ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.08.07р.

Справа № 16/122-07

За позовом  Рогожиної Любові Григорівни, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Сударікової Любові Леонідівни, м. Дніпропетровськ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фантазія”,                               м. Дніпропетровськ

про визнання статті 6 установчого договору від 01.08.1996р. недійсним

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Рогожина Л.Г.;

Терещенко Т.М. -  представник, дов. від 29.05.07р.

від відповідача-1: Сударікова Л.Л. (була присутня у судових засіданнях 05.06.2007р., 08.06.2007р., 04.07.2007р., 16.07.2007р. та 30.07.2007р.);

Букреєва Р.О. –представник, дов. від 12.10.04р.;

від відповідача-2: Букреєва Р.О.  –представник, дов. від 04.07.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерви до 16.07.2007р., 30.07.2007р., до 01.08.2007р. та до 07.08.2007р.

Позивач просить у зв’язку з різночитанням у статутних документах товариства х обмеженою відповідальністю „Фантазія” у частині дольового розподілення участі учасників (засновників), а також невнесенням повної суми його дольової участі в викупі виробничих приміщень і організації підприємства, визнати їх недійсними.

Відповідач-1 у відзиві на позов пояснює, що між учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю „Фантазія” 01.08.1996р. було укладено установчий договір, який нотаріально посвідчений державним нотаріусом Якубою Є.А.; нотаріальне посвідчення установчого договору проводилось нотаріусом у присутності всіх учасників товариства, у тому числі і Рогожиної; - на зборах 30.06.1996р. головою товариства було вибрано Сударікову Любов Леонідівну і на неї були покладені зобов’язання приватизувати державне підприємство „Фантазія”, тому їй визначили внесок при приватизації долю у розмірі 51%; - 26.11.1996р. на позачергових зборах було затверджено статут та установчий договір, а також розподілені долі учасників товариства, що створювалося; - долі, зазначені у протоколі зборів, відповідають долям, зазначеним в установчому договорі; - надміру сплачена сума була повернена учасникам товариства, що підтверджується підписами учасників товариства, у тому числі і Рогожиної; - також позивач наголошує на закінченні строку позовної давності для захисту позивачу права за позовом.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги (позовна заява вх. №11415 від 02.07.2007р.) визнати недійсним статтю 6 установчого договору про створення та діяльність товариства з обмеженою відповідальністю „Фантазія” від 1996р., затвердженого рішенням загальних зборів товариства покупців державного комунального підприємства побутового обслуговування населення №65 „Фантазія” від 01.08.1996р. (протокол №1) в частині розподілення суми статутного фонду та визначення розміру його частки учасникам Сударіковій Любові Леонідівні та Рогожиній Любові Леонідівні, у зв’язку з чим визнати недійсним установчий договір товариства з обмеженою відповідальністю „Фантазія”.

Відповідач-2 у відзиві на позов (вх. №11762 від 04.07.2007р.) позовні вимоги не визнає через пропущення позивачем строку позовної давності.

Відповідач-1 у відзиві на позов, наданий суду 16.07.2007р., зазначає, що: - створення товариства проводилось у відповідності з вимогами Закону України „Про господарські товариства” ; - для державної реєстрації ТОВ „Фантазія” були надані Статут товариства, установчий договір, протокол загальних зборів учасників товариства; пунктом 6 установчого договору, укладеного між учасниками товариства, статутний фонд було розподілено між учасниками з вказівкою суми внеску і процента у статутному фонді товариства; - доля Сударікової Л.Л. у статутному фонді склала 5 491 грн., що відповідало 51% фонда, доля Рогожиної Л.Г. у статутному фонді склала 463 грн., що відповідало 4,3% фонда; - ці обставини підтверджуються установчим договором, нотаріально посвідченим 01.08.1996р. нотаріусом Якубою О.А. у присутності всіх учасників товариства; - викуп державного майна здійснювався за рахунок внесення приватизаційних сертифікатів окремими учасниками, а також за рахунок внесення ними грошових коштів; - у зв’язку з тим, що при підрахунку вартості приватизаційних сертифікатів і грошових коштів сума внесених коштів перевищувала суму вартості цілісного майнового комплексу, різниця у перевищенні сум була повернена учасникам товариства, що підтверджується протоколом загальних зборів учасників від 26.11.1996р. та їх особистими підписами  у отриманні цих коштів; -  Рогожиній Л.Г. була повернена сума у розмірі 148 грн., тому її твердження у частині того, що вона внесла 617грн. 38 коп. не відповідають дійсності; - розмір Сударікової Л.Л. у статутному фонду становить 51% на підставі рішення загальних зборів учасників; - позивач не надав жодних доказів того, що при укладенні установчого договору були порушені її законні права та інтереси; - також у позивача 01.08.1999р. закінчився строк позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників сторін,  господарський суд, –

ВСТАНОВИВ:

- 05.04.1996р. між Представництвом Фонду Держмайна України в                              м. Дніпропетровську (продавцем) та Товариством покупців членів трудового колективу ДКППОН” №65 „Фантазія” (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу комунального майна, згідно із пунктами 1.1, 1.3 якого продавець продав, а покупець купив комунальне майно державного комунального підприємства побутового обслуговування населення №65 „Фантазія” з приміщенням загальною площею 76,1 кв.м, як цілісний майновий комплекс за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Правди,2; - вартість відчужуваного майна становить 1 076 777 крб.;

- згідно протоколу від 30.04.1996р.  профспілкових зборів ДКППОН” №65 „Фантазія” постановлено вибрати головою товариства з обмеженою відповідальністю Сударікову Л.Л. та визначити їй внесок по приватизації у розмірі 51%;

- в подальшому 01.08.1996р. товариством покупців ДКППОН №65 „Фантазія” було проведено загальні збори, на яких було вирішено: - створити на основі приватизованого майна ДКППОН №65 „Фантазія” товариство з обмеженою відповідальністю „Фантазія”;      - затвердити статут та установчий договір товариства з обмеженою відповідальністю „Фантазія”; - призначити на посаду директора товариства Сударікову Любов Леонідівну;   - доручити директору товариства Сударіковій Л.Л. провести державну реєстрацію ТОВ „Фантазія”;

- відповідно до частини 1 пункту 1  затвердженого установчого договору від 1996р. про створення та діяльність товариства з обмеженою відповідальністю „Фантазія” товариство створено на умовах угоди громадян України, колишніх членів товариства покупців, які приймали участь у викупі державного майна державного комунального підприємства побутового обслуговування населення №65 „Фантазія” згідно договору купівлі-продажу від 05.04.1996р. №272/В, укладеному з Представництвом Фонду держмайна України в м. Дніпропетровську;

-  згідно пункту 2 установчого договору товариства  учасниками товариства є, у тому числі, позивач - Рогожина Любов Григорівна та відповідач - Сударікова Любов Леонідівна;

- пунктом 6 установчого договору передбачено, що Сударікова Л.Л. має 51% статутного фонду, що становить 5 491 грн. 58 коп., а Рогожина Л.Г. –4,3% статутного фонду, що становить 463 грн.01 коп.;

- як вбачається зазначений установчий договір посвідчено 01.08.1996р. державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якубою О.А.;

- отже, твердження позивача, що їй було надано тільки підписний аркуш, не відповідає дійсності, оскільки нотаріусом на установчому договорі зазначено, що „погодження підписано сторонами в моїй присутності”;

- оскільки установчий договір було укладено у 1996р., тобто до введення в дію Цивільного кодексу України, вимога позивача щодо визнання недійсним пункту 6 установчого договору у частині розподілення суми статутного фонду та визначення розміру його частки учасникам Сударіковій Любові Леонідівні та Рогожиній Любові Григорівни має вирішуватися у відповідності із Цивільним кодексом Української РСР (1963р.);

- згідно із статтею 48 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, у тому числі  ущемляє   особисті  або  майнові права неповнолітніх дітей;

- позивач вважає, що розподілення суми статутного фонду та визначення розміру його частки учасникам Сударіковій Любові Леонідівні та Рогожиній Любові Григорівні не відповідає дійсності; відповідачі проти цього заперечують.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- відповідно до частини 2 статті 4 Закону України „Про господарські товариства” (у редакції, що діяла на момент укладення установчого договору) установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства;

- згідно із частиною 1 статті 51 Закону України „Про господарські товариства” (у редакції, що діяла на момент укладення установчого договору) установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів;

- отже, що стосується пункту 6 установчого договору Товариства з обмеженою відповідальністю „Фантазія”, то він не суперечить закону, оскільки містить розмір часток та розмір вкладів кожного з учасників товариства, у тому числі і позивача та відповідача-1;

- як вбачається рішеннями, прийнятими на позачергових зборах учасників відповідача-2 26.11.1006р. погоджено існуючий статут та установчий договір відповідача-2, а також вирішено повернути членам товариства різницю між оціночною вартістю ваучера і сумою коштів, що внесені кожним членом товариства готівкою, у тому числі і позивачу у розмірі 148 грн. 00 коп.;

- згідно із частинами 2, 3 статті 52 Закону України „Про господарські товариства” ” (у редакції, що діяла на момент укладення установчого договору) до моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників зобов’язаний не менше 30 відсотків вказаного в установчих документах вкладу; - учасник зобов’язаний повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства;

- як вбачається із матеріалів справи відповідачем-1 було внесено до статутного фонду відповідача-2 до державної реєстрації 255 882 000  крб., що становить 2 558 грн. 82 коп. та приватизаційний майновий сертифікат вартістю 500 грн. 00 коп., що відповідає вимогам закону;

- згідно з роз’ясненнями президії Вищого господарського суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною, у тому числі і у частині;

- відповідно до статті 71 Цивільного кодексу Української РСР (у ред. 1963р., яка діяла на момент укладення установчого договору) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки;

- позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подачі позовної заяви в суд;

- оскільки установчий договір було укладено учасниками 01.08.1996р., то строк позовної давності закінчився 01.08.1999р., а позивач звернувся з позовом до суду 30.08.2004р.;

- помилковою є думка позивача, що до спірних правовідносин строки позовної давності не застосовуються, оскільки строки позовної давності носять загальний характер, тобто розповсюджуються на всі цивільні правовідносини, за виключенням особо обумовлених у законі;

- відповідно до статті 83 Цивільного кодексу Української РСР (у ред. 1963р.) позовна давність не розповсюджується: - на вимоги, що випливають із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом; - із вимог державних організацій про повернення державного майна із незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших кооперативних і суспільних організацій або громадян; - із вимог вкладників про видачу вкладів; у встановлених законодавством випадках і на інші вимоги;

- також невірною є думка позивача, що строк позовної давності перервався у зв’язку з визнанням відповідачем у 2003р. помилки, оскільки згідно із статтею 76 Цивільного кодексу Української РСР (у ред. 1963р.) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов; право на позов виникає з дня, коли особа взнала або повинна була взнати про порушення свого права;

- отже, позивач мав взнати про порушення свого права 01.08.1996р.(дата посвідчення нотаріусом установчої угоди) і перебіг строку позовної давності почався саме з цієї дати і у 2003р. вже був  закінченим; тому і не міг фактично перерватися.

З огляду на викладене позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Згідно  із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

СУДДЯ          Т.В. ЗАГИНАЙКО

Згідно з оригіналом

Помічник судді                   А.М. Матевосян