ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.07                                                                                        Справа №  26/79/07-8/170д/07

Суддя

Позивач
Відкрите акціонерне товариство “Запоріжжяобленерго”, м. Запоріжжя

Відповідач
Комунальне підприємство “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 11”, м. Запоріжжя

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:
Козак Т.В., дов. № 181 від 29.09.2006 р.

Відповідача:
Цебенко П.П., дов. № 417-01/11 від 18.05.2006 р.

Розглядаються позовні вимоги про внесення змін у договір № 26/4-05 про розрахунок за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, укладений сторонами по справі 07.06.2006 року.

В засіданні оголошувалися перерви до 15.05.2007 р., 18.05.2007 р., 22.05.2007 р.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні 22.05.2007 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові та обґрунтовує їх з посиланням на ст. 188 ГК України, ст. 651 ЦК України та Правила користування електричною енергією. В обґрунтування позову зазначає, що 26.04.2005 року КП “ВРЕЖО № 11” звернулось до ВАТ “Запоріжжяобленерго” з пропозицією укласти договір № 26/4-05 про розрахунок за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання. ВАТ “Запоріжжяобленерго” підписало договір з протоколом розбіжностей. Розбіжності, які виникли при укладанні договору, стосувалися встановлення відповідальності за збереження приладів обліку, розташованих на сходових клітинах у багатоповерхових будинках. При укладанні договору сторони керувалися діючим на той час законодавством, а саме Примірним договором про розрахунок житлових організацій та підприємств Міненерго за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання, затвердженим Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 28.09.1999 р. № 235, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 р. за № 863/4156, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, Правилами користування електричною енергією, у редакції затвердженій постановою НКРЕ України 22.08.2002 р. № 928, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.11.202 р. за № 903/7191, якими встановлено відповідальність за збереження приладів обліку, розташованих на сходових клітинах у житлових будинках.  22 червня 2005 року господарським судом Запорізької області порушено провадження по справі № 22/187д за позовом КП “ВРЕЖО № 11” до ВАТ “Запоріжжяобленерго” про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладанні договору.

17 жовтня 2005 р. Національна комісія з регулювання електроенергетики України Постановою № 910, зареєстрованою в Міністерстві юстиції 18.11.2005 р. за № 1399/11679 затвердила нову редакцію Правил користування електричною енергією, які, відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 03.10.1992 р. № 493/92 “Про державну реєстрацію нормативно-правових актів Міністерств та інших органів виконавчої влади”, набрали чинності 28.11.2005 р. Розділом 12 “Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів” ПКЕЕ № 910, що є новелою законодавства в галузі електроенергетики, передбачено, зокрема, відповідальність за прилади обліку, які розташовані на території населеного пункту (п. 12.13 ПКЕЕ № 910).

13 лютого 2006 року господарський суд Запорізької області прийняв рішення по справі №22/187д, яким позов задовольнив. 07 червня 2006 року постановою Запорізького апеляційного господарського суду рішення від 13.02.2006 р. по справі № 22/187д залишено без змін, апеляційну скаргу ВАТ “Запоріжжяобленерго” –без задоволення. Вирішуючи спірні питання судові органи обох інстанцій надавали правову оцінку та керувалися Примірним договором, ПКЕЕдН, ПКЕЕ № 928. Суди ані першої, ані другої інстанції не прийняли до уваги та не надали правової оцінки ПКЕЕ № 910, які набрали чинність на той час, і приймали рішення без врахування вимог зазначеної норми права.

Підставою для внесення змін у договір ВАТ “Запоріжжяобленерго” вважає наявність обставин, викладених у гіпотезі ст.. 651 ЦК України. Так, постановою НКРЕ від 17.10.2005р. № 910 “Про внесення змін до Правил користування електричною енергією”,  закріплено обов’язок суб’єктів господарювання, на яких поширюється дія Правил, протягом трьох років від дати набрання чинності цією постановою привести взаємовідносини між собою у відповідність до вимог Правил. Зазначений нормативно-правовий акт є актом цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК України, отже, існує вимога закону про приведення правовідношень суб’єктів господарювання у відповідність до ПКЕЕ № 910.

Пункт 1.2 ПКЕЕ № 910 зазначає, що до населеного пункту відноситься –юридична особа (власник) електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об’єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту.  Відповідач по справі –КП “ВРЕЖО № 11” відноситься до населеного пункту, та відповідно до п. 12.13 ПКЕЕ № 910, повинен нести відповідальність за збереження приладів обліку, установлених на території населеного пункту.

Позивач просить доповнити договір № 26/4-05 пунктами у наступній редакції:

П.3.4.5. Виконавець несе відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку та пломб на засобах обліку, встановлених на його території (п. 12.13 ПКЕЕ), у повному розмірі фактично завданих збитків та/або встановленому “Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією”, затверджених постановою НКРЕ України від 04.05.2006 р. № 562;

П. 3.4.6. Виконавець разом із Замовником складають “Акт розрахункових засобів обліку, що розташовані на території Виконавця” (надалі –Акт), який є невід'ємною  частиною договору, протягом 20 днів з дати підписання цієї додаткової угоди, для чого кожна із сторін направляє свого представника для участі у складанні Акту. Про дату складання Акту Замовник письмово повідомляє Виконавця. У випадку відмови Виконавця приймати участь у складанні акту, або не направлення представника, акт складається Замовником та направляється Виконавцю рекомендованим листом за юридичною адресою.

П. 3.4.7. Виконавець повинен розглянути і підписати Акт у термін, що не перевищує10 днів з дати надіслання Акта. У разі невиконання цього обов’язку Акт вважається прийнятим у редакції Замовника.

П. 3.4.8. Забезпечувати присутність представника власника будинку під час робіт на електролічильниках, установлених на розподільчих щитках у загальнодоступних місцях, та для підписання акта приймання електролічильників та пломб на них на збереження.

П.3.4.9. Розрахункові засоби обліку, що встановлюються Замовником на території Виконавця у період дії цього договору, фіксуються Актом в порядку встановленому п. 3.4.6 та п. 3.4.7 договору у термін не пізніше ніж 15 днів з дати направлення листа Виконавцю про направлення свого представника.

Також позивач просить внести зміни у договір № 26-4/05 від 07.06.2006 р. про розрахунок за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання у пункт 3.4.4, виключивши друге та третє речення.

Відповідач заявлені позовні вимоги вважає безпідставними. У запереченнях на позов вказує, що договір, внесення змін до якого є предметом позову, було укладено за рішенням господарського суду Запорізької області від 13.02.2006 р. по справі № 22/187д, вказане рішення залишено без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 07.06.2006 р. Спір, що виник при укладанні договору стосувався передусім договірних умов, якими встановлювався обов’язок відповідача здійснювати збереження по квартирних приладів обліку встановлених на сходових клітках. Під час розгляду переддоговірного спору було встановлено, що на відповідача безпідставно положеннями проекту договору було покладено відповідальність за пошкодження або втрату приладів обліку. Посилання позивача по положення п 12.13 Правил користування електричною енергією в редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 р. № 910 є безпідставним. По-перше, вказана редакція Правил набрала чинності до винесення судом першої інстанції рішення по спору. По-друге, відповідач не відповідає критеріям встановленим до такого учасника правовідносин з користування електричною енергією, як населений пункт. Так, населений пункт це юридична особа –споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організацію, в господарському віданні якої є електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту (п. 1.2 Правил).

Споживачі населеного пункту –населення, електроустановки якого приєднанні до технологічних електричних мереж населеного пункту та яке розраховується за використану електроенергію з населеним пунктом. Відповідач не є організацією, яка є власником електроустановок населеного пункту або уповноваженою власником організацією, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту, з яким населення здійснює розрахунки за використану електричну енергію. Учасником вказаних відносин є позивач, який безпосередньо укладає договори про користування електричною енергією відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357, отримує від населення платежі.

В розділі 12 Правил “Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів” встановлено в п 12.1, що електрична енергія постачається населеному пункту на підставі договору про постачання електричної енергії. Точка продажу електричної енергії населеному пункту встановлюється на межі балансової належності електроустановок цього населеного пункту (п.12.2).

Згідно п. 12.3 Правил населений пункт на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб споживачів населеного пункту, для технічних цілей та інших потреб населеного пункту. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується населений пункт. Відповідно до умов договору відповідачем не здійснюється такої закупівлі. Відповідач не підпадає під таку категорію суб’єктів правових відносин по користуванню електричною енергією як населений пункт. Тому, посилання позивача на п.12.13 розділу 12 Правил не можна вважати обґрунтованим.

Заслухавши представників, вивчивши наявні матеріали, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок наступного:

Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою  стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Позивач зазначає, що внаслідок внесення змін до ПКЕЕ постановою НКРЕ України від 17.10.2005 р. № 910, усі суб’єкти господарювання протягом трьох років повинні привести відповідні взаємовідносини між собою у відповідність до вимог Правил. Це є підставою привести договір про розрахунок за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання у відповідність до вимог Правил шляхом внесення змін до договору.

Як встановлено судом, договір № 26/4-05 про розрахунок за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання укладено сторонами за рішенням від 13.02.2006 р. господарського суду Запорізької області, яким у справі № 22/187д розглянуті розбіжності, що виникли у сторін при укладенні договору. Судом у зазначеній справі розглядалися розбіжності, сутність яких складали межі відповідальності замовника (ВАТ “Запоріжжяобленерго”) та виконавця (КП “ВРЕЖО №11”) за збереження розрахункових засобів обліку електроенергії, встановлених на сходових клітинах житлових будинків, які обліковують спожиту споживачами (населенням) електричну енергію. Судом визнані необґрунтованими посилання ВАТ “Запоріжжяобленерго” на п. 4.10 ПКЕЕ (в редакції постанови НКРЕ України № 928 від 22.08.2002 р.), з посланнями на те, що законодавством України не врегульовано питання права власності на прилади обліку електроенергії на сходових клітинах.

З набранням чинності ПКЕЕ в редакції постанови НКРЕ України № 910 від 17.10.2005 р. Правила регулюють особливості постачання електричної енергії для населених пунктів. Згідно Правил –населений пункт –це юридична особа-споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об'єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту. Термін “населений пункт” визначений також у Порядку застосування тарифів на електричну енергію, що відпускається населенню і населеним пунктам (в редакції постанови НКРЕ України від 20.07.2006 р.). Відповідно до п. 2.1 для цілей цього Порядку до населених пунктів відносяться споживачі, які розраховуються з енергопостачальною організацією за загальним розрахунковим лічильником за електроенергію, яка споживається  населенням  для  різних  побутових потреб у житлових будинках, квартирах, гуртожитках, для потреб особистих підсобних господарств, присадибних і садових ділянок, дач, освітлення гаражів та боксів для особистих автомобілів, човнів, а також установи виконання покарань і лікувально-трудові профілакторії, слідчі  ізолятори.

Таким чином, населений пункт –це споживач (особа, якою укладено договір на використання електричної енергії), який на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника з метою її подальшого використання споживачами населеного пункту для задоволення комунально-побутових потреб, технічних цілей та інших потреб населеного пункту. Як зазначили представники  сторін у судовому засіданні, договору про закупівлю електричної енергії у постачальника з метою її подальшого використання споживачами –населенням позивачем та відповідачем по справі не укладалось. Тобто, на даний час відповідач –КП “ВРЕЖО № 11” не набув статусу населеного пункту.

Розділом 12 ПКЕЕ передбачено виконання постачальником електричної енергії та споживачем, що набув статусу “населений пункт” низки заходів для врегулювання передбачених зазначеним розділом правовідносин. Тому суд вважає безпідставними та хибними відокремлення позивачам одного із пунктів Правил –п. 12.13 та перенесення його приписів до договору про розрахунок за обслуговування внутрішньобудинкових систем електропостачання (який укладено на підставі приписів ПКЕЕ в редакції постанови НКРЕ України № 928), без врегулювання інших необхідних умов, передбачених розділом 12 ПКЕЕ в редакції, чинній на даний час.

З зазначених у заяві підстав в задоволенні позову відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                                І.А. Попова

Рішення підписано 07 червня 2007 року.