ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2007 року                                                                                   Справа № 34/272-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 07.03.2007р. № 141)

при секретарі: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.125);

відповідача (1) –Кравцов Д.В., дов. № 63 від 02.01.2007р.;

відповідача (2) –Новицька В.Л., дов. № 7 від 16.01.2007р., юрисконсульт юридичного відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу  відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2006  року

у справі № 34/272-06

за позовом  відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області

до В/1 –корпорації “Науково-виробничої інвестиційної групи “Інтерпайп”, м.Дніпропетровськ

В/2 –відкритого акціонерного товариства “Дніпрококс”, м.Дніпропетровськ

про  стягнення 10 115 грн. 25 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2006р. (суддя Примак С.А.) по справі № 34/272-06 за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області (далі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”) до першого відповідача –корпорації “Науково-виробничої інвестиційної групи “Інтерпайп”, м.Дніпропетровськ (далі –корпорації “НВІГ “Інтерпайп”), другого відповідача –відкритого акціонерного товариства “Дніпрококс”, м.Дніпропетровськ (далі –ВАТ “Дніпрококс”) про стягнення 10 115 грн. 25 коп. в позові було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано фактом недоведення позивачем обставин, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог відповідно до ст..33 ГПК України, оскільки приймання продукції по кількості здійснено з порушенням Інструкції № П-6, згоду на застосуванні якої надали сторони в договорі.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач по справі – ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області, оскаржує рішення суду першої інстанції на предмет його невідповідності нормам матеріального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи, неповне з’ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема:

- висновок суду першої інстанції ґрунтується на помилково встановленому порушенні позивачем правил приймання продукції за кількістю згідно Інструкції № П-6;

- згідно п.5 Інтсруктивних вказівок Державного арбітражу СРСР від 31.12.1982р. № И-1-6 порядок приймання, передбачений Інструкцією № П-6, застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки чи іншими обов’язковими правилами не встановлений другий порядок приймання продукції за кількістю. Якщо для даного виду продукції встановлений інший порядок, ніж вказаною Інструкцією, отримувачі зобов’язані приймання продукції за кількістю здійснювати відповідно зі стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки чи іншими обов’язковими для сторін правилами. При цьому абзац 2 цього ж пункту зазначає, що сторони не вправі змінювати порядок приймання продукції за кількістю, встановлений нормативними актами. Таким чином позивач по справі правомірно посилався на вимоги пункту А.1 додатку А до ДСТУ 322-12-2-94 Правил приймання коксу кам’яновугільного, пеків та термоантрацит відповідно до якого, маса коксу (нетто) визначають за різницею маси завантаженого складу (брутто), що визначається зважуванням у споживача, та маси порожніх вагонів (тари), вказаної на їх трафаретах, що було зроблено і зазначено позивачем у п.10 відповідних актів, а висновок суду не відповідає нормам матеріального права;

- судом першої інстанції помилково встановлено не здійснення позивачем переваження тари вагону для визначення ваги нетто, що призвело до безпідставного висновку суду, який не відповідає нормам матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі по справі –корпорація “НВІГ “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ, ВАТ “Дніпрококс” м.Дніпропетровськ, проти задоволення апеляційної скарги заперечують, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

27.12.2002р. між ВАТ  “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь Дніпропетровської області та корпорацією “НВІГ “Інтерпайп” м.Дніпропетровськ був укладений договір № У 1631/2002/881 (а.с.15-21), на підставі якого в період з 26.10.2003р. по 01.11.2003р. залізничними накладними (а.с.28-29, 35-36, 41-45, 53-55) в 12 вагонах на адресу позивача надійшов кокс доменний, вантажовідправником якого є ВАТ “Дніпрококс” (другий відповідач). Вартість отриманих вантажів позивачем сплачена у повному обсязі, що не заперечує перший відповідач (а.с.68-69), що також не спростовується жодною із сторін будь-яким доказами в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Вантаж за накладними був виданий залізницею позивачу без перевірки у вагонах ваги коксової продукції, без слідів втрати і пошкодження, згідно ст..52 Статуту залізниці України, про що є відмітка станції в кожній із залізничних накладних.

Докази наявності договору між позивачем та другим відповідачем, другим відповідачем та першим відповідачем відсутні в матеріалах справи, на вимогу суду апеляційної інстанції (ухвала від 18.01.2007 –а.с.100) такі докази не надані апеляційному господарському суду без поважних причин.

Пунктами 6.1-6.2 розділу 6 договору № У 1631/2002/881, сторони за договором передбачили, що приймання товару за кількістю здійснюється у відповідності з Інструкцією “Про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю”, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 з доповненнями та змінами від 14.11.1974р.. У випадку виявлення не якості або недостачі товару при прийманні його вантажоотримувачем виклик представників продавця (першого відповідача) та вантажовідправника (другого відповідача) обов’язкові.

При прийманні даної продукції за кількістю встановлена вагова недостача, розмір і вартість якої склала 10 115 грн. 25 коп. (19,22 тони), про що позивачем було складено акти приймання № 3419/1 від 26.10.2003р., № 3419/2 від 27.10.2003р., № 3423/1 від 31.10.2003р., № 3423/2 від 01.11.2003р., № 3422/1 від 30.10.2003р., № 3422/2 від 31.10.2003р., № 3420/1 від 27.10.2003р., № 3420/2 від 28.10.2003р. про приймання продукції по кількості, в тексті яких зазначено, що до встановлення остаточних результатів приймання та перевантаження вагони знаходились під охороною, ознаки крадіжки та втрати вантажу відсутні.

Із наданих до матеріалів справи актів приймання вбачається, що приймання продукції переривалось в зв’язку з необхідністю виклику для участі в прийманні представників “постачальника” та вантажовідправника. При цьому, акти №№ 3419/1, 3423/1, 3422/1, 3420/1 не містять відомостей про те, де знаходився вантаж від часу видачі вантажу органом транспорту до початку приймання за цими актами (акт № 3422/1 –з 12.40 години до 15.30 години 30.10.2003р.; акт № 3420/1 –з 20.30 години 26.10.2003р. до 02.40 години 27.10.2003р.; акт № 3419/1 –з 04.50 години 26.10.2003р. до 06.47 години 26.10.2003р., акт № 3423/1 –з 11.00 години 31.10.2003р. до 14.10 години 31.10.2003р., чи була виключена можливість розкрадання, доступу до вантажу сторонніх осіб, чи знаходився вантаж саме в цей період часу під охороною. Також із змісту цих актів не вбачається, чи могла недостача продукції вміститись в п/вагони, тобто чи має недостача видимі ознаки. Також, посвідчення представників громадськості № 3419/2 (а.с.84), № 3423/1, № 3422/1, 3420/2 (а.с.31, 38, 51) видано на певний період.

Отже, зазначені обставини дають підстави зробити висновок про порушення позивачем при прийманні вантажу порядку приймання, зокрема, п.16, абзаців 3, 5 п.21, п.п. “к” п.25, п.п. “п” п.25 Інструкції № П-6.

Докази виклику по факсу представників “постачальника” та вантажовідправника, направлення на їх адреси факсограм відсутні в матеріалах справи, не надавались судам обох інстанцій (а.с.26, 34, 47, 52). При цьому відповідач-1 спростовує факт направлення факсограм на його адресу.

Отже, докази отримання (направлення) факсограм відповідачем-1 відсутні, оскільки: факсограми та будь-які інші матеріали справи не містять відомостей про осіб (прізвище, посада), які їх отримали, відсутні вхідні номери кореспонденції на підприємствах відповідачів, час та дата направлення факсограм (а.с.22, 32, 39, т.1). За цих обставин неможливо погодитись з доводами позивача (скаржника) щодо виконання умов договору про обов’язковий виклик вантажовідправника, а також “постачальника” для участі в прийманні продукції по кількості 26.10.2003р., 31.10.2003р.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За цих обставин висновок господарського суду, викладений в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення відповідає обставинам, матеріалам справи, вимогам закону, правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області по цій справі, в зв’язку з вищевикладеним, відсутні.

Керуючись ст..ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2006р. по справі № 34/272-06 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” м.Нікополь Дніпропетровської області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко

З оригіналом згідно.

Помічник судді                                             О.О.Головіна

19.03.2007