донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.06.2007 р.                                                                                                       справа №39/71

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Акулової  Н.В.

суддів
Гези  Т.Д. , Діброви  Г.І.

за участю представників сторін:

від позивача:
Мотрончук Д.П., представник за дов. №92
від 28.03.2007 року,

від відповідача:
Гончар М.М., представник за дов. №б/н
від 02.01.2007 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Профіт" м.Нікополь

на рішення господарського суду

Донецької області

від
16.04.2007 року

по справі
№39/71 (суддя Морщагіна Н.С.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Профіт" м.Нікополь

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Цивільбуд" м.Донецьк

про
стягнення 1 224 грн. 68 коп

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Профіт" м.Нікополь Дніпропетровської області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цивільбуд" м.Донецьк про стягнення суми           1 224 грн. 68 коп., у тому числі основний борг 1 167 грн. 17 коп., пеня 57 грн. 51 коп.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач заявою б/н від 02.04.2007 року просить зменшити позовні вимоги з підстав допущеної помилки при розрахунках пені, з                             1 224 грн. 68 коп. до 1 218 грн. 20 коп. та стягнути суму основного боргу –1 167 грн. 17 коп., пені –51 грн. 03 коп. (а.с.32).

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач заявою б/н б/д просить стягнути суму заборгованості в розмірі 1 167 грн. 17 коп. (а.с.40).

Суд першої інстанції розглянув позовні вимоги з урахуванням останніх уточнень.

Рішенням від 16.04.2007 року господарський суд Донецької області (суддя              Морщагіна Н.С.) відмовив в позовних вимогах Товариству з обмеженою відповідальністю “ВКФ “Профіт” м.Нікополь Дніпропетровської області.

-2-

Рішення мотивовано тим, що між сторонами була досягнута усна домовленість, щодо поставки продукції; відповідачем на адресу позивача направлено лист-заявку №01-301             від 31.05.2006 року, відповідач виставив рахунок від 01.06.2006 року із зазначенням кількості продукції та її вартості (з ПДВ), з урахуванням залізничного тарифу та плати за подачу вагонів, відповідачем рахунок оплачено і за фактом оплати позивачем проведено відвантаження продукції; договір між сторонами у письмовій формі не укладався; за досягнутою домовленістю позивач зобов’язався поставити відповідачу щебінь гранітний фракції 5-20 мм у кількості 4 залізничних полувагонів –200 куб. м., а відповідач у свою чергу зобов’язався сплатити вартість продукції з ПДВ згідно виставленого позивачем рахунку на оплату, при цьому сторони обумовили, що до складу ціни продукції входить, у тому числі, і витрати на транспортування залізничним транспортом –залізничний тариф та плата за подачу вагонів; на виконання зазначеної угоди відповідач сплатив визначену в рахунку фактурі №СФ-001069 від 01.06.2006 року вартість продукції в сумі                                  14 040 грн. 00 коп., у тому числі основний платіж –8 280 грн. 00 коп., залізничний тариф –           3 040 грн. 00 коп., подача вагонів –380 грн. 00 коп., ПДВ –2 340 грн. 00 коп.; за період 05.06.2006р. –08.06.2006р., за фактом оплати, позивачем проведено відвантаження обумовленої продукції; 04.08.2006 року позивач на адресу відповідача направив лист №266/1 з вимогою  додатково оплатити вартість залізничного тарифу в сумі 1 167 грн. 17 коп. не врахованого ним при виставленні первісного рахунку; позивач неправомірно визначив –             1 167 грн. 18 коп. як залізничний тариф, оскільки фактично, виходячи з представлених залізничних квитанцій та видаткової накладної №РН-0000415 від 16.06.2006 року, до складу цієї суми з урахуванням ПДВ входить: 49 грн. 68 коп. –ціна щебеню, 1 068 грн. 00 коп. –залізничний тариф, 49 грн. 49 коп. –плата за подачу вагонів; позивачем поставлено на один кубічний метр продукції більше, ніж попередньо передбачалося; будь-яких доказів оплати вартості залізничного тарифу в сумі, що фактично заявлена позивачем до сплати, суду не представлено, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВКФ Профіт" м.Нікополь Дніпропетровської області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 16.04.2007 року та прийняти нове рішення, яким стягнути суму          1 284 грн. 08 коп., а саме суму 1 265 грн. 18 коп. з урахуванням індексу інфляції,                         18 грн. 90 коп. - пені, оскільки суд допустив порушення норм матеріального права та не в повній мірі дослідив матеріали справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач надав відповідачу попередній та приблизний рахунок-фактуру №СФ-001069 від 01.06.2006 року, в яку входять транспортні затрати (залізничний тариф), який відповідач оплатив; остаточний розрахунок транспортних затрат та кількість продукції може бути визначений лише після доставки продукції до місця призначення; позивач надав нову видаткову накладну №РН-0000415 від 16.06.2006 року на загальну суму 15 207 грн. 18 коп. - ця сума була виставлена помилково з врахуванням попередньої суми –14 040 грн. 00 коп.; 04.08.2006 року позивач надав інший рахунок-фактуру №СФ-001212 від 04.08.2006 року на загальну суму 1 167 грн. 18 коп., згідно якої повинні проводитись остаточні розрахунки між підприємствами; до складу цієї суми входить - залізничний тариф (1 068 грн. 00 коп.), плата за подачу вагонів (49 грн. 49 коп.) та                      (49 грн. 68 коп.) вартість одного кубічного метру щебеню, який не міг враховуватися при виставленні первісного рахунку-фактурі, а який можливо враховувати лише після поставки продукції, тобто фактично поставлено продукції на 1м3 більше; продукцію позивач постачав відповідачу, як посередник, вартість продукції та залізничні тарифи на підставі накладної №160602 від 16.06.2006 року та рахунку №160602 від 16.06.2006 року перевиставляє одержувачу продукції –відповідачу; в замовленні відповідача №01/301 від 31.05.2006 року вказано, що відповідач зобов'язується сплатити вартість продукції та залізничний тариф, тобто вищезазначена сума підлягає поверненню; строк прострочення боргу складає 189 днів; перебіг строку прострочення оплати розпочинається з 04.08.2006 року з моменту пред'явлення рахунку-фактури СФ-001212 від 04.08.2006 року на здійснення доплати залізничного тарифу та вартості продукції, що закінчується в день звернення позивачем з

-3-

позовом до суду, тобто 08.02.2007 року; сума, яка підлягає поверненню позивачу (сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції 1 265 грн. 18 коп. та сума пені                             18 грн. 90 коп.), складає  1 284 грн. 08 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Цивільбуд" м.Донецьк просить рішення господарського суду Донецької області залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки між сторонами була домовленість щодо поставки продукції - щебеня та оплати вартості щебеня з урахуванням ПДВ, залізничного тарифу на підставі рахунку. Позивачем наданий рахунок на 14 040 грн. 00 коп., який відповідачем повністю оплачений.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до                ст.ст. 28-29 Закону України "Про судоустрій" та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив до 5-6 червня 2006 року здійснити відвантаження щебеня гранітного фракції 5-20 мм у кількості 4 залізничних полувагонів (по 2 вагони на добу); рахунок на оплату щебеня з урахуванням ПДВ і залізничного тарифу направити по факсу (а.с.12, лист №03/301 від 31.05.2006 року).

Позивач надіслав відповідачу рахунок-фактуру №СФ-001069 від 01.06.2006 року на суму 14 040 грн. 00 коп., у тому числі вартість щебеня - 8 280 грн. 00 коп., залізничний тариф - 3 040 грн. 00 коп., подача вагонів - 380 грн. 00 коп., ПДВ - 2 340 грн. 00 коп.

Тобто суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що за досягнутою домовленістю позивач зобов’язався поставити відповідачу щебінь гранітний фракції 5-20 мм у кількості 4 залізничних полувагонів –200 мі, а відповідач в свою чергу зобов’язався сплатити вартість продукції з ПДВ згідно виставленого позивачем рахунку на оплату, при цьому сторони обумовили, що до складу ціни продукції входить, у тому числі, і витрати на транспортування залізничним транспортом –залізничний тариф та плата за подачу вагонів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач сплатив визначену в рахунку-фактурі №СФ-001069 від 01.06.2006 року суму 14 040 грн. 00 коп. Це не заперечують сторони.

В період з 05.06.2006 року - 08.06.2006 року позивачем проведено відвантаження продукції, що підтверджується залізничними накладними (а.с.14-17).

Предметом позову є стягнення 1 167 грн. 17 коп. - вартість залізничного тарифу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Позивачем змінена підстава стягнення суми, а саме: позивач просить стягнути суму             1 167 грн. 17 коп. на підставі ст. 526, 530, 611, 625 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.08.2006 року позивач на адресу  відповідача направив лист №266/1 з вимогою додаткової оплати вартості залізничного тарифу в сумі              1 167 грн. 17 коп. неврахованого ним при виставленні первісного рахунку.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розрішення справи.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 33 ГПК України позивач не довів, що залізничний тариф складає саме 1 167 грн. 17 коп., а не іншу суму; доказів оплати залізничного тарифу, який фактично заявлений до сплати.

Доводи позивача що неможливо надати доказів оплати залізничного тарифу, оскільки багато вагонів отримано та неможливо встановити на яку суму, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст.33 ГПК України позивач повинен обґрунтувати та надати докази в підтвердження заявлених вимог.

-4-

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог, у зв'язку з недоведеністю.

Відповідно до статті 101 ГПК України, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому вимоги, заявлені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для  скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 53, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити строк на подання апеляційної скарги.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.04.2007 року у справі №39/71 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВКФ Профіт" м.Нікополь Дніпропетровської області –без задоволення.

Головуючий          Н.В.  Акулова

Судді:          Т.Д.  Геза

Г.І.  Діброва

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС