ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.06.2007
Справа №2-5/5090-2007А

21 червня 2007 року 11 годин 20 хвилин.

Господарський суд АР Крим у складі:

Головуючого судді -  Гаврилюк М.П.,

за участю: секретаря  Кузьмицької Г.В.

представників сторін:

Від позивача –  Козловський Є.В., представник, дов. № 7/Д від 10.01.2007р.

Від відповідача –   Сахновський  П.В., представник, дов. № 02-29-3355 від 25.12.2006р.

у відкритому судовому засіданні, розглянувши  адміністративну справу:

За позовом –   Закритого акціонерного товариства «Теодосія», м. Феодосія.

До відповідача – Виконавчого комітету Феодосійської міської Ради, м. Феодосія.

Про визнання незаконною бездіяльності.

Сутність спору:

Позивач - Закрите акціонерне товариство «Теодосія» звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом  та просить суд визнати незаконною бездіяльність Виконавчого комітету Феодосійської міської ради АР Крим щодо не розгляду та непогодження тарифу Закритого акціонерного товариства «Теодосія» в період  з 01 листопада 2006 року  по 19 грудня 2006 року, а дії Закритого акціонерного товариства «Теодосія» щодо нарахування та стягнення плати із споживачів за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 209,00грн. за 1Гкал за період з 01 листопада 2006 року по 19 грудня 2006 року такими, що не суперечать вимогам чинного в Україні законодавства.

В судовому засіданні позивач представив клопотання про уточнення позовних вимог,  та  просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача з не розгляду та не погодження позивачу тарифу на послуги з теплопостачання у період з 09 листопада 2006 р. по 19 грудня 2006 р. та визнати право позивача на нарахування та стягнення плати із споживачів за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2006 р. по 19 грудня 2006 р. в розмірі 209,00грн. за 1 Гкал.

Відповідач письмового відзиву на позов не представив,  у судовому засіданні представник відповідача усно просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що тариф позивачу був погоджений у відповідності до процедури, яка передбачена регламентом роботи відповідних органів Феодосійської міської ради. Крім того, на адресу позивача направлявся відповідний лист, в якому йшлося про необхідність позивачу вчинити певні дії.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Феодосійської міської ради від 03 жовтня 2006 року № 319 Закрите акціонерне товариство «Теодосія» визначене як виконавець послуг з централізованого опалення.

Відповідно до п. 2 вказаного рішення виконавці житлово-комунальних послуг, які визначені п. 1 цього рішення, несуть відповідальність за не надання або неякісне надання послуг, згідно укладених договорів та норм чинного законодавства України.

Листом від 29 серпня 2006 року № 1213 позивач звернувся до відповідача з проханням затвердити тариф на вироблення та постачання теплової енергії ЗАТ «Теодосія» на 2006р. опалювальний сезон із відповідними додатками, які містили всі передбачені розрахунки.

Аналогічне звернення позивача міститься в листі від 03 листопада 2006 року № 1426.

Листом від 14 листопада 2006 року відповідач надав позивачу відповідь на лист від 29 серпня 2006 року № 1213, в якому зазначив, що відповідно до порядку прийняття відповідних регуляторних актів згідно положень Закону України «Про засади державної регуляторної політики в галузі господарської діяльності» позивач повинен був організовувати, направляти та координувати діяльність з розробки вищевказаного регуляторного акту.

Суд критично оцінює дані доводи відповідача, оскільки у відповідності до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики в галузі господарської діяльності» розробник проекту регуляторного акта – регуляторний орган або інший орган, установа, організація, особа чи група осіб, що уповноважені розроблювати або організовувати, спрямовувати та координувати діяльність з розроблення проекту регуляторного акта. Регуляторний орган – Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав доказів, що позивач був наділений відповідними повноваженнями розроблювати або організовувати, спрямовувати та координувати діяльність з розроблення проекту регуляторного акта.

У відповідності до пп. 2 п. «а» ч. 1 ст. 28 Закону України  «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Згідно ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

19 грудня 2006 р. рішенням Виконавчого комітету Феодосійської міської ради № 1704 тариф позивача на послуги з теплопостачання був погоджений в розмірі 209,0 грн. за 1 Гкал.

Проте у відповідності до розпорядження Феодосійського міського голови № 1367-р від 06 листопада 2006 року опалювальний сезон розпочався з 09 листопада 2006 року.

Таким чином, у період з 09 листопада 2006 р. по 19 грудня 2006 р. позивач змушений був надавати споживачам послуги з централізованого опалення, не маючи у встановлений порядок погодженого тарифу на надання відповідних послуг, що сторонами не заперечується.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 8, 9 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, суд вважає, що рішення щодо погодження тарифів для Позивача було прийнято Відповідачем несвоєчасно, понад розумний строк, вже після початку опалювального сезону.

Відповідач не довів обґрунтованість затримки розгляду по суті питання щодо погодження позивачу тарифу на послуги з теплопостачання.

У відповідності до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, виконавець послуг має право на повну та своєчасну оплату послуг із централізованого опалення.

Бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення у строк з 09 листопада 2006 року по 19 грудня 2006 року порушила вказане вище право позивача як виконавця послуг з опалення на території м. Феодосії на отримання плати на рівні економічно обґрунтованого та у встановлений спосіб затвердженого тарифу.

У відповідності до постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України від 30.12.2005р. № 1272, від 30.03.2006р. № 396, від 08.06.2006р. № 736 граничні рівні оптових цін на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики змінювалися тричі у бік збільшення з 263,49 грн. до 585,60 грн. за 1 000 м. куб. з урахуванням ПДВ.

Крім того, згідно постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України від 23.05.2006р. № 589, від 19.12.2006р. № 1682 двічі змінювався загальний тариф на транспортування природного газу з 47,50 грн. до 92,00 грн. за транспортування 1 000 м. куб. без врахування ПДВ.

З огляду на викладене протягом 2006 року значно зросли ціни на газ для потреб підприємств теплоенергетики України та на послуги з його транспортування, що значно впливають на розмір послуг з централізованого опалення.

Таке зростання вартості енергоносіїв та послуг з їх транспортування було підставою для перегляду тарифів на послуги з централізованого опалення та змусило позивача звернутися до відповідача з пропозицією погодження тарифу на рівні економічно обґрунтованого.

Таким чином, бездіяльність відповідача із не розгляду та непогодження позивачу тарифу на теплопостачання у період з 09 листопада 2006 року по 19 грудня 2006 року підлягає визнанню незаконною.

Також суд приймає до уваги, що у відповідності до п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, послуги надаються споживачам безперебійно, за винятком часу перерв на: проведення в установленому порядку ремонтних і профілактичних робіт виконавцем за графіком, погодженим з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями; міжопалювальний період (для систем опалення); ліквідацію наслідків, пов'язаних з дією непереборної сили або аварією.

Проте для виконання цієї вимоги виконавець послуг зобов’язаний своєчасно оплатити за газ, воду, електроенергію та здійснювати інші витрати, що необхідні для належного надання послуг з централізованого опалення.

Позивач належним чином протягом періоду з початку опалювального сезону до 19 грудня 2006 року виконував функції виконавця, що не заперечується відповідачем.

Як убачається з матеріалів справи, у той же період часу з метою забезпечення споживачів тепловою енергією позивач нараховував та стягував плату за надані послуги з опалення в розмірі 209,00 грн.

Суд приймає до уваги, що позивач виконав всі дії, які від нього залежали, для погодження у встановлений порядок тарифу на теплопостачання, зокрема, двічі письмово звертався до відповідача щодо погодження тарифу на теплопостачання, що підтверджується матеріалами справи. Проте погодження тарифу цілком залежало від дій відповідача, який внаслідок своєї необґрунтованої бездіяльності вчасно не розглянув це питання.

Беручи до уваги те, що у період з 09 листопада 2006р., тобто з початку опалювального  сезону 2006р., по 19 грудня 2006 р., тобто до прийняття відповідачем рішення про погодження тарифу, позивач нараховував та стягував зі споживачів плату за послуги з теплопостачання в розмірі, що не перевищує 209,00 грн. за 1 Гкал, право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання на рівні економічно обґрунтованого тарифу підлягає визнанню та захисту.

З огляду  на викладене  та  керуючись ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим (98100, Автономна Республіка Крим, м. Феодосія, вул. Земська, 4) з не розгляду та непогодження Закритому акціонерному товариству «Теодосія» (98100, Автономна Республіка Крим, м. Феодосія, вул. Володарського, 39-Б, ) тарифу у період з 09 листопада 2006 року по 19 грудня 2006 року.

3.          Визнати право Закритого акціонерного товариства «Теодосія» (98100, Автономна Республіка Крим, м. Феодосія, вул. Володарського, 39-Б, ) на нарахування та стягнення плати із споживачів за надані послуги з централізованого опалення за період з 09 листопада 2006 року по 19 грудня 2006 року в розмірі 209,00 грн. за 1 Гкал.

4.          Відшкодувати Закритому акціонерному товариству  «Теодосія» з Державного бюджету України 3,40грн. державного мита.

Сторони мають право на апеляційне оскарження даної постанови протягом 10 днів з дня  складення постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили  через 10 днів після   закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано у відповідності зі ст. 186 КАС України.

Виконавчий лист на повернення державного мита  видається судом за заявою позивача.

Суддя

Господарського суду АР Крим                           підпис                                М.П. Гаврилюк

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гаврилюк М.П.