ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 червня 2007 р.

№ 20-8/483-2/320

Вищий  господарський  суд України
у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.
(головуючого),

Вовка
І.В.,

Гончарука П. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 на постанову
Севастопольського   апеляційного  господарського  суду від 19.03.2007 року у справі №
20-8/483-2/320 за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1   до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2, треті особи-Ялтинська
квартирно-експлуатаційна  частина району,
Севастопольська квартирно-експлуатаційна частина морська  про звільнення приміщення та  стягнення майнової і моральної  шкоди та зустрічним позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 до  Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору і стягнення збитків та
моральної шкоди,

У С Т А Н
О В И В:

У грудні 2004 року позивач Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернулася до господарського
суду  м. Севастополя з позовною заявою
до  відповідача Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 про зобов'язання  звільнити приміщення у зв'язку з невиконанням
зобов'язання за договором суборенди НОМЕР_1 від 13.03.2003 року щодо надання в
користування приміщення на встановлений цим договором строк.

Позивач уточнила заявлені вимоги та
просила стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 3 960 грн., витрати на
ремонт орендованого майна в сумі 800 грн., витрати, пов'язані з оплатою податку
в сумі 500 грн., з оплатою оренди

Доповідач -Вовк І.В.

77,70 грн., з оплатою  страховки в сумі 110,80  грн., не одержані доходи в сумі 4 042,50
грн., майнову шкоду в сумі 5 840 грн., доход, одержаний відповідачем за
передачу орендованого майна іншим особам в сумі 40 950 грн. і моральну шкоду в
сумі 30 000грн. у зв'язку з невиконанням зобов'язання за договором суборенди
щодо надання майна в користування.

Під час розгляду справи  в суді
першої інстанції відповідач за первісним позовом звернулася до
господарського суду з зустрічною позовною заявою до позивача за первісним позовом
про визнання договору суборенди НОМЕР_1 від 13.03.2003 року недійсним і
повернення орендованого майна та стягнення збитків у сумі 14 479,22 грн. і
моральної шкоди в сумі 3 000 грн. у зв'язку з невідповідністю спірного договору
вимогам закону та укладення цієї угоди внаслідок обману і    зловмисної угоди представника однієї
сторони з другою стороною.

Рішенням господарського суду м.
Севастополя від 04.07.2006 року в первісному позові відмовлено, а зустрічний
позов задоволено частково та визнано недійсним на майбутнє договір суборенди
НОМЕР_1 від 13.03.2003 року, укладений між сторонами, і зобов'язано Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_1 повернути орендоване майно
позивачу за зустрічним позовом, та в решті зустрічного позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 19.03.2007 року   зазначене рішення  суду
першої інстанції залишене без змін.

У касаційній  скарзі
позивач за первісним позовом вважає, що
судом  порушено норми
матеріального  та процесуального права, і
тому просить прийняті ним рішення скасувати
та  первісний позов задовольнити,
а в зустрічному позові відмовити.

Відзиви на касаційну скаргу  від
відповідача за первісним позовом та третіх осіб до суду не надходили.

Заслухавши пояснення позивача за
первісним позовом, дослідивши  доводи
касаційної скарги,   перевіривши      матеріали справи  і
прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

В підтвердження заявлених вимог за
первісним позовом про звільнення відповідачем за первісним позовом  приміщення павільйону  кафе "Полет" позивач за первісним
позовом  посилається на договір суборенди
НОМЕР_1 від  13.03.2003 року укладеним
між СПД ОСОБА_2 і СПД ОСОБА_1, відповідно до якого вона вважає себе  орендарем приміщення  павільйону
кафе "Полет" загальною площею 85,8 м2 будівлі інв
№60а, яке розташоване  на території  військового містечка №5, гарнізон
"Бельбек", с. Любимівка.

Предметом даного судового розгляду
за первісним позовом є вимоги  про
зобов'язання відповідача за первісним позовом
звільнити спірне приміщення і стягнення шкоди та за зустрічним позовом -
вимоги про визнання недійсним
договору  суборенди, який є
підставою заявлених вимог за первісним позовом,
і  повернення  приміщення переданого в піднайм та стягнення
збитків і   моральної шкоди.

Відповідно до ст.48 ЦК УРСР
недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

За вимогами ст.44 ЦК УРСР письмові
угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Судом першої та апеляційної
інстанції встановлено, що в порушення вимог ст.44 ЦК УРСР договір суборенди
НОМЕР_1 від 13.03.2003 року підписаний не відповідачем за первісним позовом,
від імені якого укладено  цей договір, а
іншою особою, що підтверджується матеріалами справи, зокрема,  висновками
додаткової судово-почеркознавчої експертизи №589 від  09.02.2006 року, проведеної Севастопольським  відділенням Харківського  науково-дослідного  інституту судових експертиз ім. засл. проф.
Н.С.Бокаріуса та повторної  судово-почеркознавчої
експертизи №7927 від 11.01.2007 року, проведеної Харківським  науково-дослідним  інститутом судових експертиз, і тому у
позивача  за первісним позовом  відсутні
будь-які  права  на спірне приміщення.

Таким чином, висновок судів обох інстанцій,
який ґрунтується на  висновках додаткової
та  повторної судово-почеркознавчої
експертизи, про наявність правових підстав для визнання недійсним на майбутнє
спірного  договору суборенди     відповідає матеріалам справи та вимогам
закону.

У той же час, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про
безпідставність заявлених вимог  за
первісним позовом про звільнення відповідачем за первісним позовом переданого  в піднайм приміщення  у зв'язку з недійсністю договору суборенди
зазначеного приміщення.

Разом з цим, висновок місцевого
господарського суду про відсутність правових підстав як за первісним позовом
так і за зустрічним позовом  для
стягнення збитків, моральної шкоди, відшкодування витрат з орендної плати,  упущеної вигоди   у зв'язку з їх недоведеністю також
відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Отже, суди попередніх
інстанцій  обґрунтовано відмовили  в
задоволенні первісного позову та частково задовольнили  вимоги за зустрічним позовом, визнавши
недійсним спірний договір суборенди, що не відповідає вимогам закону,   зобов'язавши позивача за первісним позовом
повернути  відповідачу за первісним
позовом  передане  в піднайм
майно та  відмовили  в решті зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду.

Перевіривши у відповідності до ч. 2
ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські
суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України
всебічно, повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи
в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази.

На підставі встановлених фактичних
обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки
сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні
правовідносини та прийнято обгрунтоване рішення.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу,
повно з'ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої
апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених
в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як
наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає
положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами
та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115
ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна
інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє
судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

За таких обставин, оскаржені судові
рішення відповідають   матеріалам справи
та вимогам закону, і тому їх  слід
залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
постанову   Севастопольського   апеляційного
господарського  суду від
19.03.2007 року - без змін.

Головуючий      суддя                                                        В.Перепічай

Судді
І. Вовк

П. Гончарук