.

За згодою представника Товариства, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.08.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що у лютому 2005 року Товариство звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до ДПІ в Нижньогірському районі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані положеннями п.п. 5.2.2 ст. 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Рішенням від 20.09.05 господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) позовні вимоги Товариства задоволено частково.

Визнано недійсним податкове повідомлення-рішення

ДПІ в Нижньогірському районі № /0 від 26.10.04 в частині донарахування 99 460,58 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству відмолено.

З Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на користь Товариства стягнуто 56,78 грн. державного мита та 78,83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що погашення податкового боргу не може бути за рахунок коштів на заробітну плату, а тому Товариство мало право без письмової згоди податкового органу погасити заборгованість по заробітній платі шляхом видачі своїм робітникам продукції власного виробництва, проте з урахуванням того, що майно Товариства знаходилось у податковій заставі, воно не мало права без письмової згоди податкового органу проводити взаємозаліки з контрагентами.

При винесенні вказаного рішення суд першої інстанції керувався

п.п. г) п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7, п. 8.1, п.п. 8.2.1 п. 8.2, п. 8.3, п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", п.п. 1.19 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та ст.ст. 25, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою 14.12.05 Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Градової О.Г., суддів –Дугаренко О.В., Фенько Т.П.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Рішення від 20.09.05 господарського суду Автономної Республіки Крим змінено, його резолютивну частину викладено в наступній редакції:

"Позов задовольнити повністю.

Податкове повідомлення-рішення № /0 від 26.10.04

ДПІ в Нижньогірському районі про застосування до платника податків (Товариства) штрафу в сумі 148 887,66 грн., визнати недійсним повністю.

З Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на користь Товариства стягнути 85,00 грн. та 42,50 грн. державного мита, та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу".

При винесенні постанови суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідно до п.п. а) п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платник податків не зобов'язаний отримувати у податкового органу письмову згоду на виконання своїх зобов'язань, в тому числі шляхом заліку.

Постанова апеляційного суду винесена на підставі ст. 19 Конституції України, ст. 128, ч. 1 ст. 216, ст. 217 Цивільного кодексу УРСР, п.п. а)

п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8, п.п. 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", п. 1.19 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та ст. 101, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що даний спір не підвідомчий адміністративним судам і є юрисдикцією господарських судів, оскільки в даному випадку податковий орган (який є органом виконавчої влади) не здійснює управлінські функції, тому що безпосередньо не здійснює організаційно-господарських чи адміністративно-господарських повноважень до платника податків (який є суб'єктом господарювання).

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду

ДПІ в Нижньогірському районі звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову 14.12.05 Севастопольського апеляційного господарського суду скасувати та залишити в силі рішення від 20.09.05 господарського суду Автономної Республіки Крим.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального права, а саме: п. 1.19 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

У своєму відзиві на касаційну скаргу Товариство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу ДПІ в Нижньогірському районі залишити без задоволення, а постанову 14.12.05 Севастопольського апеляційного господарського суду –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника Товариства, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.п. 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України; адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з визначенням термінів, що дається у ст. 3 цього Кодексу:

справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій.

Розглядаючи спір суди керувались, зокрема, приписами ст.ст. 7, 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій позов у даній справі розглянуто в порядку господарського судочинства після вступу в дію Кодексу адміністративного судочинства України, однак спір в даній справі виник у зв’язку з адміністративними, а не господарськими відносинами.

Так, із змісту ст. 4 ч. 1, ст.ст. 42, 43, 52, ст. 19 ч. 5 Господарського кодексу України вбачається, що господарські правовідносини виникають на підставі вільного волевиявлення господарюючих суб’єктів.

Підвідомчість справ господарським судам визначено ст. 12 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, в ч. 1 п. 1 вказаної статті цього кодексу зазначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають, зокрема, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.90 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) а також контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.

Отже, спір у даній справі стосується реалізації податковим органом своїх повноважень в організаційно-господарських відносинах, що встановлюються між цим органом та суб’єктами підприємницької діяльності, і пов’язані з його компетенцією щодо контролю за дотриманням останніми податкового законодавства. Зазначені контролюючі повноваження органів державної податкової служби України визначають їх статус у відносинах з підприємцями як владного суб’єкта, а останніх –як підпорядкованих суб’єктів. Відтак, вказані відносини є відносинами влади та підпорядкування (субординації) і за способом виникнення та регулятивним характером є адміністративними.

Таким чином, аналіз суб'єктного складу та характеру правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою), оскільки податковий орган в даному випадку в розумінні п. 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень.

У відповідності з п. 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційній скарги (подання) розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

В порушення цих вимог, розглядаючи справу на підставі вимог Господарського процесуального кодексу України після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, попередні судові інстанції не врахували, що дана справа належить до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Визначивши, що спір у даній справі носить адміністративний характер, Вищий господарський суд України звертає увагу, що спір у порушення вимог ст.ст. 1, 12 Господарського процесуального кодексу України розглянуто попередніми судовими інстанціями в порядку господарського судочинства після набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, що унеможливлює здійснення касаційної перевірки судових рішень в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, оскаржені судові рішення підлягають безумовному скасуванню згідно ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України господарським судом касаційної інстанції, а справа –передачі до суду першої інстанції для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Під час розгляду справи місцевому суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим № 3776/8/10-0 від 25.05.07 задовольнити частково.

Рішення від 20.09.05 господарського суду Автономної Республіки Крим та постанову від 14.12.05 Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 2-23/4630-2005 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції зі стадії порушення провадження у справі.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Кравчук

О.Муравйов