ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2007                                                                                   Справа № А32/482-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Білецька Л.М., Науменко І.М.,

секретар судового засідання – Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Кононов Д.О., довіреність від 15 вересня 2005 року № 69-02/50; Юрченко Р.В., довіреність від 15 вересня 2006 року №69-02/50;

від відповідача –Синявська О.О., довіреність від 10 січня 2007 року № 07.08/21; Савінова О.С., довіреність від 24 січня 2007 року № 07-08/295;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпроважмаш”, м.Дніпропетровськ

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2007 року у справі № А32/482-06

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Дніпроважмаш”, м.Дніпропетровськ

до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м.Дніпропетровськ

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2006 року позивач –ВАТ “Дніпроважмаш” звернувся до господарського суду з адміністративним позовом до Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09 червня 2006 року №138 про застосування та зарахування до бюджету Фонду відображення у звіті сум штрафних санкцій, неправомірних витрат донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в частині нарахування страхових внесків на суму 3121,87 грн. та штрафу у розмірі 84711,79 грн.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2007 року у справі № А32/482-06  (суддя Васильєв О.Ю.) в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

При винесенні постанови господарський суд зазначив, що укладені позивачем з фізичними особами договори є трудовими договорами і виплачені за ними грошові кошти слід відносити до фонду оплати праці , а тому саме позивач є належним страхувальником і несе відповідальність за несвоєчасність та неповноту сплати страхових внесків та порушення порядку використання страхових коштів.

Не погодившись з постановою, позивач –ВАТ “Дніпроважмаш”, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про необґрунтованість висновків суду при віднесенні договорів з фізичними особами до трудових. Фізичним особам за цими договорами виплачувалась не заробітна плата, а сплачувалась ціна роботи. Пов’язаність робіт з діяльністю підприємства, визначення обсягу робіт, надання завдань та забезпечення осіб всім необхідним для виконання роботи відповідає вимогам ст.ст.837-858 ЦК України. Фізичні особи виконували роботи на свій ризик, самостійно, під дію правил внутрішнього трудового розпорядку не підпадали, а тому підприємство не повинно було сплачувати страхові внески за вказаними договорами на виконання робіт.

Відповідач –Виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, постанову господарського суду вважає законною і обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. У поданих запереченнях зазначає, що укладені позивачем з фізичними особами угоди за правовою природою є трудовими договорами, а тому позивач при проведенні грошових виплат працівникам зобов’язаний перераховувати страхові внески.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 червня 2006 року відповідачем –Дніпропетровським обласним відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийнято рішення № 138 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування /а.с.5-6 т.1/, яким позивачу ВАТ “Дніпроважмаш” визначено суму платежу до Фонду в розмірі 90750,80 коп., в тому числі донараховано страхових внесків –3121,87 грн., не прийнято до заліку витрат –1944,76 грн., накладено штраф –85684,17 грн.

Вказане рішення оскаржується позивачем в частині донарахування страхових внесків на суму 3121,87 грн. та стягнення штрафу у розмірі 84711,79 грн., а всього в сумі 87833,66 грн.

Оскаржуване рішення прийняте відповідачем на підставі Акту від 30 травня 2006 року /а.с.7-11 т.1/, складено за результатами перевірки правильності нарахування, сплати страхових внесків і витрачання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності позивачем за період з 01 квітня 2005 року по 01 квітня 2006 року,

Як зазначено в акті перевірки (розділ II “Нарахування страхових внесків”), за перевіряємий період (з 01 квітня 2005 року по 01 квітня 2006 року) страхові внески не нараховувалися на оплату праці працівників (перелік осіб на 4 аркушах), які працюють на даному підприємстві згідно договорів про виконання роботи, вони названі як договори цивільно-правового характеру, або згідно із ст.837 ЦК України – договір підряду. При порівнянні фактів предмету договору встановлено, що обов’язки, які покладені на працівників відповідають роботі, яка пов’язана з діяльністю підприємства, обсяг виконуваної роботи не визначається у вигляді конкретної величини, що підлягають вимірюванню і можуть бути відображені в акті приймання роботи. Також, працівники повинні дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, що діє на підприємстві та отримують платню за виконану роботу кожного місяця. Пункти, які наведені в договорах свідчать про те, що це трудові договори та на оплату праці працівників яких відповідно ст.1 Закону України від 11 січня 2001 року № 2213-ІІІ “Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування” із змінами та доповненнями повинні були нараховуватися страхові внески. Фонд оплати праці занижено в 2005 році на суму 67663,79 грн. та в І кварталі 2006 року на суму 17048 грн. Всього за перевіряємий період фонд оплати праці занижено на загальну суму 84711,79 грн., донараховано страхових внесків 3121,87 грн., в тому числі утримання 2,9% - 2456,64 грн., 0,5% - 181,86 грн., 1,0% - 483,37 грн. У відповідності до ст.30 Закону України № 2240 за неповну сплату страхових внесків в сумі 3121,87 грн. на страхувальника передбачається штраф в розмірі 100% заниженої суми заробітної плати (сума заниженого ФОП –84711,79 грн.).

Судова колегія не погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволенні позову з посиланням на порушення позивачем порядку сплати і використання страхових коштів і правомірність донарахування Фондом страхових внесків та застосування штрафу.

Як встановлено ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, наявними у справі докази в їх сукупності не підтверджуються доводи відповідача про віднесення укладених підприємством з фізичними особами договорів до трудових і наявність між позивачем та цими особами трудових відносин.

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов’язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов’язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі укладених позивачем та фізичними особами договорів останні здійснювали охорону території локомотивного депо, прибирання при будинкової території, а також виконували токарні, формовочні, ремонтні та інші технічні роботи.

При цьому, вказані фізичні особи не подавали позивачу трудові книжки, з ними не укладався трудовий договір у визначеному ст.124 КЗпП України порядку. Особи, залучались до виконання вказаних робіт, не входили до штату підприємства, вони не підлягали внутрішньому трудовому розпорядку, організовували свою роботу самостійно, відповідно до виданого завдання, табелі обліку робочого часу щодо цих осіб на підприємстві позивача не велися.

На осіб, з яким були укладені вказані договори, не розповсюджували дію положення Колективного договору щодо гарантій і пільг працівників підприємства, розмір винагороди для вказаних осіб залежав від факту виконання обумовленої в договорі роботи і не був гарантований, фізичні особи при виконанні роботи діяли на власний ризик, з використанням власних засобів та методів.

За такими обставинами судова колегія визнає необґрунтованим твердження відповідача про наявність трудових відносин між позивачем і фізичними особами, тому отримані цими особами грошові кошти можуть не вважатися заробітною платою, оскільки не є такими, що виплачені на підставі трудового договору (ст.1 Закону України “Про оплату праці”).

Предметом укладених позивачем з фізичними особами договорів про виконання роботи є надання певного результату праці, а не сам процес праці, результати роботи визначалися після її закінчення та оформлювалися актами виконаних робіт, які були підставою для оплати виконаних робіт (наданих послуг).

У зв’язку з викладеним судова колегія вважає, що укладені ВАТ “Дніпроважмаш” з фізичними особами договори про виконання роботи є цивільно-правовими угодами підряду (надання послуг), тому вказані особи загальнообов’язковому соціальному страхуванню не підлягали і позивач не був зобов’язаний нараховувати страхові внески при виплаті цим фізичним особам винагороди за виконану роботу.

Відповідно до вимог ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Обмеження такого права чинним законодавством не допускається.

За договором підряду (ст.837 ЦК України) одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити дану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За договором про надання послуг (ст.901 ЦК України) одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Укладені позивачем з фізичними особами угоди мають всі притаманні ознаки для договорів даного виду.

При цьому судовою колегією відхиляються як безпідставні викладені відповідачем у запереченнях на апеляційну скаргу твердження щодо виконання за вказаними договорам особами роботи певного виду, забезпечення підприємством цих осіб всім необхідним для виконання роботи, особистий характер роботи, визначення строку дії договорів, систематичність виконання роботи та отримання винагороди.

Укладення підприємством з фізичними особами договорів на виконання робіт (надання послуг) у будь-якому випадку пов’язано із діяльність цього підприємства і виниклими виробничими потребами, а надання замовником завдання виконавцю, систематичність виконання робіт та оплата наданих послуг є обов’язковими умовами договорів підряду (надання послуг).

З урахуванням зазначеного позовні вимоги ВАТ “Дніпроважмаш” є обґрунтованими. Постанова господарського суду у зв’язку з невідповідністю викладених в ній висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпроважмаш” задовольнити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від  17 січня  2007 року  у справі № А32/482-06 скасувати.

Позов  Відкритого акціонерного товариства “Дніпроважмаш” задовольнити.

Визнати незаконним рішення Виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 09 червня 2006 року № 138 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального  страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині донарахування страхових внесків в розмірі 3121,87 грн. та стягнення штрафу в сумі 84711,79 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду протягом одного місяця з дня складання в повному обсязі.

Головуючий                                                                                            О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                       Л.М.Білецька

І.М.Науменко