ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.
№ 35/166

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від

13.02.2007р.

у справі
господарського суду
№ 35/166
Дніпропетровської області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго"

до
Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Кредит-Дніпро"

про
визнання недійсним договору застави та застосування наслідків недійсності правочинів

за зустрічним позовом

Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Кредит-Дніпро"

до
Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго"

про
визнання договорів застави дійсними та такими, що підлягають виконанню

за участю представників

- позивача:
не з'явився

- відповідача:

Остапенка Є.С. (довіреність №63 від 21.05.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2005р. зустрічна позовна заява Закритого акціонерного товариства комерційного банку “Кредит-Дніпро” №6/11-6550 від 31.08.2005р. повернута без розгляду з посиланням на п.4 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.10.2005р. зазначена ухвала скасована, а справу постановлено повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2005р., в порушенні касаційного провадження з перегляду якої ухвалою Верховного Суду України від 23.02.2006р. відмовлено, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.10.2005р. в справі №35/166 Господарського суду Дніпропетровської області в частині вказівки в її резолютивній частині щодо повернення справи до Господарського суду Дніпропетровської області скасовано, а справу постановлено передати на розгляд місцевого господарського суду. В іншій частині вказану постанову суду залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2006р., залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2006р. позовну заяву Корпорації "Науково-виробнича інвестиційна група "Інтерпайп", яка заявила самостійні вимоги на предмет спору, повернуто без розгляду з посиланням на приписи п.п.4, 10 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Верховного Суду України від 29.06.2006р. повторну касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Кредит-Дніпро" на постанову Вищого господарського суду України від 14.12.2005р. повернуто без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2006р. касаційну скаргу Корпорації “Науково-виробничої інвестиційної групи “Інтерпайп” залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2006р. у справі №35/166 Господарського суду Дніпропетровської області –без змін.

Оскарженою постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Герасименко І.М., суддів Ясир Л.О., Пруднікова В.В.) залишено без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2006р. (суддя Широбокова Л.П.), яким в задоволенні первісного позову відмовлено; вимоги зустрічного позову про визнання договорів такими, що підлягають виконанню сторонами залишено без розгляду; в решті зустрічного позову відмовлено.

В своїй касаційній скарзі позивач за первісним позовом просить вказані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" скасувати, визнати недійсними Договори застави №261104-З від 26.11.2004р., №291104-З від 29.11.2004р., №301104-З від 30.11.2006р., №011204-З від 01.12.2004р., укладені між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Кредит-Дніпро" і Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", стягнути з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Кредит-Дніпро" на користь Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" 135 201 558, 21 грн. номінальної вартості векселів, переданих під заставу а також стягнути з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Кредит-Дніпро" (далі Банк) на користь Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (далі Товариство) судові витрати, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.92, 97, 99, 191, 203, 215, 216, 241 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.20 Закону України "Про заставу".

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

За клопотанням позивача розгляд справи неодноразово відкладався, однак позивач не використав наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні, про причини його неявки не повідомив суд касаційної інстанції.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 30.01.2003р. між сторонами був укладений договір №300103-Л про надання кредитної лінії та додаткові угоди до нього №280104 від 28.01.2004р., №011204 від 01.12.2004р. та №011204 від 01.12.2004р.

Забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення договорів застави №261104-З від 26.11.2004р., №291104-З від 29.11.2004р., №301104-З від 30.11.2004р., №011204-З від 01.12.2004р.

Предметом договору застави №261104-З від 26.11.2004р. є передача в заставу векселів №2194, №2198, №2199, №2195, №2196, №2197, №2201, номінальною вартістю 28 225229 грн., векселедавець ЗАТ "ЦЕК", дата оплати векселів –31.03.2009р., заставна вартість 950 920, 74 грн.

Предметом договору застави №291104-З від 29.11.2004р. є передача в заставу векселів №2200, №2210, №2212, №2211, №2193, №2209, №2208 номінальною вартістю 35 776 936, 13 грн., векселедавець ЗАТ "ЦЕК", дата оплати векселів –31.03.2009р., заставна вартість 1 205 339, 52 грн.

Предметом договору застави №301104-З від 30.11.2004р. є передача в заставу векселів №2203, №2204, №2205, №2206, №2207, №2213, №2214, №2215 номінальною вартістю 36 199 393, 08 грн., векселедавець ЗАТ "ЦЕК", дата оплати векселів –31.03.2009р., заставна вартість 1 219 573, 92 грн.

Предметом договору застави №011204-З від 01.12.2004р. є передача в заставу векселів №2216, №2217, №2218, №2219, №2220, №2221, №2222 номінальною вартістю 35 000 000 грн., векселедавець ЗАТ "ЦЕК", дата оплати векселів –31.03.2009р., заставна вартість 1 179 165, 82 грн.

Вказані договори аналогічні за своїми умовами.

Зазначені прості векселі позивач за первісним позовом передав відповідачеві за первісним позовом, про що сторонами складено чотири акти приймання-передачі від 01.12.2004р.

Оспорювані договори від імені позивача за первісним позовом підписано директором з фінансів та економіки Томасік Ц.Е. на підставі довіреності, яка була чинною на час укладання договорів застави.

Позивач за первісним позовом вважаючи що договір застави №261104-З від 26.11.2004р. невідповідає Законам України "Про заставу" та "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а також його Статуту, відсутність у особи, яка підписала договір з його сторони відповідних повноважень, звернувся до господарського суду із позовною заявою в якій просив визнати зазначений договір застави недійсним та стягнути з відповідача за первісним позовом номінальну вартість переданих в заставу векселів в сумі 28 225 229 грн., та стягнути з нього на користь відповідача за первісним позовом частину погашеного за рахунок проданих векселів кредиту в сумі 950 920, 74 грн. В процесі розгляду справи позивач за первісним позовом надав заяву №1 від 29.07.2005р. про зміну предмету позовних вимог та просив визнати недійсними договори застави №261104-З від 26.11.2004р., №291104-З від 29.11.2004р., №301104-З від 30.11.2004р., №011204-З від 01.12.2004р. та стягнути з відповідача за первісним позовом номінальну вартість переданих в заставу векселів в сумі 135 201 558, 21 грн.

В свою чергу відповідач за первісним позовом звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати договори застави №261104-З від 26.11.2004р., №291104-З від 29.11.2004р., №301104-З від 30.11.2004р., №011204-З від 01.12.2004р. дійсними та такими, що підлягають виконанню сторонами як укладені з дотриманням вимог чинного законодавства.

Місцевий господарський суд відмовляючи в первісному позові виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання договорів застави недійсними з підстав підписання неповноважним представником та несхвалення їх Спостережною радою Товариства, а також застосування наслідків недійсності правочину.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом; у випадках, встановлених Цивільним кодексом України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним; спірні договори застави є оспорюваними правочинами та не підлягають визнанню дійсними в судовому порядку; позивач за зустрічним позовом не вказав, який саме обов'язок за цими договорами застави не виконано відповідачем за зустрічним позовом та який підлягає виконанню в примусовому порядку, а відтак місцевий господарський суд дійшов до висновків про наявність правових підстав для залишення без розгляду вимог про визнання договорів підлягаючими виконанню та відмови в решті зустрічного позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду зазначивши також в своїй постанові, що дійсність оспорюваних угод витікає з форми та змісту цих угод.

Відповідно до п.1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з касаційної скарги особа що її подала просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", визнати недійсними Договори застави №261104-З від 26.11.2004р., №291104-З від 29.11.2004р., №301104-З від 30.11.2006р., №011204-З від 01.12.2004р., укладені між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "Кредит-Дніпро" і Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", стягнути з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Кредит-Дніпро" на користь Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" 135 201 558, 21 грн. номінальної вартості векселів, переданих під заставу а також стягнути з Закритого акціонерного товариства комерційного банку "Кредит-Дніпро" на користь Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" судові витрати, посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.92, 97, 99, 191, 203, 215, 216, 241 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.20 Закону України "Про заставу".

Однак касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.6 ст.20 Закону України "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до частини першої ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Частиною першою ст.215 вказаного Кодексу визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, встановлених частиною першою статті 203 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції відзначає що зазначена в касаційній скарзі правова норма, а саме ч.6 ст.20 Закону України "Про заставу", не визначає недійсність договорів застави, укладених без дотримання вимог цієї норми, а тому відсутність в договорах положень про здійснення реалізації предмету застави лише за рішенням суду не впливає на дійсність договорів, оскільки стосується порядку виконання договору, та вказує на те, що звернення стягнення на предмет застави повинно бути здійснене відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо посилань в касаційній скарзі на те, що договори застави є недійсними оскільки підписані неповноважним представником, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судами довіреність на особу, яка підписала спірні договори з боку позивача за первісним позовом містить повноваження щодо підписання кредитних договорів і договорів застави та була чинною на час укладання спірних договорів застави.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних висновків судів.

Крім того, згідно приписів ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою, правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Частиною другою цієї норми визначено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Судами ж встановлено, що позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття правочинів до виконання, що вбачається, зокрема, з дій щодо передачі векселів в заставу, погашення кредиту за договором кредитної лінії, що свідчить про схвалення вказаних договорів застави позивачем за первісним позовом.

Щодо посилань позивача на те, що договори застави є недійсними оскільки не схвалені Спостережною радою Товариства, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.89 ГК України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Аналогічне положення містить і ч.1 ст.23 Закону України “Про господарські товариства”.

Згідно ст.ст.41, 47 цього Закону, вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства, а виконавчим органом, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, - правління або інший орган, передбачений статутом. При цьому, роботою правління керує голова правління.

З аналізу норм вказаного закону вбачається, що погодження умов угод Спостережною радою є внутрішнім порядком діяльності Товариства та не може впливати на дійсність укладених угод.

Таким чином з урахуванням викладеного, та положень ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, суд касаційної інстанції відзначає що Закон України “Про господарські товариства” не містить таких підстав для визнання недійсними договорів застави, як відсутність погодження умов угод Спостережною радою Товариства.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи суд касаційної інстанції відзначає, що спірні договори були укладені у 2004р. і, як вже зазначалось, позивач вчинив дії що свідчать про прийняття правочинів до виконання, що свідчить про схвалення вказаних договорів застави позивачем за первісним позовом, протягом тривалого часу за наслідками здійснення фінансово-господарської діяльності Товариства вказані договори не оспорювались позивачем.

Крім того, сума за договорами застави не перевищує обумовлені Статутом 10% від вартості основних фондів, що знаходяться на балансі Товариства.

До того ж затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства згідно приписів ст.41 ч.5 п.і Закону України “Про господарські товариства”, з урахуванням інших положень цього Закону, може належати лише до компетенції загальних зборів товариства.

З матеріалів справи вбачається що суд апеляційної інстанції в порядку ст.ст.43, 47, 43, 101 ГПК України у їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази.

Відтак, матеріали справи не дають підстав для висновку щодо порушення суб'єктивного цивільного права Товариства, яке потребує правового захисту. Навпроти, звернення до суду з даним позовом фактично є намаганням Товариства покласти на Банк несприятливі правові наслідки через невиконання самим позивачем свого обов'язку.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р. у справі №35/166 Господарського суду Дніпропетровської області –без змін.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало