ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" березня 2007 р.
Справа № 12/309.

За позовом Дочірньої компанії ”Газ України” Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України” м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ”Чернівцігаз” м. Чернівці

про стягнення 296480,88 грн.

Суддя                                                               Бутирський А.А.

Представники:

Від позивача –Миронов С.І. –начальник юридично-договірного відділу (довіреність від 19.12.2006 року)

Від відповідача –не з’явився

В засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ: Дочірня компанія ”Газ України” Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України” м.Київ звернулася з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ”Чернівцігаз” м. Чернівці про стягнення 296480,88 грн. заборгованості, у тому числі: 245031,20 грн. основного боргу, 26952,49 грн. пені, 14399,31 грн. збитків, заподіяних інфляцією та 10097,88 грн. 3 % річних, що виникли внаслідок невиконання відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Чернівецької області від 06.10.2004 року у справі № 7/137.

Відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, однак у відзиві проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що даний спір вже був предметом судового розгляду і провадження у справі підлягає припиненню. Крім того, відповідач зазначає, що позивач зобов’язаний був звернутися до Державної виконавчої служби про примусове виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв’язку з неявкою відповідача.

Розглянувши подані документи, з’ясувавши фактичні обставини справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 06.10.2004 року у справі №7/137 затверджено мирову угоду, згідно якої сторони розстрочили борг у сумі 3702736,63 грн. шляхом щомісячного платежу до першого числа місяця у сумі 30856,15 грн. з 01.10.2004 року по 01.10.2014 року.

Згадана ухвала суду до Державної виконавчої служби не пред’являлась.

Згідно підпункту 7 пункту 1 ухвали суду сторони узгодили, що судові витрати у розмірі 1818,00 грн. покладаються на відповідача і сплачуються останнім у 10-денний термін з моменту затвердження мирової угоди. Судові витрати у справі № 7/137 сплачені відповідачем 29.10.2004 року.

Судовим слуханням встановлено, що, починаючи з січня 2006 року, відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки за мировою угодою. Зокрема, заборгованість, яка підлягала сплаті 01.01.2006 року, сплачена 26.01.2006 року, заборгованість, яка підлягала сплаті 01.02.2006 року, сплачена 20.02.2006 року, заборгованість, яка підлягала сплаті 01.03.2006 року, сплачена 20.03.2006 року. Починаючи з квітня 2006 року, розстрочена заборгованість не сплачується відповідачем взагалі.

За таких обставин справи, позов підлягає задоволенню частково з заступних підстав.

Уклавши мирову угоду, яка затверджена судом, відповідач взяв на себе грошове зобов’язання сплачувати до першого числа місяця 30856,15 грн. з 01.10.2004 року по 01.10.2014 року. Дане зобов’язання відповідач виконував неналежним чином.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво-чи багатостороннім право чином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочини відрізняються від інших юридичних фактів, тим що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов'язків.

Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації правовідносин, так водночас і підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин.

Отже, укладена та затверджена Господарським судом Чернівецької області мирова угода відповідає вищезазначеним положенням, а тому є таким правочином, який відповідно до законодавства України повинен бути виконаний належним чином і відповідно до умов укладеної угоди.

Крім того, у разі ухилення однією із сторін від виконання мирової угоди, наказ про примусове виконання не може бути  видано, оскільки провадження зі справи господарським судом припинено і у цьому випадку позивач не позбавленим права звернутись на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Судовим слуханням встановлено, що відповідач не виконував умови мирової угоди і тому з нього слід стягнути 245031,20 грн. боргу за квітень-листопад 2006 року.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом і тому з відповідача стягується 14399,31 грн. збитків, заподіяних інфляцією та 3125,76 річних за прострочку оплати реструктуризованої заборгованості у січні-березні 2006 року та за несплату згаданої заборгованості у квітні-листопаді 2006 року.

У частині стягнення 6972,12 грн. річних слід відмовити, оскільки позивачем допущено арифметичну помилку при підрахунку річних.

У стягненні 26952,49 грн. пені суд теж відмовляє, виходячи з того, що пеня є видом забезпечення виконання зобов’язання. Згідно частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання вчиняється у письмовій формі, а ухвалою про затвердження мирової угоди не передбачалося стягнення з відповідача пені за прострочення оплати.

Доводи відповідача щодо припинення провадження у справі не беруться до уваги судом через те, що предметом спору у справі № 7/137 було стягнення заборгованості на підставі угоди про поставку газу, тоді як у справі 12/309 позивачем заявлено вимогу про стягнення розстроченої за мировою угодою суми боргу та нарахованій на розстрочену суму боргу пені, річних та збитків, заподіяних інфляцією. З приводу обов’язку позивача звернутися до виконавчої служби про примусове виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, суд зазначає, що позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту порушеного права, а чинне законодавство не передбачає підстави для відмови у позові за наявності ухвали суду про затвердження мирової угоди.

Судові витрати віднести на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації ”Чернівцігаз”, код 03336166, м. Чернівці, вул. Вінніченка, 9-А на користь Дочірньої компанії ”Газ України” Національної акціонерної компанії ”Нафтогаз України”, код 31301827, м.Київ, вул. Шолуденко, 1 - 245031,20 грн. основного боргу, 14399,31 грн. збитків, заподіяних інфляцією, 3125,76 річних, 2625,56 грн. державного мита та 104,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          У решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку, передбаченого для оскарження, а у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя
А.А. Бутирський