ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2007                                                                                   Справа № 28/467-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого -  Тищик І. В. –доповідач,

суддів –Сизько І.А., Швець В.В.

при секретарі – Чоха Є.О.

за участю представників

позивача: Фуркаленко Л.В.

відповідача: Новицька О.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Теко”, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2007р. у справі № 28/467-06

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Теко”, м. Дніпропетровськ

до міського комунального виробничого підприємства „Дніпроводоканал”, м. Дніпропетровськ

про  розірвання договору та стягнення 38009,09 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2007р. у справі № 28/467-06 (суддя Манько Г.В.) позовні вимоги задоволені частково; договір №1031 від 04.01.2003р., укладений між сторонами у справі, розірвано. В частині стягнення заборгованості у сумі 38009,09грн. у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач –ТОВ „Теко”, звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині відмови у позові щодо стягнення суми заборгованості та прийняти нове рішення в даній частині.

При цьому скаржник посилається на те, що господарським судом першої інстанції порушено (не застосовано) норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини: ст. 1212 ЦК України та ст. 48 Закону України „Про власність” щодо захисту судом права власності ТОВ „Теко” щодо помилково перерахованих грошових коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив доводи скаржника та послався на листи філії ВАТ „Дніпрометиз (ДМВО)”, в яких повідомлялося про переіменування ТОВ „Теко” в підприємство „Філія ВАТ „Дніпрометиз” та містилися вимоги про переоформлення на останнього договору водопостачання. Відповідач послався на те, що у лютому позивач продовжував виконувати умови договору і не мало наміру розірвати договір №1031.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 30.05.07р.

У судовому засіданні 30.05.07р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи, 04.01.2003р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №1031 на надання послуг водопостачання та водовідведення, на підставі якого і у відповідності до якого сторони діяли протягом 2003-2005 років.

Додатковою угодою №2 від 11.10.04р. до вказаного договору сторони змінили порядок розрахунків за договором (п.5.3 договору) та узгодили наступне: розрахунковий період оплати послуг водопостачання та водовідведення –один календарний місяць; абонент зобов’язаний здійснювати 100% передоплату послуг; остаточний розрахунок здійснювати до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Позивачем на рахунок відповідача у січні 2006р. було перераховано 20 000грн. (пл. дор. №42 від 17.01.2006р.), у лютому 2006р. –35 000грн. (пл..дор.№113 від 13.02.2006р.). Відповідно до умов договору вказані платежі являються попередньою оплатою послуг водопостачання та водовідведення за лютий та березень 2006 року.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків (а.с.27) станом на 26.02.06р. за відповідачем рахувалася заборгованість на користь позивача у сумі 38009,09 грн.

Позивач вимагає повернення зазначеної суми як помилково сплаченої; натомість відповідач вважає останню платою за послуги водопостачання та водовідведення за лютий 2006р.

Таким чином, сторони не дійшли спільної точки зору щодо надання (отримання) відповідних послуг у лютому 2006р.

Відповідно до п. 5.1 договору підставою для проведення розрахунків за надані послуги являються рахунки Водоканалу.

Рахунок на оплату зазначених послуг за лютий 2006р. виданий не позивачу, а філії відкритого акціонерного товариства „Дніпрометиз (ДМВО)”, тобто, іншій особі з іншими платіжними реквізитами  (а.с.84).

Таким чином, з матеріалів справи убачається:

- у січні 2006р. основні фонди (будівлі, споруди, обладнання тощо) ТОВ „Теко” у повному обсязі реалізовані ВАТ „Дніпрометиз” (ДМВО)” та його структурним підрозділам на підставі договорів від 03.01.06р., 10.01.06р. ;

- рахунок на оплату послуг з водопостачання та водовідведення за лютий 2006р. виданий відповідачем іншій особі - філії ВАТ  „Дніпрометиз” (ДМВО)”;

-          докази надання позивачу послуг у лютому 2006р.відсутні;

- докази щодо перетворення підприємства-позивача у філію ВАТ „Дніпрометиз” (ДМВО) також відсутні.

Листи філії ВАТ „Дніпрометиз” (ДМВО) від 19.01.06р. №4-02/5, від 06.02.06р. №4-02/19, на які посилається відповідач, не можуть вважатися належними доказом, який підтверджує факт перетворення ТОВ „Теко” у філію ВАТ „Дніпрометиз” (ДМВО), оскільки вказані листи підписані не Шевченко Ю.М. (підписи якого містяться на договорах, додаткових угодах, довіреностях, які знаходяться в матеріалах справи ), а особою, посадове положення якої встановити не вважається за можливе.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування відповідно до ст. 34 ГПК України.

На підставі ст. 48 Закону України „Про власність” та ст.1212 Цивільного кодексу України кошти, безпідставно отримані відповідачем, належить повернути позивачу.  Позов в частині стягнення суми 38 009,09 грн. підлягає задоволенню.

Висновок господарського суду щодо розірвання договору №1031, укладеного між сторонами, є правомірним і сторони не заперечують проти рішення суду в даній частині.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що господарським судом неповно з’ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого висновки, викладені у рішенні суду, частково не відповідають обставинам справи та чинному законодавству. Апеляційна скарга позивача належить задовольнити та змінити рішення господарського суду. Витрати по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги належить покласти на відповідача.

На  підставі наведеного, керуючись ст.ст. 49, 101, 103 –105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Теко” задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.07р. у справі № 28/467-06 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити.

Розірвати договір №1031 від 04.01.2003 р. на надання послуг водопостачання та водовідведення, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Теко” та Міським комунальним виробничим підприємством „Дніпроводоканал”.

Стягнути з Міського комунального виробничого підприємства „Дніпро водоканал” (м. Дніпропетровськ, вул. Красна,21А, р/р 7141в Жовтневому безбалансовому відділенні Обласної філії УСБ, МФО 305017, ОКПО 03341305) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Теко” (м. Дніпропетровськ, вул.. Краснозаводська,1, р/р 8001 в КБ „Приватбанк” м. Дніпропетровськ, МФО 305299, ОКПО 13473160) 38 009,09 грн. заборгованості, 697,15 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя                                                                    І.В.Тищик

Судді                                                                                            І. А.Сизько

В.В.Швець