ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2007 р.
Справа  № 29-12/573-06-12837

За позовом:  Державне підприємство "Одеська залізниця";

до відповідача:  Білгород-Дністровський морський торговельний порт

про стягнення заборгованості за фактично надані послуги в сумі 333233,66 грн.

суддя            О.Ю. Аленін

Представники:

Від позивача: Шинкаренко Ю.В. за довіреністю

Від відповідача: Кондратєва Л.Б. за довіреністю

Суть спору:           ДП „Одеська залізниця” звернулось до суду з позовом до Білгород-Дністровського морського торговельного порту про стягнення заборгованості за фактично надані послуги в сумі 333233,66 грн.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою від 30.01.2007р. строк розгляду справи був продовжений відповідно до ст.. 69 ГПК України на один місяць.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, оцінивши докази які мають значення для справи, - суд встановив:

В процесі розгляду господарським судом Одеської області справи №15/237-05-6808 про спонукання укладення договору, між позивачем та відповідачем була укладена мирова угода про укладання договору №ОД/М-05-600д-НЮ “Про обробку вагонів з вантажем”, яка затверджена ухвалою від 29.09.2005р.

Розділом 7 абзацу 3 п. 7.4 сторони домовились при подачі та збиранні вагонів з фронтів навантаження (вивантаження) локомотивом залізниці –залізниця здійснює переведення стрілок що на балансі порту внаслідок чого Порт сплачує залізниці збір згідно договірного тарифу. Факт виконання робіт по переводу стрілок оформлюється щодекадним актом виконаних робіт у двох примірниках, який складає відповідальний представник залізниці і підтверджується відповідним працівником порту.

На підставі умов договору Одеська залізниця надала до суду розрахунок за три декади липня 2006р. у якому вказано, що за спірний період позивачем було переведено 1744 стрілочних переводів (в зв`язку з подачею 1445 вагонів) із застосуванням тарифу 27 грн. 32 коп. за перевід однієї стрілки. Загальна сума за послуги, за розрахунком позивача, складає 33233,66 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на телеграми в яких зазначена вартість послуг за перевід стрілок. Також листом від 14.07.06р. № Н31-1/520 керівництво Одеської залізниці повідомляло Білгород-Дністровський морський торгівельний порт про встановлені тарифи по переводу стрілок, розташованих на під’їзних коліях колієвласників.

В зв'язку з вищевикладеним, позивач дійшов висновку, що керівництво Одеської залізниці неодноразово погоджувало вільні тарифи по переводу стрілок. Ніяких листів та заперечень проти вартості послуг за перевід стрілок Одеська залізниця не отримувала поки не почала надавати ці послуги Б-Дністровського морського торгівельного порту. Виходячи з того що Б-Дністровський морський торгівельний порт не заперечував проти вартості робіт, зазначених у телеграмі (у тому числі і перевід стрілок), позивач вважає, що Б-Дністровський морський торгівельний порт погодився з вартістю послуг за перевід стрілок, але на сьогоднішній час відмовляється виконувати свою частину зобов'язань, а саме сплачувати надані послуги.

Відповідач проти позову заперечує з наступних підстав.

У зв'язку з наявними розбіжностями, договір був укладений у господарському суді, шляхом підписання Мирової угоди, що було затверджено Ухвалою господарського суду в справі № 15/237-05-6808. При цьому додаткові умови внесені Одеською залізницею у абз.З п. 7.4 договору, передбачали сплату збору за перевід стрілок по договірних тарифах. В порушення умов абз. З п. 7.4 договору, до теперішнього часу тарифи позивачем з відповідачем не погоджені, про що неодноразово вказувалося в актах, складених залізницею у липні, які Портом підписані із застереженнями. Застосування установленого в односторонньому порядку збору при договірному тарифу не припустимо, що суперечить п. З ст.203 ЦК України.

Також відповідач зазначив, що доповнення були внесені позивачем у абз. З п. 7.4 договору без додатка до договору угоди про встановлення договірної ціни на дату підписання договору. До пред'явлення претензій і позовів Залізниця також за узгодженням договірної ціни до Порту не зверталась. При недосягненні угоди про ціну на послуги, після укладання договору, суперечка про ціну не може розглядатися в судовому порядку, оскільки ціни договірні. Крім того, згідно п. 2 ст. 189 ГК України, ціна обов'язково повинна вказуватися в господарському договорі, оскільки вона є істотною умовою договору.

Оцінивши докази, що мають значення для справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Згідно абз. 3 п.7.4 Договору при подачі та забиранні вагонів з фронтів навантаження (вивантаження) Залізниця своїми силами здійснює перевід стрілок, які знаходяться на балансі Порту, за що Порт сплачує Залізниці збір згідно договірного тарифу. Факт виконання робіт по переводу стрілок оформляється щодекадним актом виконаних робіт у двох примірниках, який складає відповідальний представник Залізниці і підтверджується відповідальним представником Порту.

Відповідно до положень п.26 розділу 1 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво №1), затвердженого Наказом Міністерства транспорту 15.11.99р. №551 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99р. за №828/4121  утримання, обслуговування та перевід стрілок є видом робіт які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами (на підставі окремих договорів), які визначаються за домовленістю сторін у порядку, що не суперечить антимонопольному законодавству. При цьому, вільні тарифи визначаються виходячи з кон’юнктури ринку, якості й споживчих властивостей робіт і послуг. У вільних тарифах враховується собівартість виробництва й прибуток без обмеження рівня рентабельності.

Суму тарифу в розмірі 27,32 грн. позивач обґрунтовує тим, що відповідно до калькуляції від 16.02.2006р. Південній залізниці встановлений збір на переведення стрілок в сумі 43,69 грн., відповідно до калькуляції від 01.04.2006р. збір на переведення стрілок Донецької залізниці складає 43,69 грн., Південно-Західної від 14.04.2006р. складає 59,02 грн., Львівської залізниці від 31.03.2006р. складає 12,60 грн., Придніпровської залізниці від 30.03.2006р. складає 37,85 грн. Тобто, на думку позивача, згідно вищевказаних калькуляцій середня вартість послуг за переведення стрілок на території України складає 27,32 грн.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч вимог, викладених у абз.3 п.7.4 Договору та п.26 розділу 1 Збірника тарифів, сторони не досягли домовленості щодо ціни робіт по переведенню стрілок, а Одеська залізниця необґрунтовано самостійно указала тариф 27,32 грн. за переведення однієї стрілки. Позивач із часу укладення мирової угоди зобов’язаний був розробити калькуляцію затрат, указати в калькуляції суму та узгодити її із портом.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. одностороннім порядку збору при договірному тарифу не допускається.

Відповідно до ст.. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою договору.

Посилання позивача на ч.4 ст. 632 ЦК України суд вважає помилковими, оскільки відповідно до приписів зазначеної норми права ціна у договорі визначається виходячи із звичайних цін, якщо вона не встановлена і не може бути визначена виходячи з умов договору, однак в  даному випадку, зважаючи що ціна в Договорі не встановлена, її  визначення все ж можливо шляхом погодження сторонами, що і передбачено умовами Договору.

З таких підстав в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 82-85,  ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя                                                                                       Аленін О.Ю.