СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 79-57-10, факс 79-58-82
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"12" липня 2007 р.
Справа №5/3356-А

за позовом управління Пенсійного
фонду України у м. Хмельницькому, м. Хмельницький

до приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Хмельницький

про стягнення 185,82 грн.

Суддя Грамчук І. В.

при секретарі судового засідання Яроцькому А. М.

За участю представників сторін:

від позивача - Герасимова Л. Я. за
довіреністю № 9480/06 від 13.09.2006 р.,

від відповідача - приватний підприємець ОСОБА_1

Постанову прийнято ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
оскільки в судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_2 р. оголошувалась перерва.

Суть спору:

Позивач - управління
Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, м. Хмельницький, звернувся до суду
з позовною заявою про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1, 185,82 грн. заборгованості по сплаті фіксованого розміру
страхового внеску у відповідності до вимог ст.ст. 11, 14, 15, 17 - 20, п.4 ч.8
Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”,
ст. 45 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік”.

Зокрема у поданому позові позивач
зазначив, що Законом України „Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування,
обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством
України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року” врегулювано
питання сплати фіксованої ставки на рівні різниці між встановленою ставкою
внеску та частиною єдиного або фіксованого податку, що не надійшли до
Пенсійного фонду у зв'язку з застосуванням Державним казначейством Уж раїни
норм діючого на той час Закону України "Про державний бюджет України на
2005 рік". З врахуванням чого, на підставі даних Хмельницької податкової
інспекції, управлінням Пенсійного фонду у м. Хмельницькому було зменшено заборгованість
по сплаті фіксованого розміру страхового внеску на частку фіксованого податку
сплаченого приватним підприємцем за перший квартал 2005 р. Розрахунок суми
позову позивачем викладено у акті НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 р.

Позивач також наголошував на тому,
що відповідно до вимог ст. 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” на адресу відповідача було направлено вимогу НОМЕР_3 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. про сплату заборгованості на суму 185,82 грн., яка отримана
боржником і не оскаржувалась.

Відповідач проти
позову заперечив, вказавши на те, що не повинен сплачувати фіксований розмір
страхового внеску, оскільки знаходиться на спрощеній системі оподаткування та
відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва"
сплатив фіксований податок за перший квартал 2005 р., в складі якого були
сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.

Підприємець вказує на те, що
відповідно до Закону України "Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним
казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005
року" суми внесків суб'єктів господарювання, які застосовують особливі
форми оподаткування, які були сплачені ними у складі податків, але не були
зараховані на їх особові рахунки в цих органах, не вважаються
заборгованістю.

Представники сторін заперечили
можливість примирення, у зв'язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_4 р. закінчено підготовче
провадження, справу призначено до судового розгляду на ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Розглядом   наданих матеріалів  справи
встановлено :

ОСОБА_1,АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ
НОМЕР_1, зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ІНФОРМАЦІЯ_5 р. відділом з питань розвитку підприємництва, реєстрації та
ліцензування підприємницької діяльності Хмельницького міськвиконкому, про що
зроблено запис ІНФОРМАЦІЯ_6 р., у журналі обліку реєстраційних справ за НОМЕР_4
(свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи).

Підприємець є платником страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, згідно поданої
заяви перебуває на спрощеній системі оподаткування та сплачує фіксований
податок.

Відповідно до листа ДПІ у
Хмельницькому районі від ІНФОРМАЦІЯ_7 р. НОМЕР_5 в першому кварталі 2005 р.
приватним підприємцем сплачено фіксований податок у розмірі 150 грн.

Позивачем проведено розрахунок
належних до сплати сум фіксованого розміру страхового внеску з урахуванням
частини сплаченого фіксованого податку, про що складено акт НОМЕР_1 від
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Визначено фіксований розмір внеску за 1 квартал 2005 р., що
належить сплатити позивачу як різницю між фіксованим розміром страхового внеску
(248,82 грн.) та частиною фіксованого податку, сплаченого до бюджету (63,00
грн.) - 185,82 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. позивачем було
направлено відповідачу вимогу про сплату боргу за НОМЕР_3на суму 185,82 грн. Як
вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендоване)
НОМЕР_6, вимогу підприємцем отримано ІНФОРМАЦІЯ_8 р.

Оскільки заборгованість до
Пенсійного фонду України в сумі 185,82 грн. в добровільному порядку
відповідачем не сплачено, позивачем подано позов до суду.

Досліджуючи надані сторонами  докази, аналізуючи наведені  міркування
та  заперечення, оцінюючи  їх
в  сукупності, судом  враховується
наступне:

Відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування
регулюються Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”
№ 1058-IV від 09.07.2003 р. ( надалі Закону № 1058). Положеннями ст.5 вказаного
Закону встановлено, що визначення платників страхових внесків, порядок
нарахування, обчислення і сплати страхових внесків, порядок нарахування,
обчислення і сплати страхових внесків регулюються виключно цим Законом.

Згідно п.5 ст.14 та п.1 ст.15 Закону
страхувальниками та платниками страхових внесків є фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени
сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Враховуючи дані норми, не зважаючи
на те, що згідно Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” № 727 позивач обрав
особливий спосіб оподаткування та перейшов на спрощену систему оподаткування
шляхом сплати фіксованого податку, на нього стосовно сплати страхових внесків
поширюється дія Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”. При цьому, судом  не
приймаються до уваги доводи відповідача про те, що він не повинен
сплачувати  страхові внески згідно Закону
в силу дії Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва”, оскільки згідно з п.15
Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне  страхування” передбачено, що до відносин у
сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування до приведення
законодавства України у відповідність з цим Законом, дані нормативно - правові
акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Крім того, Указ Президента України
“Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” регулює податкові правовідносини, суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, згідно Указу звільнені
від сплати збору на обов'язкове держане пенсійне страхування, а не від сплати
страхових внесків. Однак, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування -це
платіж, який ст.14 Закону України “Про систему оподаткування” віднесено до
загальнодержавних податків  і зборів,
сплачується  в порядку, передбаченому
Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами”.
Натомість  згідно  ст.18 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” страхові внески є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому
цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових
платежів, що  складають систему
оподаткування, на ці внески не поширюється податкове  законодавство.

Враховуючи вищезазначене, позивач
виступає платником страхових внесків до солідарної системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом 6 ч.2 ст.17 Закону № 1058
на страхувальників покладено обов'язок нараховувати, обчислювати і сплачувати у
встановлений строк та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до п.п.4 п.8 Прикінцевих
положень Закону №1058 фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які
обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), на
період дії законодавчих актів з питань особливого оподаткування сплачують
страхові внески у порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Статтею 45 Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005р.”№ 2285 від 23.12.2004 р.  за період
з 01.01.2005 р. по 30.03.2005 р. встановлено фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб
- суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований, єдиний податок), та членів сімей зазначених осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Відповідно до ст.1 Закону України №
1058 та п.1.3 ст.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України (затверджено Постановою правління
Пенсійного фонду України 19.12.2003р №21-1 (зареєстровано в Міністерстві  юстиції України 16 січня 2004 р. за N
64/8663), надалі - інструкція №21-1, передбачено, що мінімальний страховий
внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, установлених Законом на
день отримання заробітної плати (доходу). За перший квартал 2005 р.
розмір мінімального страхового внеску становить 83,84 грн. за один календарний
місяць.

Положеннями статті 1 Закону України
„Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року” № 3583 від 16.03.2006 р.( надалі Закон №
3583) передбачено, що суми  внесків  до Пенсійного фонду України, Фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального
страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були  сплачені ними в складі податків згідно з
чинним законодавством України протягом 2004
року  -  I кварталу 2005 року, але не були зараховані
на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку з
застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час
Закону України "Про Державний бюджет України на 2005  рік" не вважати заборгованістю.

Позивачем, зважаючи на
вищезазначену норму Закону України № 3583 від 16.03.2006р., п.4 ч.8 Прикінцевих
положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», абз.8 п.8 ст. 45 Закону України «Про Державний бюджет України на
2005р." № 2285 від 23.12.2004 р., проведено розрахунок належних до сплати
сум фіксованого розміру страхового внеску з урахуванням частини фіксованого
податку, про що складено акт. При розрахунку позивачем враховано, що
відповідачем сплачено  150,00 грн. (50,00
грн. в місяць) фіксованого податку за 1 квартал 2005 р., з яких відповідно 63
грн. (по 21 грн. за місяць) складають внески до Пенсійного фонду України.
Відповідно позивачем визначено до сплати суму - 185,82 грн.

Нормами ст. 106 Закону № 1058
передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків
страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у
строки,  визначені  статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках,  передбачених частиною третьою статті 20 цього
Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків
(далі - недоїмка) і  стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Територіальні органи Пенсійного
фонду за формою і у строки, визначені управлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.  Вимога про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки.

У разі, якщо страхувальник, який
одержав вимогу територіального органу Пенсійного  фонду про сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки
разом з застосованою до нього фінансовою санкцією,  включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив
узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої
вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної
виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду чи господарського суду з
позовом  про стягнення недоїмки.

Позивачем відповідно до вимог
ст.106 Закону № 1058 виставлено відповідачу вимогу про сплату боргу за
НОМЕР_3на суму 185,82 грн. Як вбачається з повідомлення про вручення поштового
відправлення (рекомендоване) НОМЕР_6, вимогу підприємцем отримано ІНФОРМАЦІЯ_8
р.

Відповідно до ч.3 ст.106 Закону
№1058 у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про
сплату боргу, страхувальник узгоджує її з органами Пенсійного фонду, а в разі
неузгодження вимоги з органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги
в судовому порядку.

Відповідач із заявою про узгодження
вимоги до органів Пенсійного фонду не звертався. Заяви про оскарження вимоги в
судовому порядку не подавав, що не заперечується відповідачем.

Судом не приймаються доводи
відповідача про відсутність заборгованості по сплаті страхових внесків,
оскільки відповідно до ст. 2 цього Закону донарахування та фінансові  (штрафні) санкції до суб'єктів  господарської
діяльності,  які застосовують  особливі умови оподаткування,  обліку
та  звітності  щодо
сум  фактично сплачених
внесків  у  2004 р. - I кварталі  2005 р., не застосовуються, оскільки
позивачем не було проведено донарахування сум страхових внесків сплачених
позивачем у першому кварталі. 2005 р. у складі фіксованого податку та які не
поступили на рахунки ПФ України та не були прийняті рішення про нарахування
відповідних штрафних санкцій за їх не сплату.

Щодо посилань позивача на
розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2005 р. N 58-р ( 58-2005-р
) "Про деякі питання спрощеної системи оподаткування", то останнє
носить тимчасовий характер і було прийняте з метою нормалізації ситуації, яка
склалася при прийнятті окремих  норм  в
законах  України  "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" і "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", які  не вирішили до кінця питання встановлення
єдиного порядку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України суб'єктами
спрощеного оподаткування. Для врегулювання проблеми сплати страхових пенсійних
внесків суб'єктами спрощеного оподаткування Верховною Радою України прийнято
Закон України від 16 березня 2006 року N 3583-IV "Про вирішення питання
щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують
особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу
2005 року".

Як вбачається з матеріалів справи,
на підтвердження позовних вимог позивачем надано необхідні докази про наявність
заборгованості відповідача та вжиття заходів її стягнення з врахуванням вимог
Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Доводи відповідача спростовуються
вищенаведеним.

З огляду на викладене, позовні
вимоги обґрунтовані, підтвердженні матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94,
104, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні
положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В :

Позов управління Пенсійного фонду
України у м. Хмельницькому, м. Хмельницький до приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Хмельницький про стягнення 185,82 грн. заборгованості задоволити.

Стягнути з  приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України у м.
хмельницькому (м. Хмельницький, вул. Театральна, 12, )
185,82 грн. (сто вісімдесят п'ять гривень 82 коп.) заборгованості по страхових
внесках.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та
інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному
порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження
подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до
Житомирського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо
інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя
І.В. Грамчук

Віддрук. 3 прим.:1 -до
справи,2 -позивачу,3 -відповідачу.