ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2007                                                                                   Справа № 4/229

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді   Стрелець Т. Г. (доповідача),

суддів:  Головка В.Г., Чохи Л.В.,

при секретарі судового засідання Ревковій Г.О.,

представники сторін у судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства “Алмаз” на рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2007р. у справі № 4/229

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Авангард” (27013, Кіровоградська область, Добровеличківський район, с. Тишківка, пров. Піонерський, 1)

до відповідача – Приватного підприємства “Алмаз” (25014, м. Кіровоград, вул.. Повітрянофлотська, 2А)

про  стягнення 72500 грн. 00 коп. та стягнення 12,5 т зерна ячменю в заліковій вазі

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006р. Приватне сільськогосподарське підприємство “Авангард” (далі –позивач) звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного малого підприємства “Алмаз” (далі –відповідач) про стягнення 15000,00 грн. збитків у подвійному обсягу внаслідок укладення правочину під впливом обману з боку відповідача.

Позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги, остаточні позовні вимоги полягали у стягненні з відповідача 12,5 тон зерна ячменю в заліковій вазі на виконання умов договору позики.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 09.08.2006р. по справі № 4/229 первісного відповідача замінено належним відповідачем –Приватним підприємством “Алмаз”, який є правонаступником Приватного малого підприємства “Алмаз”.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2007р. по справі №4/229 (суддя Хилько Ю.І.) позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача було стягнуто 12,5 тон зерна ячменю в заліковій вазі вартістю 7500,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов договору позики, що спричинило невиконання зобов’язання з поставки ячменю в натурі. Водночас, суд вважає недоведеними твердження позивача щодо укладення договору під впливом обману та щодо спричинення моральної шкоди, у зв’язку з чим в решті позову відмовлено. Стосовно заперечень відповідача щодо недійсності договору, то вони, на думку місцевого господарського суду, спростовуються судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, винести нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що спірний договір не містить всіх суттєвих умов, зокрема, найменування майна та його ціни, отже суперечить чинному законодавству. З наведеного скаржник робить висновок про недійсність правочину, на якому ґрунтувались позовні вимоги.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, у поданому відзиві зазначає, що відповідність умов правочину чинному законодавству встановлена господарськими судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій. При цьому твердження відповідача про недійсність договору викликані лише намаганням уповільнити виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін, оскільки вони були належним чином попереджені про час та місце проведення судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, приєднані до справи.

В судовому засіданні 05.06.2007р. оголошено постанову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що за умовами договору позики товарних цінностей б/н від 30.03.2004р. позивач як постачальник надав відповідачеві товарні цінності –насіння ячменю в кількості 5 тон на суму 3550,00 грн. Відповідач за умовами договору (п. 2) був зобов’язаний повернути ячмінь врожаю 2004 року в кількості 12,5 тон на суму 7500,00 грн. у строк до 01.09.2004р. (а.с. 7).

Виконання позивачем свого обов’язку з передачі насіння підтверджується накладною № 296 від 30.03.2004р., довіреністю серії НАЩ № 080010 від 30.03.2004р. (а.с. 8, 9).

Докази виконання відповідачем свого обов’язку з передачі позивачеві зерна ячменю у кількості 12,5 тон у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до рішення господарського суду Кіровоградської області від 14.09.2006р. по справі № 2/246, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2006р. по справі  №2/246, відповідачеві було відмовлено у задоволенні позову до позивача про визнання недійсним договору позики (а.с. 34, 35).

Вказаною постановою також встановлено, що судом першої інстанції правильно визначено предмет договору позики, його назву, кількість та вартість, а також строк виконання договору. Також зазначено, що неможливість виконання зобов’язання через невизначеність умов договору не є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, у справі відсутні докази неможливості виконання зобов’язання.

У відповідності зі ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи наведене, обставини, викладені в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.10.2006р., не підлягають доведенню.

Таким чином, твердження скаржника щодо невідповідності договору позики вимогам закону та його недійсності, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи.

У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, рішенням правомірно встановлено, що у порушення умов договору відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання покладених на нього зобов’язань в натурі.

Місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про поєднання в договорі позики елементів договорів міни (бартеру) та позички. Також у рішенні обґрунтовано вказано на відсутність доказів укладання договору під впливом омани та спричинення позивачеві моральної шкоди. Таким чином, господарський суд правомірно не застосував ст. 230 ЦК України.

У відповідності зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наведеного вбачається, що суд правомірно, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, виніс спірне рішення, у повному обсязі дослідив обставини справи і наявні докази.

За вказаних обставин, не вбачається підстав для скасування рішення.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу  України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Алмаз” на рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.03.2007р. у справі № 4/229 залишити без задоволення, а рішення без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суд України протягом одного місяця з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя

Т. Г. Стрелець

Суддя
В. Г. Головко

Суддя
Л. В. Чоха