ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.07.07 р.                                                                               Справа № 44/178

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма ВОСТОК-СЕРВІС» (представник Мітрюшин Д.Ф., довіреність від 13.02.07 року), до товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт” (представник до судового засідання не з’явився), про стягнення заборгованості за поставлений товар з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 3’564,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма ВОСТОК-СЕРВІС» (далі – Продавець) звернулося до суду з позовом  про стягнення заборгованості 3’262,51 грн., інфляційних 248,52 грн. та трьох процентів річних 53,96 грн. за поставлену за договором поставки № 65/04 від 04.02.04 року (далі – Договір) продукцію до товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт” (далі – Покупець). Позовні вимоги Продавця ґрунтуються на неналежному виконанні умов Договору, а також на простроченні Покупцем грошового зобов’язання, яке виникло з поставки посуду (далі – Товар) на загальну суму 5’718,62 грн.

Представник Продавця підтримав позовні вимоги та надав деякі з витребуваних судом додаткових доказів. Після порушення провадження у справі позивач на підставі статті 22 ГПК України відмовився від позовних вимог в частині стягнення 3’262,51 грн. основного боргу через оплату відповідачем 28.12.05 року зазначеної суми (а.с.87).

Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у позові, зазначивши, що поставка здійснена безпідставно, без відповідних заявок Покупця, до того ж, моментом виникнення права вимоги за пунктом 5.4 Договору є дев’ятий банківський день після реалізації Товару, наразі через недоведення позивачем факту виникнення права грошової вимоги у задоволенні позову слід відмовити (а.с.27-28).

Судом в порядку статті 41 ГПК України неодноразово призначалася судова бухгалтерська експертиза з питань визначення моменту реалізації кожного видів Товару окремо (з метою визначення моменту виникнення права грошової вимоги), натомість через ненадання сторонами (в першу чергу відповідачем) необхідних для проведення експертизи документів, судовий експерт двічі проінформував суд про неможливість надання експертного висновку (а.с.88, 181).

Суд вносив повідомлення в органи прокуратури щодо вчинення відповідачем злочину, передбаченого статтею 382 КК України – невиконання судового рішення, що виражалося у ненаданні на виконання ухвали суду необхідних для проведення судової експертизи документів. Водночас, слідчі органи повідомили суд про відсутність в діях посадових осіб Покупця складу зазначеного злочину.

З огляду на наведене, суд в порядку статті 75 ГПК України розглядає спір за наявними в справі матеріалами.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що провадження за позовом Продавця в частині стягнення основного боргу підлягає припиненню, натомість у задоволенні вимог про стягнення інфляційних та трьох процентів річних слід відмовити, виходячи з наступного.

Дослідивши Договір (а.с.7-10), з якого виникли цивільні права та обов’язки Продавця та Покупця, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин (не зважаючи на назву, визначену сторонами) за своїм змістом та своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України. Договір не є правочином поставки, оскільки всупереч статті 265 ГК України сторони не виклали умови Договору відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів „Інкотермс”.

Таким чином, в силу статті 655 ЦК України, а також розділів 1, 2 та 5 Договору, Продавець зобов’язався передати Покупцеві Товар в кількості та по цінах, зазначених у накладних, а Покупець зобов’язався прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму з відстрочкою 8 банківських днів по мірі реалізації Товару. Таким чином, момент виникнення права грошової вимог позивача в порядку статті 530 ЦК України виникає наступного дня після закінчення 8 банківських днів з моменту продажу відповідачем Товару іншим споживачам.

Згідно видаткових накладних №№ 313, 356 та 374 (а.с.11-14) Продавець в період з 24.09.04 року до 12.11.04 року передав Покупцеві Товар вартістю 5’718,62 грн. у кількості 116 одиниць посуду різних видів. Покупцем прийнято означений Товар, що підтверджується підписами та печатками сторін на накладних, внаслідок чого обов’язок передачі Продавцем Товару на загальну суму 5’718,62 грн. вважається виконаним у відповідності до норм статті 664 ЦК України та розділу 3 Договору. Додатково факт поставки підтверджений довіреностями ЯИМ № 481292, ЯИМ № 481212 та ЯЗВ № 015988 (а.с.15-17), які надали громадянину Ткаченку О.А. право отримати у Продавця Товар від імені Покупця.

Згідно пункту 2.2. Інструкції про порядок виготовлення, зберігання і застосування типових форм первинного обліку № КО-1 і № М-20, затвердженої Державним комітетом статистики України від 27.07.98 року № 263, накладна (типова форма № М-20) є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей підприємством, що здійснило їх відпуск, для оприбуткування їх підприємством-одержувачем та для дозволу на вивіз їх з території підприємства-постачальника, а також для їх складського, оперативного і бухгалтерського обліку.

Згідно пункту 7.2.3 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна є звітним, а також одночасно розрахунковим документом, яка виписується на кожну повну або часткову поставку товарів. Водночас, факт поставки Товару додатково підтверджується трьома наданими позивачем податковими накладними №№ 313, 356 та 374 (а.с.36-40), належність яких до предмету спору перевірена судом, і які надали Покупцю право на включення в податковий кредит витрат по сплаті податку на додану вартість.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та обставин, суд вважає, що надані позивачем видаткові накладні у сукупності з податковими накладними є належним доказом здійснення передачі відповідачу Товару та прийняття цього Товару останнім. Докази, що свідчать про незгоду Покупця з належністю виконання позивачем своїх зобов’язань за Договором (якість, комплектність, строки поставки тощо), – суду не надавалися.

Посилання Покупця на те, що поставлений товар, який не відповідає заявкам відповідача – поставлений безпідставно, спростовується наступним. Статтею 688 ЦК України передбачено, що Покупець зобов’язаний повідомити Продавця про порушення умов Договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару у в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. При отриманні товару відповідачем не подавалося жодних застережень щодо неналежності виконання Продавцем зобов’язання щодо поставки (стосовно якості, недостачі, строків тощо). Виходячи зі змісту статей 688 та 690 ЦК України, а також пункту 29 Положення про поставки товарів народного споживання, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88 року № 888, поставлені без згоди покупця товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним за відповідальне зберігання. Проте оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача з якістю, кількістю та асортиментом поставленого товару, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, суд дійшов висновку, що Покупець погодився з поставкою товару на суму 5’718,62 грн.

З огляду на наведене, суд вважає, що зобов’язання Продавця за Договором на суму 5’718,62 грн. виконане належним чином. Згода відповідача на отримання Товару підтверджується частковою оплатою боргу до моменту подання позову до суду (2’456,11 грн.), а також повною оплатою суми поставки 3’262,51 грн. після порушення судом провадження у справі № 44/178, що підтверджується платіжним дорученням № 702 від 28.12.05 року (а.с.83). Призначенням платежу у платіжному дорученні № 702 від 28.12.05 року відповідач зазначив: „...заборгованість по справі № 44/178...”, таким чином, Покупець самостійно визнав власну провину у несвоєчасному виконанні зобов’язань за Договором.

Позивач 11.01.06 року через канцелярію суду подав заяву про відмову від позову у частині стягнення суми основного боргу 3’262,51 грн. (а.с.87). Заяву про відмову від позову підписано повноважною особою – директором Паньковим О.А., відповідні повноваження якого визначені законом та статутними документами позивача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що представник позивача, наділений відповідними повноваженнями згідно закону та статуту, скористався своїм правом на відмову від частини позовних вимог у справі № 44/178 на суму 3’262,51 грн. Відмова від позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб та не суперечить законодавству, тому в порядку пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України провадження в цій частині підлягає припиненню.

Виходячи з домовленостей, викладених сторонами в пункті 5.4 Договору, Покупець має оплатити отриманий Товар протягом восьми банківських днів після реалізації Товару. Водночас, в порушення статті 33 ГПК України, позивач не довів суду моменту виникнення у Продавця права грошової вимоги за кожною з 116 одиниць Товару згідно умов, передбачених пунктом 5.4 Договору, наразі вжиті судом заходи щодо витребування відповідних документів залишилися безрезультатними.

Прострочення Покупцем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних з простроченої суми, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, сума інфляційних в період з 17.11.04 року до 04.07.05 року становить 248,52 грн., а три проценти річних – 53,96 грн. Втім, оскільки позивач не довів суду, що моментом виникнення права вимоги за Договором слід вважати саме 17 листопада 2004 року, то суд вважає наведений позивачем розрахунок інфляційних та процентів необґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині – такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, причиною виникнення спору є порушення Покупцем умов Договору, а також норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів купівлі-продажу, через що на відповідача покладаються витрати позивача на сплату державного мита – у відповідності до частини 2 статті 49 ГПК України.

Відповідно до статті 49 ГПК України, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача – через самостійну відмову позивача від позову в частині суми основного боргу та через відмову суду у задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних та трьох процентів річних.

Згідно статті 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України „Про адвокатуру”. Статтею 12 Закону України „Про адвокатуру” зазначено, що оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між юридичною особою і адвокатом. Між Покупцем та адвокатом Коломієць К.В. (свідоцтво № 1130 від 23.11.98 року) 30.06.05 року укладено договір про надання адвокатських та консультаційних послуг (а.с.31-33).

Витрати за послуги адвоката у сумі 1’000 грн. сплачено позивачем згідно платіжного доручення № 307 від 30.06.05 року. Втім, керуючись статтею 49 ГПК України, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката підлягають віднесенню на позивача, через самостійну відмову позивача від позову в частині суми основного боргу та через відмову суду у задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних та трьох процентів річних.

На підставі ст.ст.525, 526, 625, 655-697 ЦК України, керуючись ст.ст.1, 22, 33, 41, 43, 49, 75, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову позивача від позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма ВОСТОК-СЕРВІС» до товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт” про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 3’262,51 грн.

Припинити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма ВОСТОК-СЕРВІС» до товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт” про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 3’262,51 грн.

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма ВОСТОК-СЕРВІС» до товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт” про стягнення інфляційних та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання у загальному розмірі 302,48 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Спорт” на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма ВОСТОК-СЕРВІС» відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 102 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області