ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"19" липня 2007 р.

Справа № 1/394/06

Одеський апеляційний господарський суд
у складі колегії суддів:

головуючого судді  Л. І.Бандури

суддів Л.
І. Бойко, Т. А. Величко

при секретарі судового засідання:
О.О. Соломахіній

за участю представників сторін:

від позивача -ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідачів -Є.О. Єремець, І.С.
Овчинніков, В.С. Хмельницький

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Державного казначейства України та
ДПА у Миколаївській області

на рішення господарського суду Миколаївської
області від 19.04.2007р.

у справі № 1/394/06

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до  1) ДПА у Миколаївській області; 2) ДПІ в
Ленінському р-ні м. Миколаєва; 3) Головного УДК України у Миколаївській
області; 4) Державного казначейства України

про стягнення коштів з держбюджету в
сумі 64 789,58 грн.

В
судовому засіданні оголошувалась перерва до 19.07.2007р.

встановив:

В травні 2002р. працівниками ДПА у
Миколаївській області була здійснена перевірка господарських одиниць - залів
ігрових автоматів, що належать приватному підприємцю ОСОБА_1, і за її
результатами складений акт НОМЕР_1.

В ході перевірки виявлені порушення
вимог статей 14 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської
діяльності”, статті 2 Закону України „Про державну підтримку малого
підприємництва”, статті 5 Закону України „Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності”.

20.05.2002р. за результатами
перевірки порушено кримінальну справу №102800010 відносно приватного підприємця
ОСОБА_1. за ознаками ч.1 ст.202, ч.1 ст.209 КК України, а постановою від
17.06.2002р. відмовлено в порушенні кримінальної справи, згідно з пунктом 2
статті 6 КПК України (за відсутністю складу злочину).

На підставі акту перевірки,
21.06.2002р., 13.06.2002р. ДПІ у Ленінському р-ні м. Миколаєва прийняла
податкові повідомлення-рішення НОМЕР_2 та НОМЕР_3 про застосування штрафних
санкцій у сумі 400грн. та 24 000грн.

Податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_2 не було оскаржено позивачем у судовому порядку.

Податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_3 було оскаржено в судовому порядку і рішеннями господарського суду
Миколаївської області від 08.08.2002р., 26.03.2003р. у справах № 6/248, № 7/23,
визнано недійсним. Після перегляду цих рішень в апеляційному і касаційному
порядку, рішення набрали законної сили.

ОСОБА_1. оскаржила в судовому
порядку неправомірні дії працівників управління податкової міліції ДПА у
Миколаївській області, звернувшись з позовом до Державного казначейства України
та ДПА у Миколаївській області  про
відшкодування моральної та матеріальної шкоди на суму 52 800грн. (2 800грн.
-вартість комп'ютерного системного блоку; 50 000грн. -відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання), який рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 23.05.2006р. задоволений частково: на користь
ОСОБА_1. стягнуто 3000грн. моральної шкоди, в решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 11.12.2006р. змінено резолютивну частину
рішення,  визначено відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_1. у розмірі 3000грн., яке повинно бути проведено за рахунок
коштів Державного бюджету Державним казначейством України шляхом списання в
безспірному порядку на користь ОСОБА_1. встановлену на відшкодування суму з
єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Вважаючи дії податкових органів,
щодо проведення перевірки такими, що спричинили йому шкоду, приватний
підприємець ОСОБА_1, посилаючись на ст.ст. 19, 55, 56 Конституції України,
ст.ст. 22, 1173 ЦК України та ст. 13 Закону України „Про державну податкову
службу в Україні”, звернулась до господарського суду Миколаївської області з
позовом та уточненням до нього про визначення матеріальної шкоди у розмірі 64
789,58грн., обґрунтовуючи свої вимоги спричиненими прямими збитками на суму 34
364,50грн.,  упущеною вигодою на суму
18 262,96грн., а також фактичними витратами пов'язаними з оскарженням
неправомірних дій відповідачів у розмірі 12 162,12грн., оскільки він був
вимушений зупинити свою господарську діяльність на визначений період, а саме з
08.05.2002р. по 10.09.2003р.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 19.04.2007р. (суддя Васильєва Л.І.) позов задоволено
частково: визначено матеріальну шкоду, завдану приватному підприємцю ОСОБА_1 в
розмірі 62 328,94грн. з її відшкодуванням Державним казначейством
України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в
безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету
України; стягнуто на користь позивача з ДПА в Миколаївській області та ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва судові витрати в сумі 623,29 грн. держмита, 112
грн. витрат на ІТЗ судового процесу, в решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення суд виходив з
обґрунтованості вимог позивача, щодо відшкодування йому шкоди, завданої
неправомірними діями ДПА у Миколаївській області та незаконними рішеннями ДПІ у
Ленінському районі у м. Миколаєві з посиланням на ст. 56 Конституції України,
ст.ст. 22, 1173 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням Державне казначейство України та ДПА у Миколаївській області,
звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять зазначене рішення скасувати,
в задоволенні позову Приватного підприємця ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. При
поданні апеляційної скарги ДПА у Миколаївській області заявлено клопотання про
поновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги з
причини отримання рішення після закінчення строку на її оскарження, яке ухвалою
суду апеляційної інстанції від 02.07.2007р. задоволено, згідно статей 53, 93 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційних скарг, заслухавши представників сторін,
проаналізувавши юридичну оцінку застосування норм матеріального та
процесуального права, судова колегія встановила.

Як вбачається з позову та уточненням
до нього, приватний підприємець ОСОБА_1. просила визначити матеріальну шкоду у
розмірі 64 789,58грн., яка складається з:

-
прямих збитків на суму 34 364,50 грн.;

- упущеної вигоди на суму 18 262,96
грн. за період з 08.05.2002р. по 10.09.2003р.;

- фактичних витрат на суму 12
162,12 грн., пов'язаних з оскарженням неправомірних дій податкових органів
(транспортні витрати -3 662,12 грн. і витрати на оплату юридичних послуг -8 500
грн.).

Статтями 19, 56 Конституції України
закріплено, що: органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; кожен має право на відшкодування за рахунок держави
матеріальної та моральної шкоди, завданої неналежними діями, рішеннями чи
бездіяльністю органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Загальні положення про
відшкодування шкоди закріплені у статтях 1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні
ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З приписів зазначених норм статей
вбачається, що для застосування деліктної відповідальності необхідна наявність складу
правопорушення:

-
протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи);

-
шкоди (шкідливого результату такої поведінки);

-
причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою;

-
вини особи, яка заподіяла шкоду.

Шкода, завдана особі неналежним
рішенням, діями (бездіяльністю) державного органу, відшкодовується державою.

Відповідно до частини 3 статті 13
Закону України „Про державну податкову службу в Україні” збитки, завдані
неправомірними діями посадових осіб органів державної податкової служби,
підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Суд першої інстанції, розглядаючи
спір по суті, виходив з того, що в результаті протиправних дій ДПА у
Миколаївській області та ДПІ в Ленінському р-ні м. Миколаєва, а саме: складання
акту, що містить висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи і
прийняття незаконних рішень, позивачу спричинена матеріальна шкода, в тому
числі як прямі збитки так і упущена вигода.

Судова колегія не погоджується з
таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 11 Закону України „Про
державну податкову службу в Україні” передбачено, що органи державної
податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених
законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових  декларацій,
звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та
зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також
планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти
нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання
валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими
відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також
фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності
чи  не мають такого статусу, на яких
згідно із законами України покладено обов'язок
утримувати  та/або сплачувати
податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його
установ.

Тобто податкова служба мала право
на проведення перевірки, складання акту та прийняття  податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається із рішення
Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.05.2006р. ОСОБА_1. як особа,
відповідно до якої були запроваджені оперативно-розшукові заходи по притягненню
її до кримінальної відповідальності, але в порушення кримінальної справи було відмовлено
за відсутності складу злочину, мала право на відшкодування шкоди і як
наслідок  Центральний районний суд м.
Миколаєва стягнув на підставі ст. 3 Закону України „Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду” на користь ОСОБА_1. моральну шкоду у розмірі
3000грн.

Таким чином, висновок
господарського суду Миколаївської області про те, що позивачу  в результаті протиправних дій ДПА у
Миколаївській області та ДПІ в Ленінському р-ні м. Миколаєва (складання акту та
прийняття податкових повідомлень-рішень) спричинена матеріальна шкода,
суперечить ст.11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Крім того, відповідно до пункту 2
статті 22 ЦК України, під збитками розуміються: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судова колегія проаналізувавши
наявні матеріали справи, дійшла висновку, що позивач не довів належним чином
існування і розмір збитків та упущеної вигоди, а лише надав розрахунок,
проведений шляхом співставлення суми чистого прибутку, отриманого за
аналогічний період -з 05.01.2001р. по 07.05.2002р.

Стосовно фактичних витрат на суму 12
162,12 грн., які складаються з транспортних витрат -3 662,12 грн. і витрат
на оплату юридичних послуг -8 500 грн., пов'язаних з оскарженням неправомірних
дій податкових органів, апеляційна інстанція зазначає, що подані позивачем документи
не підтверджують транспортні витрати на суму 3662,12грн., а також факт
понесення їм витрат на оплату послуг адвоката за договорами саме за розгляд
справ № 6/248 та № 7/23, оскільки:

по-перше, в матеріалах справи
вартість сплачених послуг позивачем, підтверджена тільки прибутковими касовими
ордерами за квитанціями:

№ НОМЕР_4 на 500грн.;

№ НОМЕР_5. на 1000грн;

№ НОМЕР_6. на 2500грн.;

№ НОМЕР_7. на 2500грн.;

№ НОМЕР_8. на 1000грн.;

№НОМЕР_9. на 1000грн.;

по-друге, перевірити вищенаведені
договори на їх належність вищеназваним справам не має можливості, оскільки у
справі вони відсутні.

Відносно упущеної вигоди на суму 18
262,96 грн. встановлено, що позивачем не надано як до господарського суду
Миколаївської області, так і до апеляційної інстанції належних доказів, щодо
причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням його фінансово-господарської
діяльності в період з 08.05.2002 року по 10.09.2003 року та ходом судових справ
№ 6/248 та № 7/23 з питань оскарження податкового повідомлення-рішення ДШ у
Ленінському районі м. Миколаєва НОМЕР_3.

Стосовно висновку суду першої
інстанції, щодо списання у безспірному рахунку Державного бюджету України у
розмірі 62 328,94 грн., апеляційна інстанція зазначає наступне.

Відповідно до Положення про єдиний
казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України
від 26.06.2002р.      № 122 єдиний
казначейський рахунок -це рахунок, відкритий Державному казначейству України в
національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у
Системі електронних платежів Національного банку України.

Згідно з пунктом 2.1 зазначеного
Положення єдиний казначейський рахунок об'єднує кошти субрахунків, що відкриті
в Державному казначействі України (центральний рівень), управлінням Державного
казначейства в Автономній Республіки Крим, областях, містах Києві та
Севастополі.

Таким чином єдиний казначейський
рахунок містить в собі всі надходження Державного бюджету. Видатки коштів
Державного бюджету здійснюються головним розпорядникам бюджетних коштів.

Крім того, відповідно до статті 33
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” Державне казначейство
України уповноважене в 2007 році списувати лише шкоду завдану громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також
судів у випадках чітко визначеним спеціальним Законом. Окремою статтею видатків
зазначеного Закону кошти для відшкодування шкоди завданої державною податковою
службою не передбачено.

Кошти, які обліковуються на
рахунках державних органів є виключно коштами державного бюджету і належать
державі.

Так, відповідно до статті 2 Закону
України „Про джерела фінансування органів державної влади” органи державної
влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в
межах, передбачених Законом України „Про Державний бюджет України”  на
відповідний рік.

Враховуючи викладене, судова
колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на всебічному,
повному з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, в зв'язку з чим
рішення господарського суду Миколаївської області від 19.04.2007р. підлягає
скасуванню з винесенням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст. 85, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України,
колегія суддів -

постановила:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 19.04.2007р. у справі № 1/394/06 скасувати, в позові
відмовити.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня
набрання постанови законної сили.

Головуючий суддя
Л. І. Бандура

Суддя
Л. І.
Бойко

Суддя
Т. А. Величко