ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2007 р.
№ 8/530

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
суддів
Кота О.В.,
Владимиренко С.В.,
Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу
Гаражно-будівельного кооперативу "Авіатор"

на рішення господарського суду м.Києва від 22 січня 2007 року
у справі                                       № 8/530

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Аспект-Транс" (далі –Товариство)

До
Гаражно-будівельного кооперативу "Авіатор" (далі –Кооператив)

Про
Стягнення 352 636,66 грн.

за участю представників:

позивача: Вітюк В.В.;

відповідача: Івановський І.Є., Осадчий А.П.;

встановив:

Рішенням господарського суду м. Києва (суддя Катрич В.С.) від 22 січня 2007 року у справі №8 /530 позов задоволено; стягнуто з Кооперативу  на користь Товариства 352 636,66 грн. основного боргу та судові витрати.

Кооператив звернувся до Вищого господарського суду України                  з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, оскільки ним при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та процесуального права та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським судом встановлено, що 19 листопада 2001 року             між Кооперативом та Товариством укладено договір № 12/01 про                  будівництво підземного двоповерхового гаражу на 145 машиномісць по вул. Андрющенка, 4-В, відповідно до п. 2.1 якого "замовник" доручає, а "генпідрядник" здійснює будівництво гаражів, згідно з затвердженою проектно-кошторисною документацією, здає робочій комісії та разом з "замовником" Державній комісії побудований гараж та передає на баланс відповідним експлуатаційним організаціям інженерні мережі.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона  (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за замовленням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 4.1 договору та враховуючи зміни встановлено, що завершення будівництва планується не пізніше 30 грудня 2006 року, при умові дотримання графіка фінансування будівельно-монтажних робіт.

Умовами договору передбачено, що "замовник" проводить щомісячні платежі "генпідряднику" за виконані роботи на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з огляду на те, що правовідносини між сторонами не припинились, а продовжують існувати, суд вважає, що до спірних правовідносин застосовується ЦК України, оскільки згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 352 636,66 грн. заборгованості по оплаті виконаних підрядних робіт за договором № 12/01 по будівництву підземного двохповерхового гаражу.

Частина 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, якщо поданих сторонами доказів недостатньо, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій  незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для  вирішення  спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

Для правильного вирішення спору господарському суду, враховуючи умови договору щодо оплати виконаних робіт необхідно встановити    наявність відповідних актів виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін; витребувати у відповідача докази оплати на протязі  п’ятиденного терміну з дня підписання актів.

Проте господарський суд необхідні документи і матеріали для правильного вирішення спору не витребував, надані сторонами докази не дослідив, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують вимоги позивача, які господарським судом задоволені в повному обсязі, а відтак неправильно застосував як норми процесуального так і матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення.

Рішення місцевого господарського суду вищевказаним вимогам не відповідає.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд зазначеного не врахували, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу гаражно-будівельного кооперативу "Авіатор" задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києва від 22 січня 2007 року у справі № 8/530 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя                                                                       О. Кот

судді                                                                      С. Владимиренко

С. Шевчук