ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2007 р.                                                                   Справа № 11/156

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Гушилик С.М. за участю секретаря судового засідання Ніколаєва М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов

СУТЬ СПОРУ: Прокурор м.Чернівці звернувся з позовом в інтересах держави в особі Чернівецького обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю “Сільпо – 31” м.Чернівці про стягнення штрафних санкцій за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в сумі 21909,44 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на звітні дані відповідача за підсумками 2006р., де норматив працевлаштування інвалідів склав 10 чол., однак відповідачем в порушення ст.19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. № 875-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 06.10.2005 року (далі – Закон), його не виконано, так як було працевлаштовано 7 інвалідів, а тому він повинен сплатити штрафні санкції в розмірі 21909,44 грн.

Ухвалою суду від 11.06.2007 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 03.07.2007 року.

В судовому засіданні  03.07.2007 року за клопотанням сторін було оголошено перерву до 18.07.2007 року.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що вимоги Закону № 875-ХІІ він виконав, робочі місця для інвалідів в нього були передбачені, але інваліди для працевлаштування до нього не звертались, хоча він неодноразово повідомляв Чернівецький міський центр зайнятості, а саме надсилав звіти та листи - звернення з проханням направити йому інвалідів. Крім того, підприємство подавало оголошення в газеті про бажання працевлаштувати інвалідів. Жодному інваліду, який звернувся з питанням працевлаштування не було відмовлено.

До початку судового засідання від прокурора міста Чернівці надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій він просить про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не про стягнення штрафних санкцій за нестворені робочих місць для працевлаштування інвалідів. Підстав для відмови в задоволенні заяви про зміну позовних вимог суд не вбачає.

Заслухавши представників сторін та прокурора, розглянувши подані документи, з’ясувавши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд,

ВСТАНОВИВ:

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів № 2710 за 2006 рік, що поданий відповідачем, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 265 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році склав 11 осіб, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність і які працювали у звітному періоді становить 11 осіб (а. с. 7).

Натомість, проведеною 18.04.2007 року перевіркою виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році встановлено факт невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році, адже в ТзОВ «Сільпо-31» протягом звітного періоду працювало 7 інвалідів (а не 11, як відповідач вказав в звіті), що підтверджено актом перевірки (а.с.8), який представники відповідача підписали із застереженням про непогодження із висновками перевірки.

Крім того, доповненнями до акту перевірки від 18.04.2007 року підтверджено, що середньооблікова чисельність інвалідів у 2006 році на підприємстві становила 6,8 осіб,  про що складено розрахунок та доповнення від 13.07.2007 року, підписані представниками відповідача без застережень  у частині середньооблікової чисельності інвалідів у 2006 році.

Інваліди на підприємство відповідача у 2006 році не направлялися, хоча останній і звертався в Чернівецький міський центр зайнятості з проханням направити йому інвалідів для працевлаштування.

За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІ1 від 21.03.1991 року зі змінами і доповненнями (далі – Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Таким чином, норматив, встановлений Законом, не виконано, а відповідно до частини 1 статті 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю, а тому з відповідача слід стягнути 21909,44 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Частиною 4 статті 20 Закону передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Доводи відповідача щодо відсутності вини у порушенні нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році спростовуються змістом вимог статей 18,19 Закону, який покладає на підприємства, установи, організації обов’язок самостійно здійснювати працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, а виконанням нормативу вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Судові витрати, у частині державного мита, покласти на відповідача, з вини якого спір безпідставно доведено до розгляду судом.

Керуючись статтями 71, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 167, пунктами 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Заяву прокурора про зміну позовних вимог задовольнити.

2.          Позов задовольнити.

3.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Сільпо – 31” м.Чернівці, вул. Червоноармійська, 71, (код 22652113) на користь Чернівецького обласного відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, м. Чернівці, вул. Червоноармійська, 87-г, (код 23246436, ВДК в м.Чернівці р/р 0002, МФО 856135) 21909,44 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

4.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Сільпо – 31” м.Чернівці, вул. Червоноармійська, 71, (код 22652113) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 219,09 грн.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-третьої, п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Заява про апеляційне оскарження даної постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з дня складання у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, встановлений цим кодексом, постанова набирає сили після закінчення цього строку.

У разі надання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                             С.М. Гушилик