СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"31" травня 2007 р.

Справа № 5/32-92А.

за позовом
Державної податкової адміністрації у Волинській області

до
відповідачів: 1)Підприємця ОСОБА_1

2)Підприємця ОСОБА_2

про
визнання недійсними договорів купівлі продажу НОМЕР_1 від 01.02.2005р. та
НОМЕР_2 від 01.03.2005р. та стягнення одержаного за угодами в сумі
477799грн.09коп.

Суддя  Слупко В.Л.

Представники сторін, які були
присутні в судових засіданнях при розгляді даної справи:

від позивача: Кузьменко
О.О. -ст.держ.подат.інспектор (дов.№4212/10-207 від 22.03.2007р.), Політаєв
Ю.В. -держ.подат.інспектор (дов.№4211/10-207 від 22.03.2007р.), Сабін І.В.
-гол.держ.подат.інспектор (дов.№6486/10-207 від 28.04.2007р.), Зінчук В.Л.
-ст.оперуповноважений (дов.№7400/10-207 від 17.05.2007р.)

від відповідача 1): ОСОБА_1
- підприємець

від відповідача 2): ОСОБА_3

В судовому засіданні 17.05.2007р.
оголошувалась перерва до 21.05.2007р., яка була продовжена до 31.05.2007р. для
уточнення позивачем позовних вимог та надання суду письмових угод між
відповідачами (враховуючи заперечення підприємця ОСОБА_1 щодо факту усних
угод).

Суть спору:
ДПА у Волинській області із врахуванням уточнених позовних вимог (заява від
30.05.2007р. №8033/10-207) просить визнати недійсними договори купівлі продажу
НОМЕР_1 від 01.02.2005р. та НОМЕР_2 від 01.03.2005р., укладені між підприємцем
ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_2, а також стягнути з відповідачів в дохід держави
все отримане за угодами -по 477799грн. з кожного. Свої вимоги позивач
обгрунтовує тим, що ОСОБА_2 угоди з ОСОБА_1 не підписував, підприємницькою
діяльністю взагалі не займався, печатку не отримував, накладні та податкові
накладні не оформляв та не підписував, розрахунковий рахунок в банку не
відкривав, кошти не отримував. Постановою господарського суду Волинської
області від 26.09.2006р. були визнані недійсними свідоцтво про державну
реєстрацію, свідоцтво платника ПДВ та припинено підприємницьку діяльність
ОСОБА_2 Перевіркою було виявлено, що накладні, податкові накладні та податкові
декларації від ОСОБА_2 підробляв ОСОБА_4, який в 2005 році працював
ІНФОРМАЦІЯ_1 в Приватному підприємстві «Плюспідшипник», засновником якого є
підприємець ОСОБА_1 -відповідачка по даній справі. ОСОБА_1 на підставі
фіктивних податкових накладних включала до податкового кредиту ПДВ.

Представники позивача позовні
вимоги підтримали повністю.

Присутній в судовому засіданні
17.05.2007р. громадянин ОСОБА_2 повідомив суду наступне:

- зареєструвався суб'єктом
підприємницької діяльності на прохання своєї сусідки ОСОБА_5, яка обманним
шляхом повідомила йому про те, що її знайомий ОСОБА_4 бажає займатися
підприємницькою діяльністю, проте не може зареєструватись із-за відсутності
прописки в м.Луцьку;

- в присутності ОСОБА_1 ОСОБА_2
заявив, що її бачить вперше, ніколи з нею жодних справ не мав, товар не
отримував і не поставляв, гроші також з рахунку не знімав і не знав про їх
надходження, на отримання грошей підписав довіреність на ОСОБА_4;

- підприємницькою діяльністю ніколи
не займався.

Зазначене підтверджується
протоколом технічного запису.

Присутня в даному судовому
засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_2 вона не знає і особисто з ним договір
не підписувала. Товар від імені ОСОБА_2 та документи їй привозили інші особи,
яких вона не пам'ятає, проте найчастіше операції купівлі-продажу з нею від
імені ОСОБА_2 здійснював ОСОБА_4, якому вона довіряла і оформила його
ІНФОРМАЦІЯ_1 на своє ПП «Плюспідшипник». Разом з тим, підприємець ОСОБА_1 проти
позову заперечує, посилаючись на те, що нею всі необхідні документи, а саме:
податкові накладні, накладні, касові ордери, платіжні доручення, Книги обліку
придбання товару та продажу товарів (робіт, послуг), декларації по ПДВ велися
без порушень податкового законодавства, в момент здійснення операцій
купівлі-продажу вона не була обізнана про недостовірні відомості, які були
надані ОСОБА_2 при реєстрації його як суб'єкта підприємницької діяльності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши всі докази в їх сукупності,
суд встановив наступне:

Договори купівлі-продажу НОМЕР_1
від 01.02.2005р. та НОМЕР_2 від 01.03.2005р., а також інші договори  ОСОБА_2 з підприємцем ОСОБА_1 не укладав та
не підписував, довіреність на укладення угод нікому не видавав, особисто з
ОСОБА_1 не знайомий, бачить її вперше, що стверджується відповідачами особисто
в судовому засіданні (протокол технічного запису судового процесу від
17.05.2007р.)

Постановою господарського суду
Волинської області від 26.09.2007р. №6/82-11 за позовом підприємця ОСОБА_2 про
визнання недійсною державної реєстрації та свідоцтва платника ПДВ позов
задоволено. Зазначеною постановою встановлено, що ОСОБА_2 підприємницькою
діяльністю не займався, від його імені без відповідних повноважень здійснювали
фінансово-господарську діяльність інші особи, в результаті чого внаслідок
ухилення від сплати податків державі нанесено збитків на суму 711357грн.

Постановою про порушення
кримінальної справи від 20.02.2007р. встановлено:

ОСОБА_4 приблизно в серпні 2004
року, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету ухилення від сплати
податків, підмовив громадянина ОСОБА_6, який був зареєстрований суб'єктом
підприємницької діяльності 08.04.1993р. у Виконавчому комітеті Луцької міської
ради Волинської області, однак з квітня 1997 року підприємницькою діяльністю не
займався та декларації податкової звітності до ДПІ м.Луцька подавав тільки з
прочерками, передати йому всі реєстраційні документи. Після цього ОСОБА_4 від
імені ОСОБА_6 та з участю останнього організував виготовлення печатки
підприємця нового зразка, яку привласнив, а також, ввівши ОСОБА_6 в оману,
оформив довіреність на право розпоряджатися його поточним банківським рахунком
в КБ «Західінкомбанк»та відкрив ще один розрахунковий рахунок на ім'я ОСОБА_6 у
Волинській філії АКБ «Тас-Комерцбанк».

Після цього ОСОБА_4 від імені
приватного підприємця ОСОБА_6 здійснював фінансово-господарські операції з
різними суб'єктами господарювання, яким надавав підроблені податкові накладні,
а до Луцької ОДПІ подавав підроблені податкові декларації із завідомо
неправдивими даними. Маючи в своєму розпорядженні печатку підприємця ОСОБА_6 та
довіреність на право розпорядження коштами, які надходили на розрахунковий
рахунок підприємця ОСОБА_6 в КБ «Західінкомбанк», ОСОБА_4 знімав ці кошти
готівкою і при цьому ніяких податків не сплачував.

Таким чином, ОСОБА_4 в порушення
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян»№13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями, ст.7.3.1 Закону
України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.97р. із змінами та
доповненнями, в період з жовтня 2004 року по грудень 2005 року, за відвантажену
продукцію та надані послуги отримав коштів на загальну суму близько 2 млн.грн.,
отримані доходи не задекларував та податки не сплатив, що призвело до
фактичного ненадходження до державного бюджету коштів на загальну суму 515907грн.38коп.

Він же, 31 січня 2005 року,
переслідуючи корисливу зацікавленість та мету ухилення від сплати податків,
підмовив громадянина ОСОБА_2 зареєструватись суб'єктом підприємницької
діяльності у Виконавчому комітеті Луцької міської ради народних депутатів, а
потім, від його імені та без його згоди, виготовив мастичну печатку підприємця,
яку привласнив, та зареєстрував вказаного суб'єкта господарювання як платника
ПДВ, про що Луцькою ОДПІ було видано свідоцтво за НОМЕР_3 від 07.02.2005 року.
З цією ж метою, в АППБ «Аваль» ОСОБА_4 було відкрито розрахунковий рахунок від
імені ОСОБА_2 та отримано довіреність на право розпоряджатися коштами з
розраxункового раxунку вказаного підприємця.

Після цього ОСОБА_4 від імені
приватного підприємця ОСОБА_2 здійснював фінансово-господарські операції з
різними суб'єктами господарювання, яким надавав підроблені податкові накладні,
а до Луцької ОДПІ подавав підроблені податкові декларації з нульовим значенням.
Маючи в своєму розпорядженні печатку підприємця ОСОБА_2 та довіреність на право
розпорядження коштами, які надходили на розрахунковий рахунок підприємця
ОСОБА_2 в АППБ «Аваль», ОСОБА_4 знімав ці кошти готівкою і при цьому ніяких
податків не сплачував.

Таким чином ОСОБА_4 в порушення
розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян»№13-92 від 26.12.1992р. із змінами та доповненнями, ст.7.3.1 Закону
України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.97р. із змінами та
доповненнями, в період з лютого по грудень 2005 року за відвантажену продукцію
та надані послуги отримав кошти на загальну суму 1 989 650грн.46 коп., отримані
доходи не задекларував та податки не сплатив , що призвело до фактичного
ненадходження до державного бюджету коштів на загальну суму 546137грн.36коп.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4
в 2005 році (в момент проведення оспорюваних операцій) працював ІНФОРМАЦІЯ_1 в
ПП «Плюспідшипник»засновником якого є ОСОБА_1, що підтверджується Статутом ПП
«Плюспідшипник», анкетою клієнта (для юридичних осіб), платіжною відомістю про
заробітну плату, розрахунково-платіжною відомістю, а також наказом по ПП
«Плюспідшипник»від 30.12.2005р. НОМЕР_4 «Про звільнення з посад». Факт
перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ПП «Плюспідшипник»ОСОБА_1 не
заперечує.

Актом планової документальної
перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_1 вимог
податкового законодавства за період з 19.07.2004р. по 30.09.2006р. (акт від
15.01.2007р.) встановлено, що підприємець ОСОБА_1 по оформлених «від
імені»ОСОБА_2 накладних та податкових накладних отримала з лютого по жовтень
2005 року товарно-матеріальні цінності та включила до податкового кредиту суми
ПДВ згідно податкових накладних. Розрахунок в сумі 36750грн. проведено в
безготівковій формі через банк «Аваль».

Відповідно до накладних та
податкових накладних №НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10,
НОМЕР_11, НОМЕР_12, НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18,
НОМЕР_19, НОМЕР_20, НОМЕР_21, НОМЕР_22, НОМЕР_23, НОМЕР_24, НОМЕР_25
підприємець ОСОБА_2 отримав від підприємця ОСОБА_1 товарно-матеріальні цінності
на загальну суму 334828грн.80коп. Розрахунки проведено готівкою (квитанції до
прибуткових касових ордерів та видаткові касові ордери).

ОСОБА_2 категорично заперечує свої
підписи на накладних та податкових накладних, а також сам факт їх оформлення.

Згідно із пунктом 1.7 статті 1
Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит -це сума, на
яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

У відповідності з пп.7.4.5 п.7.4
ст.7 цього Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких
витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними
деклараціями.

Пунктом 18 Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165 встановлено,
що усі складені примірники податкової накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг),  та скріплюються печаткою такого платника
податку-продавця.

Наявні в матеріалах справи докази
свідчать, що податкові накладні, накладні, підписані особами, які не належать
до кола осіб, наділених таким правом у визначеному Законами України «Про
податок на додану вартість», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні» порядку.

21.02.2007р. СВ ПМ ДПА у Волинській
області винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1
про ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах та підроблення і
використання нею завідомо підроблених документів за ознаками злочинів,
передбачених ч.3 ст.212 та ч.ч.2, 3 ст.358 Кримінального кодексу України.

Як вбачається із зазначеної
постанови ОСОБА_1, переслідуючи корисливу зацікавленість та мету ухилення від
сплати податків, використовуючи в своїй діяльності суб'єктів підприємницької
діяльності -фізичних осіб ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, достовірно
знаючи, що вказані підприємці не здійснюють фінансово-господарської діяльності,
оприбутковувала по бухгалтерському та податковому обліку завідомо підроблені
первинні документи та податкові накладні, які були виписані від імені вказаних
підприємців, чим завищувала валові витрати своєї підприємницької діяльності та
безпідставно відносила до податкового кредиту суми ПДВ, вносячи завідомо
неправдиві дані до податкових декларацій.

Відповідно до ч.1 ст.207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладена учасниками господарських відносин з порушенням хоча б
одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності) може бути
на вимогу відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Згідно ст.208 Господарського кодексу
України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності
наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход
держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе
одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход
держави; у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за
неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима,
якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Зібрані позивачем докази переконливо
свідчать про наявність умислу у підприємця ОСОБА_1 на укладення угод з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме вчинення
удаваних правочинів з метою приховання ухилення від сплати податків, за що ч.1
ст.208 ГК України передбачено застосування судом адміністративно-господарської
санкції.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись
Законом України „Про податок на додану вартість”, «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», ст.ст. 207, 208, 238, 250 Господарського
кодексу України, ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
господарський суд,

п о с т а н о в и в:

1.Визнати недійсними договори
купівлі-продажу між Підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_2 від 01.02.2005р.
НОМЕР_1 та від 01.03.2005р. НОМЕР_2.

2.Стягнути з підприємця ОСОБА_1 в
доход Державного бюджету 477799грн. -вартість отриманого за даними угодами
(товару та коштів).

3.В стягненні коштів з підприємця
ОСОБА_2 відмовити із-за його непричетності до вказаних операцій.

Постанову може бути оскаржено у
строк і порядку, передбачені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
В.Л.Слупко

Дата виготовлення

повного тексту постанови

11.06.2007р.