СУД
ПОСТАНОВА

26.06.07р.

Справа № А38/330-07

За позовом  Прокурора Саксаганського району м. Кривого
Рогу в інтересах держави в особі Центральної міжрайонної державної податкової
інспекції в м. Кривому Розі, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості по
штрафних санкціях

Суддя
-Бишевська Н.А.

Секретар судового засідання - Бикова А.О.

Представники:

від позивача: Герасимов
О.І., довіреність №12170/Г/233 від 06.06.2007р.,; Пурис Н.І., довіреність
№10888/П/100 від 25.05.07р.;

від відповідача: представник
не з'явився.

В судовому засіданні приймав участь
прокурор відділу  прокуратури області: Зіма
В.Б., посвідчення №148,

Суть
спору:

Прокурор Саксаганського району м.
Кривого Рогу звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі
Центральної міжрайонної державної податкової інспекції в м. Кривому Розі (у
подальшому -позивач) з проханням стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 (у подальшому -відповідач) заборгованість по фінансовим
санкціям в розмірі 1261,62 грн. до державного бюджету.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що штрафні санкції застосовані до відповідача
внаслідок здійсненої перевірки за порушення ст. 3 Закону України „Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95-ВР (у подальшому -Закон “Про
РРО”), а саме за не проведення розрахункових операцій через реєстратор
розрахункових операцій.

Відповідач  відзив на позов не надав та не забезпечив
явку свого представника в судове засідання.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника відповідача, так як останній був належним
чином попереджений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, господарський суд, -

В с т а н о в
и в :

07.10.2003р., 27.01.2004р. та
31.07.2004р. позивачем   проведені
перевірки відповідача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у
сфері готівкового та безготівкового обігу, а саме здійснювались перевірки кіоску,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в м. Кривий Ріг і  належить відповідачеві.

Відповідач є платником єдиного
податку, та знаходиться на обліку у позивача з 20.08.1999р.

За наслідками перевірок
позивачем   складені акти № НОМЕР_1, №
НОМЕР_2., № НОМЕР_3., якими встановлено, що відповідачем   здійснено продаж товарів без видачі
розрахункового документу, встановлена невідповідність сум готівкових коштів на
місці проведення розрахункових операцій, записам в КОРО та РК, відсутність КОРО
на місці проведення розрахунків.

Згідно з висновками актів перевірок
відповідачем   допущено порушення ст. 3
Закону про РРО.

08.10.2003р. позивачем   винесене податкове повідомлення-рішення
№НОМЕР_4, згідно з яким до відповідача
застосовані фінансові санкції на загальну суму 605,00 грн., яке було отримане   відповідачем 25.10.2003р., про що свідчить
підпис на поштовому повідомленні.

Також 29.01.2004р. позивачем   винесене податкове повідомлення-рішення
№НОМЕР_5, згідно з яким до відповідача
застосовані фінансові санкції на загальну суму 300,00 грн., а 02.08.2004р.
- податкове повідомлення -рішення № НОМЕР_6, згідно з яким до відповідача   застосовані фінансові санкції на загальну
суму 752,75 грн. Повідомлення -рішення
отримані відповідачем особисто 30.01.2004р. та 03.08.2004р.
відповідно.

Зазначені податкові повідомлення
-рішення   винесені позивачем за
порушення відповідачем ст. 3 Закону “Про РРО” та ні в адміністративному, ні в
судовому порядку відповідачем не оскаржувалися.

Станом на 26.03.2007р. застосовані
до відповідача штрафні санкції частково сплачені, а заборгованість становить
1261 грн. 62 коп.

Оцінюючи матеріали справи, суд не
знаходить підстав для задоволення позову, за таких обставин.

Аналіз норм чинного законодавства
дозволяє стверджувати, що штрафні санкції за порушення порядку застосування
реєстраторів розрахункових операцій не можуть вважатися податковим
зобов'язанням.

Згідно пунктів 1.9 та 1.10 ст.1
Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” податкове повідомлення і податкові
вимоги є письмовими повідомленнями та вимогами контролюючих та податкових
органів про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання
або погасити суму податкового боргу.

Ці форми актів ненормативного
характеру можуть застосовуватись лише щодо обов'язків у сплаті податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Вичерпний перелік податків і зборів
(обов'язкових платежів) визначено у статтях 14 і 15 Закону України “Про систему
оподаткування”.

У цих статтях штрафні санкції
передбачені Законом України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” не передбачені як
види податків або зборів. Тому обов'язок суб”єкта підприємницької
діяльності  по сплаті штрафів не
відноситься до категорії податкового зобов'язання або податкового боргу.

Відповідно до п.1.5 ст.1 Закону
України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій
сумі або у вигляді  відсотків від суми
податкового   зобов'язання (без
урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням  ним правил
оподаткування, визначених відповідними законами.

Таким чином, положення Закону України
“Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами” не застосовуються до відповідної категорії
штрафів і їх не можна визначати як податкове зобов'язання податковими
повідомленнями-рішеннями.

Зокрема, податкові
повідомлення-рішення передбаченні виключно Законом України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”. Вказані акти податкових органів є формою визначення сум
саме податкових зобов'язань і їх зміст формулюється відповідно до вимог
зазначеного Закону.

Допускаючи можливість нарахування
“неподаткових” штрафів податковими повідомленнями-рішеннями таким штрафам
фактично надається статус податкового зобов'язання, а згодом і податкового
боргу, що в подальшому є підставою для застосування процедури стягнення такого
боргу відповідно до Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Як зазначено вище, відповідач не
оскаржив   податкові повідомлення
-рішення. Таким чином,  застосовані
позивачем штрафні санкції на час звернення до суду  мають статус податкового боргу  відповідно до Закону України № 2181.

Однак, відповідно до п. п. 15.1.1.
п.15.1 ст. 15  Закону України від
21.12.2000  № 2181-III “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” податковий орган має право самостійно визначити суму
податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не
пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація
була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного
строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір
стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому
порядку.

Позивачем порушено вимоги п. п.
15.2.1. п. 15.2 ст. 15  Закону України №
2181  У
разі  коли  податкове зобов'язання було нараховане
податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1
цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному
погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних
1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо
платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

Стосовно штрафної санкції в
розмірі  752, 75 грн., застосованої  позивачем по податковому повідомленню-рішенню
№ НОМЕР_6 від  02.08.04 р., до неї  строки передбачені ст. 15  Закону України № 2181  не застосовуються, однак  , оскільки
позивач, на думку суду, викладену вище ,
абсолютно неправомірно визначив її як податкове   зобов'язання,  то
стягнення  вказаної суми можливе
при  застосуванні   визначеної Законом № 2181   встановленої
процедури.   Позивачем не  надано суду
доказів  виконання вимог  п.
6.2.1.  ст.6  Закону № 2181
-  у разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.  Належних доказів   позивач не
надав.

Слід  при цьому
зауважити,  позивач не посилається
в якості підстави  для стягнення
зазначених сум  на вимоги  Закону України № 2181,  застосовуючи лише  Закон України № 1776-111, зокрема ст. 17,25,
які  зазначають   застосування та строки сплати  санкцій.

Таким чином, суд приходить до
висновку про  неможливість задоволення
позову  виходячи з вищевикладеного ,
та  відмовляє  в задоволенні позову .

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 160, 163, 167 Кодексу адміністративного кодексу України, господарський
суд, -

П о с т а н о
в и в :

В задоволенні адміністративного
позову прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження або апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена в
порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Суддя
Н.А. Бишевська

Постанова  в повному обсязі   підписана 23.07.07 р.