ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.07 р.                                                                               Справа № 15/181

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Богатиря К.В.

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства “Добропіллявугілля” ()

до відповідача державного підприємства “Петровський завод вугільного машинобудування” м. Донецьк ()

про стягнення штрафних санкцій у сумі 6931,90 грн.

третя особа без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Міністерство вугільної промисловості України

за участю представників сторін:

від позивача: Коровін П.О. за довіреністю №1/1135 від 18.06.2007 р.

від відповідача: Гусєва Т.О. за довіреністю № 02/99 від 01.02.2007 р.

від третьої особи: не з’явився

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява державного підприємства “Добропіллявугілля” до державного підприємства “Петровський завод вугільного машинобудування” м. Донецьк про стягнення штрафних санкцій у сумі 6931,90 грн.

Ухвалою суду від 25.05.2007 р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі № 15/181.

Ухвалою від 26.06.2007 року заступника голови господарського суду Донецької області строк вирішення спору у справі № 15/181 продовжений до 24.08.2007 р.

Ухвалою від 26.06.2007 р. до участі у справі залучена третя особа без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Міністерство вугільної промисловості України. Третя особа надала клопотання направити їй копію позовної заяви.

В судове засідання представник третьої особи не з’явився, письмових пояснень стосовно виконання сторонами умов договору та по суті заявлених позовних вимог до суду не представив.

Позивач надав до суду докази направлення третій особі копії позовної заяви (поштова квитанція та супроводжувальний лист від 19.07.2007 р.).

У судовому засіданні позивачем та відповідачем було заявлено письмове клопотання  про ведення судового засідання без здійснення технічної фіксації, у зв’язку з чим відповідно до статті  81-1 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснювалося фіксування судового процесу.

Судом, відповідно до вимог статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази та заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Міністерством вугільної промисловості України (замовник), державним підприємством „Добропіллявугілля” (платник) та державним підприємством „Петровський завод вугільного машинобудування” (виконавець)був укладений договір № 02-01/1-251 від 02.11.2006 р. про закупівлю по результатам відкритих торгів, які відбулися 10.10.2006 р.

Згідно умов договору відповідач передає у власність позивача продукцію згідно специфікації № 1 до цього договору, а саме: конвеєр стрічковий 1Л1000П (еквівалент 1Л1000) кількістю 1 шт., за ціною 468545 грн. разом з ПДВ.

Також між сторонами цього договору була укладена додаткова угода № 1 від 20.11.2006 р. до договору від 02.11.2006 р. Згідно вказаної додаткової угоди умови договору були частково змінені. Оплата за товар передбачена шляхом перерахування платником 100% передплати за товар на рахунок виконавця. Такі ж зміни щодо 100% передоплати за товар були внесені до специфікації № 1. Також був змінений термін передачі товару, виконавець передає у власність платника товар протягом трьох місяців з моменту перерахування платником 100% передплати за товар на рахунок виконавця.

Завірені належним чином копії договору, специфікації № 1 та додаткової угоди № 1 додані до позовної заяви.

Позивач на виконання умов договору здійснив 100% передплату за товар, що підтверджується завіреною копією платіжного доручення № 1267 від 22.12.2006 р. на суму 468545 грн., яка додана до позовної заяви.

З врахуванням умов договору та встановленої фактичної дати здійснення !00% передплати за товар останнім днем виконання зобов’язання відповідача щодо поставки конвеєру слід вважати 23.03.2007 р. Саме такою датою поставки керувався позивач у правовідносинах сторін при виконанні цього договору.

Відповідач, на думку позивача, свої зобов’язання щодо поставки конвеєра виконав несвоєчасно, остаточно передав конвеєр позивачу тільки 04.04.2007 р., що підтверджується актом прийому-передачі від 04.04.2007 р. до договору № 02-01/1-251 від 02.11.2006 р. та специфікації № 1, який також доданий позивачем до позову.

Пунктом 10.1 цього договору, який не змінювався додатковою угодою між сторонами, передбачена відповідальність постачальника у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі у вигляді пені у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Суть позовних вимог позивача до відповідача полягає саме в нарахуванні штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару: 1) по п. 10.1 договору за затримку поставки товару на 12 днів у період з 24.03.2007 р. по 04.04.2007 р. на суму 1309,36 грн.; 2) по п. 2 ст. 231 ГК України за той же самий період затримки нарахована пеня 0,1% від вартості товару за кожний день прострочення поставки, яка складає 5622,54 грн.

Усього сума нарахованих штрафних санкцій складає 6931,90 грн. Ця сума дорівнює сумі позовних вимог. Розрахунок нарахованих штрафних санкцій доданий позивачем до позовної заяви, а також міститься у самому тексті позовної заяви.

Відповідач на позовні вимоги виказав заперечення (відзив № 02/601 від 12.08.2007 р.):

- відповідач вважає позивача неналежним позивачем у даній справі, тому як за товар фактично сплачувало гроші Міністерство вугільної промисловості України, тому відповідач вважає, що інтереси позивача в даному випадку не можуть бути порушеними.

Для з’ясування вказаних обставин відповідач надав до суду клопотання про виклик до суду третьої сторони за договором – представника Міністерства вугільної промисловості України.

- позивач неправомірно застосував п.2 ст. 231 ГК України, тому як вказаний пункт передбачає нарахування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов’язання у вигляді пені у розмірі 0,1% вартості товарів за кожний день прострочення, якщо інше не передбачено законом або договором. Оскільки п. 10.1 договору між сторонами за це ж саме порушення передбачена пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ, то застосування п. 2 ст. 231 ГК України щодо нарахування пені у розмірі 0,1% вартості товару є таким, що не відповідає вимогам вказаної норми Закону.

- при нарахуванні пені згідно п. 10.1 договору відповідач не згодний з періодом прострочення поставки товару у кількості 12 днів за період з 24.03.2007 по 04.04.2007 р. На думку відповідача дату відрахування трьохмісячного строку поставки товару слід вважати не 23.12.2006 р., а 25.12.2006 р., тому як 100% передплата за товар була 22.12.2006 р. у п’ятницю, тому згідно ч. 3 ст. 50 ГПК України з наступного дня починається відрахунок строку . Для відповідача датою, коли він дізнався про перерахування коштів на його рахунок є дата банківського повідомлення про цю подію, яке надійшло відповідачу у понеділок 25.12.2006 р.  Тому й початок трьохмісячного строку треба вважати з наступного дня, тобто з 26.12.2006 р., а закінчується цей строк – 26.03.2007 р., а не 23.03.2007 р., як вказує позивач у позовній заяві. За розрахунком відповідача періодом затримки є період з 26.03.2007 по 04.04.2007 р. – 8 днів, а не 12 днів як вказує позивач.

- крім того відповідач вважає, що позивач не застосував п. 3.4 договору, де вказано: датою поставки товару вважається дата, яка вказана платником на товаросупроводжувальних документах, наданих виконавцем, при його прийманні. Остаточно товар вважається прийнятим після підписання акту прийому-передачі.

Товар, передбачений умовами договору, був поставлений не за один раз, а за декілька разів, починаючи з 22.01.2007 р. та закінчуючи 04.04.2007 р. Вказані поставки підтверджуються накладними, які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву. Тому позивач при розрахунках пені, на думку відповідача, повинен був враховувати часткові поставки товару на відповідні суми. Свій власний розрахунок суми пені згідно п. 10.1 договору відповідач навів у відзиві на позовну заяву. Сума пені за розрахунком відповідача складає 526 грн. В цій частині відповідач позовні вимоги визнає, в іншій частині – відхиляє.

Розглянувши позовні вимоги та відзив на позовну заяву господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 1309,36 грн. у зв’язку з наступним:

- згідно умов Договору, накладних та акту прийому-передачі товар поставлявся відповідачем позивачу, а не Міністерству вугільної промисловості України. Розділом 10 договору передбачена відповідальність за порушення умов договору саме позивача та відповідача, а не третьої особи. Тому суд вважає, що порушення строку поставки товару прямо зачіпає інтереси позивача у даній справі.

- суд вважає представлений позивачем розрахунок пені на вищевказану суму правильним. Відрахування трьохмісячного строку для поставки товару згідно умов договору починається з моменту перерахування платником коштів на рахунок виконавця, а не з дати повідомлення банком виконавця про отримання цих коштів, як це стверджує відповідач. Дата перерахування коштів вказана на платіжному дорученні на відмітці державного казначейства України (оплачено 22 грудня 2006 р.). Згідно ст. 50 ч. 3 ГПК України перебіг процесуального строку, обчислюваного місяцями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. Наступним днем є 23.12.2006 р., з якого відраховуються 3 місяці та закінчуються 23.03.2007 р. За таких обставин прострочення поставки товару з 24.03.2007 р. по 04.04.2007 р., тобто 12 днів, як правильно вказує позивач у своїх розрахунках.

- суд не приймає до уваги ствердження відповідача щодо нарахування пені по періодам часткової оплати товару. Умовами договору передбачена поставка конвеєру стрічкового як цілісної технічної одиниці, найменування якої та технічні характеристики повністю зазначені у специфікації № 1 до договору. Відповідач дійсно здійснював декілька поставок товару позивачу , що підтверджується накладними. Але тільки накладна № 12 від 04.04.2007 р. та акт прийому-передачі товару від цієї ж дати містять найменування продукції відповідно до специфікації № 1. Усі інші накладні містять найменування продукції як вузли конвеєру, тобто відповідні складові його частини. Тобто проміжні поставки складових частин конвеєру не можна вважати належним виконанням відповідачем умов договору щодо поставки конвеєру стрічкового як цілісного механізму відповідно до специфікації № 1 до договору.

Щодо позовних вимог про стягнення пені на підставі п.2 ст. 231 ГК України то такі вимоги суд вважає необгрунтованими у зв’язку з неправильним тлумаченням та застосуванням позивачем вказаної норми закону. Пунктом 10.1 договору передбачено нарахування пені за порушення, на якому засновані позовні вимоги, що виключає можливість застосування п. 2 ст. 231 ГК України в цій частині.Заперечення відповідача на вимоги в цій частині суд приймає до уваги, вважає їх обґрунтованими, тому вимоги про стягнення пені на суму 5622,54 грн. відхиляє.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати, а саме державне мито, інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у зв’язку із частковим задоволенням позовних вимог підлягають віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12; 32-34; 36; 43; 49; 82 - 85; 115 Господарського процесуального кодексу України,  господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства “Петровський завод вугільного машинобудування” (юридична адреса: 83038, м. Донецьк, вул. Чусовська, 1; ,  рахунок 8001 в ВАТ АКБ “Капітал”, МФО 334828) на користь державного підприємства “Добропіллявугілля”  (юридична адреса: 85000, м. Добропілля, пр. Шевченко, 2; ; рахунок 1068 у відділенні ПІБ м. Добропілля, МФО 334118) пеню на суму 1309,36 грн., витрати на оплату державного мита в сумі 19,27 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 22,29 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 27.08.2007 р. року оголошено текст рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття..

У разі  подання  апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення,  якщо його не скасовано,  набирає  законної  сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя