ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.06.07
Справа № 13/96н-ад.

За позовом: фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 , м. Попасна Луганської області

до
Управління Пенсійного Фонду України в Попаснянському районі, м. Попасна  Луганській області

про
скасування рішення

Головуючий
Суддя Суддя

Яресько Б.В.
Пономаренко Є.Ю. Седляр
О.О.

За участю:

Секретар судового засідання Савенко
В.Ю.

Від позивача

ОСОБА_2 дов. НОМЕР_1 від 06.09.2006
р.

Від відповідача

Кострова О.С., довіреність №
1162/07-04 від 07.03.07

17 травня 2007 р. у судовому
засіданні була оголошена перерва до 16 год. 00 хв. 12 червня 2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем
заявлено вимогу про скасування акту відповідача № 1 від 08.02.2007 р.,
рішень:  № 51 від 08.02.2007р. про
накладення фінансових санкцій в розмірі 1504грн. 80 коп.; №52 від
08.02.2007р.про накладення фінансових санкцій в розмірі 851грн. 40 коп.

Представник позивача позов підтримав.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які
мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ,
що відповідачем була проведена перевірка позивача, за результатами якої
складено акті №1 від 08.02.07. в якому зазначено, що за результатами перевірки
за період з 01.04.05. по 07.02.07. було донараховано 1 802 грн. 30 коп., в тому
числі: по тарифу 32% - 1 696 грн. 92 коп., по тарифу 2% - 105 грн. 38 коп. У
акті також зазначається, що за вказаний період відповідачу надійшло страхових
внесків від оплати патенту у сумі 162 грн. 50 коп., також безпосередньо було
сплачено внесків у сумі 123 грн. 26 коп. Виходячи з наведеного, позивач вважає,
що загальна сума недоїмка станом на 07.02.07. складає 1 516 грн. 54 коп., яка у
повному обсязі сплачена 03.03.07.

На підставі здійсненної перевірки
відповідачем 08.02.2007 р.  були прийняті
рішення  № 51 про застосування фінансових
санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, а саме на
підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” до позивача була застосована фінансова санкція в
сумі 1504 грн. 80 коп.; рішення № 52  про
застосування фінансових санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату авансових  платежів із страхових внесків, а саме на
підставі пункту 7 частини 9 статті 106 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” до позивача була застосовувана фінансова санкція
у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 50 % сум несплачених або несвоєчасно
сплачених авансових платежів -851 грн. 40 коп.

Позивач звернувся до господарського
суду Луганської області з позовом в якому просить суд скасувати акт відповідача
№ 1 від 08.02.2007 р., рішення  № 51 від
08.02.2007р. про накладення фінансових санкцій в розмірі 1504грн. 80 коп.;
рішення №52 від 08.02.2007р.про накладення фінансових санкцій в розмірі 851грн.
40 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
зокрема тим, що спірний акт був складений без її участі, про його наявність, та
наявність рішень позивачу стало відомо пізніше, після одержання їх
кореспонденцією від відповідача. Зазначені в акті дані про наявність недоїмки
не відповідають дійсності.

Спірні рішення підлягають скасуванню
оскільки прийняті на підставі незаконного акту, зазначені в них розмір недоїмки
не відповідає дійсності, оскільки згідно розрахунку позивача недоїмка складала
1516 грн. 54 коп. Крім того зазначені рішення суперечать вимогам ст. 242
Господарського кодексу України.

Відповідач позов не визнає,
посилаючись на хибність розрахунків позивача, законність проведення перевірки,
обґрунтованість та законність прийнятих рішень.

Встановивши фактичні обставини
справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, п. 6 ст. 71
Кодексу адміністративного  судочинства
України кожна сторона повинна  довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере
участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин на які вона посилається, суд вирішує справу на основі
наявних доказів.

Згідно п. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного  судочинства України
обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 1 статті 14
Закону 1058-ІV страхувальниками, тобто платниками страхових внесків, є  роботодавці :   підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання,
об'єднання  громадян,   профспілки,
політичні  партії (у тому
числі  філії, представництва,   відділення
та  інші  відокремлені
підрозділи   зазначених
підприємств,  установ,    організацій,    об'єднань
громадян,    профспілок,
політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки їх
застрахованими  особами),   фізичні
особи  -   суб'єкти
підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які  обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований  податок,   єдиний
податок,  фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які
використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору  (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб,
зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону  тощо.

Підпунктом 6 пункту 2 статті 17
Закону № 1058-ІV встановлено, що страхувальник зобов'язаний нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові
внески.

Розділом 4  Інструкції про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої
Постановою правління  ПФУ від 19.12.03 №
21-1 та  затвердженої  в Міністерстві юстиції України 16.01.04 №
64/8663 (далі -Інструкція), передбачено, що розміри страхових внесків на
загальнообов'язкове  державне пенсійне
страхування  встановлюються
відповідно  до Закону України від
26.06.97 № 400/97-ВР “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”
та  для
платників, зазначених  у пункті 1
статті 14 Закону № 1058-ІV (підпункту 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції)
становить 32 відсотки суми фактичних витрат на оплату  праці.

Відповідно до пункту 6 статті  20 Закону № 1058-ІV та підпункту 5.1.4 пункту
5.1 розділу 5 Інструкції) страхувальники зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Пунктами 3,4,6 статті 18 Закону
1058-ІV встановлено, що :

3.Страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в
порядку, встановленому цим Законом.

4.Страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових платежів, що  складають систему оподаткування. На ці  внески не поширюється податкове законодавство.

5.Законодавством не можуть  встановлюватися пільги з нарахування та
сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Обов'язок страхувальника
нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки та у повному
обсязі страхові внески визначено п.6 ч.2 ст. 17 Закону 1058-ІV.

Будь-яких виключень щодо нарахування,
обчислення та сплати в установлені строки страхових внесків суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, законом
не надано.

Дія інших нормативно-правових актів
може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених Законом
1058-ІV, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з ч. 4 ст. 18
даного Закону, страхові внески не включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування на ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно з пунктом 15 прикінцевих
положень Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші нормативно-правові  акти застосовуються в частині, що суперечить
цьому Закону.

За таких обставин суд вважає, що
позивач безпідставно посилається на те, що відповідач був зобов'язаний приймати
оскаржу вальні рішення з урахуванням положень ст. 242 Господарського кодексу
України, яка передбачає, що за порушення суб'єктом господарювання встановлених
правил обліку або звітності щодо сплати зборів (обов'язкових платежів) або їх
несплати чи неповної сплати сума, яку належить сплатити, стягується до
відповідного бюджету, крім того, з суб'єкта господарювання у визначених законом
випадках може бути стягнуто штраф у розмірі до 50 % належної до сплати суми
збору (обов'язкового платежу)

Стосовно посилань позивача на невірно
здійснений розрахунок, суд звертає увагу на те, що відповідачем проводилася
перевірка  правильності обчислення,
повноти нарахування зобов'язань по внескам на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за період з 01.04.05. по 07.02.07. ПП ОСОБА_1, за
результатами  перевірки було складено
акту №1 від 08.02.07. та донараховано позивачу внесків: за тарифом 32,3%, 31,8%
в сумі 1 696 грн. 92 коп., та за тарифом 2% - 105 грн. 38 коп. (усього 1 802
грн. 30 коп.).

Також у акті вказано, що відповідно
до наданих позивачем розрахунків зобов'язань зі сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зобов'язання СПД ОСОБА_1 за
період квітень 2005 -лютий 2007 складають 126 грн. 76 коп. Окрім цього, за
обліковий період перераховано 123 грн. 26 коп. та надійшло від сплати
фіксованого податку 162 грн. 50 коп.

За таких обставин, зазначений
розрахунок відповідає фактичним обставинам.

Згідно  п. 9.3.4.
“Інструкції про порядок обчислення і сплату страхувальниками та
застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України” за донарахування органом Пенсійного
фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових
внесків накладається відповідний штраф, який оформлюється рішенням. Підставою
для прийняття рішення є акт перевірки, акті звірки та розрахунок суми страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Рішення про  застосування
штрафу за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про  порушення
приймає  начальник  управління Пенсійного фонду України в
районі,  місті, районі у місті або його
заступник.  Рішення приймаються  за
встановленою  формою  у  двох
примірниках.

Рішення органу Пенсійного фонду про
накладення штрафу є виконавчим документом.

Згідно п.9.9. Інструкції, у разі,
якщо страхувальник отримав рішення про накладення штрафу і не сплатив зазначені
в них суми протягом десяти робочих днів, а також не оскаржив це рішення чи не
повідомив у цей строк відповідний орган
Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання
органу державної виконавчої служби та страхувальнику.

Позивачем, вимоги за позовом не
доведені, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до
задоволення, з віднесенням судових витрат на позивача.

Керуючись
ст. ст.
2,
17, 87, 94, 98, 158 -163 Кодексу адміністративного  судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява.
Обґрунтування  мотивів  оскарження
і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з
дня  складення  постанови в
повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя
Б.В. Яресько

Суддя
О.О. Седляр

Суддя                                                                       Є.Ю.
Пономаренко

Постанову складено у повному обсязі

та підписано 18.06.2007 р.