ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05" червня 2007 р.
Справа № 5/57-07-1181

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                              Разюк Г.П.

суддів:                                        Колоколова С.І

Петрова М.С.

при секретарі судового засідання Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача –Висоцького С.О. за довіреністю №2220 від 18.12.06р.,

від відповідача – Крівцуненко Т.А. за довіреністю № 35/12 від 28.12.06р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі Одеського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ „Прикарпаттрансгаз”

на рішення господарського суду Одеської області від 30.03.2007 року

по справі № 5/57-07-1181

за позовом скаржника

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс” в особі філії „Інфоксводоканал”, м.Одеса

про зобов’язання укласти договір

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2007 року дочірня компанія „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі Одеського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ „Прикарпаттрансгаз” /далі по тексту –Дочірня компанія/ звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Інфокс” в особі філії „Інфоксводоканал” /далі по тексту –„Інфоксводоканал”/ про зобов’язання останнього укласти договір в редакції направленого відповідачеві тексту з врахуванням протоколу розбіжностей та протоколу узгодження (врегулювання) розбіжностей.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що протокол розбіжностей, запропонований відповідачем не відповідає вимогам чинного законодавства щодо надання якісних послуг з водопостачання, тому Дочірня компанія просить суд врегулювати переддоговірний спір та на підставі положень ст.ст. 3,6,627,649 ЦК України та ст.181 ГК України задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.03.2007 року (суддя Могил С.К.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення ґрунтується на тому, що після отримання протоколу розбіжностей позивач не врегулював розбіжності, що виникли та не отримав згоди відповідача на передачу неврегульованих розбіжностей на розгляд до суду, а самостійно без згоди відповідача звернувся до суду з відповідним позовом про зобов’язання „Інфоксводоканал” укласти договір в редакції направленого відповідачеві тексту з врахуванням протоколу розбіжностей та протоколу узгодження (врегулювання) розбіжностей, що на думку суду першої інстанції є порушенням вимог п. 5 ст. 181 ГК України. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що протокол узгодження розбіжностей між сторонами по справі, відповідно до вимог ГК України та ЦК України взагалі складений не був, оскільки про його існування відповідач дізнався лише під час розгляду справи.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Дочірня компанія звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить означене вище рішення господарського суду Одеської області скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що суд першої інстанції:

- проігнорував зміну позовних вимог від 21.03.2007р. в порушення вимог п.4 ст.22 ГПК України;

- не врахував тієї обставини, що згідно з п.1 ч.3 ст.20 та п.1 ч.2 ст.22 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” №1875-ІУ від 24.06.2004р. укладання договору на житлово-комунальні послуги є обов’язковим, що на думку скаржника, звільняє його від виконання п. 5 ст.181 ГК України;

- безпідставно зробив висновок про те, що відповідач дізнався про наявність підготовленого позивачем в порядку ст. 181 ГК України протоколу узгодження розбіжностей під час судового засідання, оскільки на думку скаржника цей протокол був підготовлений до моменту подачі позову 09.02.200р., а отриманий „Інфоксводоканал” 14.02.2000р.;

- не обґрунтував свою позицію про те, що дія договору №257-4, укладеного 01.11.2000р. між сторонами, пролонгована;

- не зазначив в резолютивній частині про розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу „Інфоксводоканал” просив залишити рішення господарського суду Одеської області від 30.03.2007р. без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії без задоводення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія прийшла до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, але не вбачає підстав для скасування рішення, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2000р. сторони у справі уклали договір на послуги водопостачання і водовідведення №257-4.

Згідно умов п.5.3 цього договору, він укладається строком на 5 років і діє з 01 листопада 2000р. до 01 листопада 2005р. Договір вважається продовженим на наступні 5 років, якщо напротязі місяця після закінчення строку його дії ні одна із сторін не заявить про зміну чи припинення цього договору.

З огляду на вказану умову цього договору, колегія виходить з того, що суд вірно дійшов висновку, що 01.11.2005р. договір пролонгувався строком на 5 років та діє до 1.11.2010р., оскільки в матеріалах справи відсутні докази відповідних дій щодо наміру його розірвати у відповідності до вимог п.5.3. Крім того, наявними в матеріалах справи довіреностями №3511 від 30.12.2004р. та №2-102 від 11.12.2002р., які видані позивачем Девдері Б.П. –начальнику Одеського ЛВУМГ і на підставі яких останній уклав додаткові угоди до даного договору від 10.02.2005р. і 27.03.2003р., підтверджується факт погодження позивачем даного  договору і існування правовідносин між сторонами за договором на послуги водопостачання і водовідведення №257-4.

Через рік після пролонгації договору супровідним листом від 22.12.06 р. №11-2496 Дочірня компанія направила для підписання на адресу „Інфоксводоканал” проект нового договору на надання тих же послуг з водопостачання та водовідведення без пропозиції про розірвання діючого договору.

Направлений позивачем проект договору був підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей та направлений Дочірній компанії, що підтверджується листом позивача від 16.01.2007 року №25.

Відповідно до п. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 646 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Дочірня компанія листом за №19-243 від 05.02.2007р. повернула „Інфоксводоканал” оформлений протокол розбіжностей до договору, а також протокол узгодження (врегулювання) розбіжностей для розгляду та прийняття нової пропозиції і, попри висновків суду, відповідач отримав ці документи та зареєстрував за вхідним номером № 317-33 від 15.02.07р., що підтверджується наданою ним копією.

Відповідно до п. 5 ст. 181 Господарського кодексу України –сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов’язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Таким чином, оферент - позивач,  відхиливши пропозицію позивача зробив нову пропозицію на укладання договору на послуги водопостачання і водовідведення разом з протоколом розбіжностей та протоколом узгодження (врегулювання) розбіжностей  і мав дочекатись від акцептанта дій щодо розгляду пропозиції у встановлений п. 5 ст. 181 Господарського кодексу України 20-дений термін, але він не надав відповідачу можливості розглянути його остаточну оферту і заявив позов одночасно з надсиланням пропозиції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що Дочірня компанія не може вимагати укладення договору в своїй редакції, оскільки оферент (позивач), звернувшись з цим позовом 08.02.2007р., тобто в перший день терміну, встановленого акцептанту для врегулювання розбіжностей та прийняття (відхилення) пропозиції, цим самим позбавив його права у встановлений 20-денний термін здійснити означені дії у відповідності до вимог п.5 ст. 181 Господарського кодексу України.

Отже, суд першої інстанції вірно відмовив у позові, однак з інших підстав, викладених в мотивувальній частині постанови, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Крім того, судова колегія додатково зазначає, що при наявності діючого договору на послуги водопостачання і водовідведення №257-4 від 01.11.2000р., який не розірваний у встановленому цивільним законодавством порядку, наміри позивача щодо укладання нового не відповідають діючому законодавству.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 30.03.2007 р. підлягає залишенню без змін.

Щодо невідповідності не зазначення в резолютивній частині про розподіл судових витрат описовій частині рішення, де вказано про віднесення судових витрат на рахунок відповідача, то колегія вважає останнє опискою, оскільки в позові відмовлено, а отже згідно до ст.49 ГПК України судові витрати вже понесені позивачем на нього і покладаються, про що в резолютивній частині рішення вірно не вказується. Означене процесуальне порушення згідно з ч.2 ст.104 ГПК України також не може бути підставою для скасування правильного рішення.

Відповідно із ст.49 ГПК України витрати скаржника по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 30.03.2007 року по справі № 5/57-07-1181 залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі Одеського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів філії УМГ „Прикарпаттрансгаз” –без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                             Г.П.Разюк

Суддя                                                                                   С.І.Колоколов

Суддя                                                                                   М.С. Петров