ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2007 р.
№ 22/159-8/300/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
суддів
Кота О.В.
Владимиренко С.В.
Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Одяг"

на рішення господарського суду Запорізької області від 6 лютого 2007 року та
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18 квітня 2007 року
у справі                                       №22/159-8/300/06

за позовом
Таврійської державної агротехнічної академії (далі –Академія)

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Одяг" (далі - Товариство)

про

та зустрічний позов про
визнання права власності на нерухоме майно та його витребування
визнання права власності на нерухоме майно

за участю представників:

позивача: Суханова Є.В.;

відповідача: Байзель І.О.;

встановив:

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Попова І.А.) від 6 лютого 2007 року у справі № 22/159-8/300/06 в позові Академії відмовлено; в зустрічному позові Товариству відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18 квітня 2007 року (судді Мирошніченко М.В., Колодій Н.А., Кричмаржевський В.А.) рішення місцевого господарського суду змінено; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу частини будівлі від 24 лютого 1992 року, укладений між орендним підприємством по індпошиву і ремонту одягу та Товариством; первісний позов задоволено; визнано за Академією право власності на нежитлове приміщення загальною площею 38,8 кв.м., розташоване в студентсько-побутовому павільйоні  за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, пр. Б.Хмельницького,20; витрребувано нежитлове приміщення загальною площею 38,8 кв.м. з володіння Товариства на користь Академії; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Товариство  звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та  постанову апеляційного господарських судів, оскільки ними при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що 30 січня 1992 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської Ради народних депутатів було прийнято рішення № 22/8, з посиланням на втрату Орендним підприємством по індпошиву і ремонту одягу правових документів у т.ч. на частину будівлі, розташованої по вул. Свердлова, 18, встановлено, що ательє за вказаною адресою належить Орендному підприємству по індпошиву і ремонту одягу.

24 лютого 1992 року між Орендним підприємством по індпошиву і ремонту одягу (продавець) і ТОВ “Одяг”(покупець) був укладений договір купівлі-продажу частини будівлі, згідно до умов якого покупець купив частину будівлі студентського павільйону загальною площею 38,8 кв.м, розташованої за адресою: м. Мелітополь, вул. Свердлова, 18, що належить Орендному підприємству на підставі рішення Мелітопольського міськвиконкому від 30.01.1992 р. № 22/8. За актом приймання-передачі від 24.02.1992 р. покупцем було прийнято майно від продавця.

16.04.1992 р. виконавчим комітетом Мелітопольської міської Ради народних депутатів було прийнято рішення № 107/10, яким рішення виконкому від 30.01.1992 р. № 22/8 в частині належності будівлі по вул. Свердлова, 18 Орендному підприємству по індпошиву і ремонту одягу скасовано. Мелітопольському БТІ доручено анулювати видане свідоцтво про реєстрацію приміщення.

Адреса студентсько-побутового павільйону була змінена з вул. Свердлова, 18 на пр. Б.Хмельницького, 20 в м. Мелітополі (довідка Мелітопольського БТІ від 05.03.1999 р.).

28 жовтня 1992 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської Ради народних депутатів було прийнято рішення № 282/11, яким визнано, що студентсько-побутовий павільйон, розташований в будинку № 20 по пр. Б.Хмельницького, загальною площею 188 кв. м належить інституту механізації сільського господарства. На підставі рішення виконкому Мелітопольської міської Ради народних депутатів № 282/11 від 28.10.1992 р. Мелітопольському інституту механізації сільського господарства було видано реєстраційне свідоцтво про право власності від 18.12.1992 р. за № 221 на студентсько-побутовий павільйон в цілому, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, пр. Б.Хмельницького, 20.

Суди встановили, що Мелітопольський інститут механізації сільського господарства, збудувавши студентсько-побутовий павільйон загальною площею 188 кв. м. по пр. Б.Хмельницького, 20, набув права власності на це майно з моменту завершення будівництва.

Оскільки Академія є правонаступником Мелітопольського інституту механізації сільського господарства, то йому на законних підставах належить право власності на нежитлове приміщення площею 38,8 кв. м., розташоване в м. Мелітополь по пр. Б.Хмельницького, 20.

19 жовтня 2005 року господарським судом Запорізької області розглянуто справу № 4/155 за позовом Товариства до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору –КП “Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації”, Академії та регіонального відділення Фонду державного майна України в Запорізькій області про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради № 282/11 від 28 жовтня 1992 року “Про студентсько-побутовий павільйон МІМСГа”; в задоволенні позовних вимог Товариству відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду у справі № 4/155 рішення господарського суду Запорізької області у даній справі змінено в частині застосування процесуальних норм. В решті рішення господарського суду Запорізької області від 19 жовтня 2005 року залишено без змін.

При розгляді справи № 4/155 судами встановлено, що павільйон, який розташований по пр. Б.Хмельницького, 20 в м. Мелітополь, побудовано за кошти та на земельній ділянці Інституту механізації сільського господарства, правонаступник якого до цього часу сплачує земельний податок.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Факти, встановлені при розгляді справи № 4/155, звільнені від доказування у справі № 22/159-8/300/06.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Академією право власності на спірне майно набуте на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Товариство оспорює право власності позивача на спірне майно, посилаючись на договір купівлі-продажу частини будівлі від 24 лютого 1992 року, укладений між Орендним підприємством по індпошиву і ремонту одягу і Товариством, за яким останнє придбало таке майно.

Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору купівлі-продажу від 24.02.1992 р., право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (аналогічне положення закріплено в ст. 658 ЦК України).

Апеляційним господарським судом встановлено, що орендне підприємство по індпошиву і ремонту одягу не було власником спірного майна на момент укладення договору від 24 лютого 1992 року, оскільки рішення виконкому Мелітопольської міської Ради народних депутатів від 16.04.1992 р. № 107/10, що  було підставою для укладення спірного договору прийнято з порушенням норм матеріального права і скасовано рішенням виконкому від 28 жовтня 1992 року.

Виходячи з викладеного, апеляційний господарський суд підставно, враховуючи ч. 1 ст. 83 ГПК України,  визнав договір від 24 лютого 1992 року, укладений між орендним підприємством  по індпошиву і ремонту одягу та Товариством недійсним.

У зв’язку з тим, що договір купівлі-продажу від 24.02.1992 р. є недійсним, у Товариства відсутні підстави для володіння, користування та розпорядження спірним майном.

Таким чином, позовна вимога за первісним позовом про визнання за академією права власності на нежитлове приміщення загальною площею 38,8 кв.м, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Б.Хмельницького, 20 правомірно задоволена.

Враховуючи ст. 145 ЦК УРСР та п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, апеляційний господарський суд правомірно зазначив, що Академія має право витребувати у Товариства спірне майно, яке придбано останнім за відплатним договором купівлі-продажу 24.02.1992 р. в особи (Орендного підприємства по індпошиву і ремонту одягу), яка не мала права відчужувати таке майно.

За змістом ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, обгрунтовано задоволена позовна вимога за первісним позовом  про витребування нежитлового приміщення загальною площею 38,8 кв. м, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Б.Хмельницького, 20, з володіння ТОВ “Одяг”.

Відповідно, підставно не задоволена позовна вимога за зустрічним позовом з зазначених вище обставин справи.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і підставно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Виходячи з наведеного, судова колегія не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Одяг"  залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18 квітня 2007 року у справі № 22/159-8/300/06 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О. Кот

судді:                                                  С. Владимиренко

С. Шевчук