ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.07 р.                                                                             Справа № 44/86пн

12:30 година                                         Зала судових засідань № 4 Академії суддів                                                       місто Донецьк, вулиця Артема 157

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., суддів Новікової Р.Г. та Морщагіної Н.С., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Одежда-мода” (представники Петрова О.Е., довіреність від 12.03.07 року, Галахов В.І., довіреність від 10.04.07 року), до Донецької міської ради (представник до судового засідання не з’явився), до управління комунальних ресурсів Донецької міської ради (представник Нікуліна І.О., довіреність від 30.01.07 року) та до товариства з обмеженою відповідальністю „Арт Центр” (представник до судового засідання не з’явився) про:

ь          визнання неправомірною відмови Донецької міської ради та управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо включення об’єкту оренди до плану приватизації шляхом викупу;

ь          визнання неправомірною відмови Донецької міської ради та управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо приватизації об’єкта оренди шляхом викупу;

ь          визнання неправомірними дій управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо проведення конкурсу на право укладання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою місто Донецьк, проспект Ленінський 4;

ь          скасування результатів конкурсу на право укладання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою місто Донецьк, проспект Ленінський 4, переможцем якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Арт Центр”, –

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Одежда-мода” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до Донецької міської ради (далі – Рада) та до управління комунальних ресурсів Донецької міської ради (далі – Управління) стосовно визнання неправомірною відмови Ради та Управління щодо включення приміщення площею 248 м2, розташованого в будинку 4 по проспекту Ленінському в місті Донецьку (далі – Приміщення), який є об’єктом оренди за договором оренди між наймачем Товариством та наймодавцем попередником Управління від 19.12.95 року (далі – Договір) до плану приватизації шляхом викупу, визнання неправомірною відмови відповідачів щодо приватизації Товариством зазначеного Приміщення шляхом викупу, визнання неправомірними дій Управління щодо проведення 23.02.07 року конкурсу на право укладання договору оренди Приміщення (далі – Конкурс), переможцем якого стало товариство з обмеженою відповідальністю „Арт Центр” (далі – Фірма), а також про скасування результатів конкурсу від 23.02.07 року на право укладання договору оренди Приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство, яке до 19.12.06 року включно було наймачем Приміщення та належно виконувало власні зобов’язання за Договором, має першочергове та пріоритетне право на викуп Приміщення, наразі Рада та Управління безпідставно відмовили Товариству як у продовженні строку дії Договору, так і в приватизації Приміщення, проігнорувавши пріоритетні права наймача, визначені статтею 777 ЦК України. Проведення Конкурсу на думку позивача не тільки порушило майнові права Товариства, але й було цілком безпідставним з правової точки зору, оскільки на момент звернення 13.12.06 року позивача до відповідачів з вимогою про продовження Договору інших окрім позивача претендентів на оренду Приміщення – не існувало.

Представники Товариства судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, висунув контраргументи проти заперечень відповідачів та заявили клопотання про забезпечення позову у формі заборони Управлінню та Фірмі виконувати умови новоукладеного договору оренди Приміщення від 29.03.07 року, заборони відповідачам вчиняти дії щодо звільнення Товариством Приміщення, зобов’язання Фірми повернути Приміщення Товариству та зупинення дії наказу Управління про передачу Приміщення у оренду.

Представник відповідача Ради судовому засіданні зазначив, що перелік об’єктів, які підлягають приватизації, Радою лише затверджується, натомість його підготовка здійснюється Управлінням. На думку Ради, згідно статті 118 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік”, передача в оренду об’єктів комунальної власності можлива лише на конкурсних засадах, тому проведення Конкурсу є цілком правомірним, а Рада не є належним відповідачем у спорі між Товариством та Управлінням. Представник Ради висловив клопотання щодо виклику до судового засідання свідка Бикова Б.О., який має підтвердити факти щодо чинності та підстав укладення Договору тощо. До останнього судового засідання представник Ради не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час та місце судового засідання, втім це не є перешкодою для розгляду справи по суті, виходячи з приписів статті 128 КАС України.

Представник Управління також заперечив проти позову, зазначивши, що в порушення приписів Закону України „Про Державну програму приватизації”, Товариство не здійснило невід’ємних поліпшень орендованого Приміщення на суму не менш 25 відсотків його залишкової вартості, через що Товариство втратило право на викуп Приміщення. При проведенні Конкурсу Управління керувалося критерієм найбільшої запропонованої ціни орендної плати, тому переможцем Конкурсу визначено Фірму, яка запропонувала орендну плату в 105 грн. за квадратний метр площі проти 85 грн., запропонованих Товариством.

Суд з власної ініціативи залучив до участі у справі в порядку статті 52 та 54 КАС України третю особу без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Фірму, процесуальний статус якої згодом був змінений судом на співвідповідача. Необхідність участі Фірми в судовому процесі в якості співвідповідача викликана тим, що Фірма є переможцем оспорюваного Конкурсу та на теперішній час є безпосереднім користувачем Приміщення на підставі договору оренди від 29.03.07 року, тому скасування результатів Конкурсу потягне за собою нівелювання речових прав Фірми на Приміщення.

Відповідач Фірма підтримав позицію Ради та Управління, зазначивши, що документи, які підтверджують поліпшення Товариством спірного Приміщення на 25% (аудиторський висновок) є відсутніми, тому права Товариства на викуп Приміщення не існує. Окрім того, Фірма вважає, що Товариство неналежним чином виконувало взяті на себе зобов’язання за Договором, через що не має переважного права на продовження Договору на новий строк після 19.12.06 року. Натомість себе, як юридичну особу, яка запропонувала на Конкурсі найбільшу ціну плати за користування Приміщенням, відповідач Фірма вважає законним переможцем Конкурсу.

Залучений до участі у справі за клопотанням позивача та приведений до присяги свідок Светлічна Наталя Миколаївна пояснила, що на замовлення Товариства юридична фірма „Правіс” на початку листопада 2006 року доручила свідку здійснити підготовку документів та юридичне супроводження процедури приватизації Товариством спірного Приміщення. За свідченням Светлічної Н.М., в 2-3 декаді листопада 2006 року та на початку грудня 2006 року у відповідні державні органи були передані всі необхідні для приватизації Приміщення документи, у тому числі й аудиторський висновок щодо підвищення Товариством вартості Приміщення на 25% залишкової вартості, який подавався Управлінню та регіональному відділенню Фонду державного майна України в Донецькій області. Свідок пояснив, що 14.12.06 року було остаточно узгодження питання щодо продовження строку дії Договору, всі необхідні документи подані до Управління, втім відмова у продовженні строку дії Договору, датована першими числами грудня 2006 року, отримана Товариством в двадцятих числах грудня 2006 року.

Матеріали справи (Договір, патент, листування та інш.), містять різні дані щодо площі Приміщення – 248 м2, 261,3 м2та 236,9 м2, наразі за поясненнями представників сторін та свідченнями Светлічної Н.М., це стосується одного й того самого нежитлового приміщення на першому поверсі будинку 4 по проспекту Ленінському, а розбіжності у визначенні його площі пов’язані з різними способами вимірюваннями та реконструкцією.

Суд перебував у нарадчій кімнаті 13.07.07 року з 1211 до 1230 години. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін та свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

19.12.06 року Товариству видано патент на право оренди Приміщення до 19.12.06 року, причому в силу Положення про патент на право оренди будівель (споруд, приміщень), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.01.95 року № 90 (чинного на момент укладення Договору), Товариство, як власник патенту на право оренди Приміщення, має виключне право на оплатне користування Приміщенням та право на подальший викуп Приміщення.

На підставі зазначеного патенту між Товариством та представництвом Фонду державного майна України в місті Донецьку (далі – Представництво) укладено Договір, причому саме Представництво виступило наймодавцем. Рішеннями Ради від 27.09.04 року № 13/20 „Про питання оренди об’єктів права комунальної власності територіальної громади міста Донецька, включених у програму приватизації” та від 05.11.04 року № 14/2 „Про передачу функцій та повноважень органу приватизації об’єктів права комунальної власності територіальної громади міста Донецька управлінню комунальних ресурсів міськради” здійснено передачу від Представництва  до Управління владної компетенції як органу приватизації при передачі в оренду та у перебігу приватизації об’єктів комунальної власності міста Донецька. З огляду на наведене, Управління в порядку статті 25 ГПК України визнається судом правонаступником усіх прав та обов’язків Представництва за Договором, тобто безсумнівним є перехід до нововиниклої в зобов’язанні особи, всіх прав та обов’язків, що були дійсними для реорганізованої юридичної особи в частині спірних правовідносин.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Товариства та Представництва, а згодом і Управління, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами угода за своїм змістом та своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм статей 256-276 ЦК УРСР, статей 759-786 ЦК України та приписів Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Таким чином, в силу статті 256 ЦК УРСР, статті 758 ЦК України, статті 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, а також пункту 1.1 Договору Представництво зобов’язалося надати, а Товариство – прийняти у строкове платне користування Приміщення. Строк дії Договору визначений пунктом 6.1 Договору – до 19.12.06 року.

Додатковою угодою до Договору від 27.05.04 року сторони змінили умови та порядок внесення орендної плати, а додатковою угодою до Договору від 01.08.04 року виклали Договір у новій редакції.

27.11.06 року Товариство в порядку статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” звернулося до Ради з листом-заявою (вхідний номер 01/12-20610) про включення Приміщення до плану приватизації, з метою подальшої приватизації (викупу) зазначеної нерухомості Товариством.

Керівником Ради (міським головою Лук’янченком О.О.) зазначена заява Товариства була спрямована на розгляд Управління, як підлеглого виконавчого органу. Листом Управління № 1856-п від 12.12.06 року Товариству було відмовлено у включенні Приміщення до програми приватизації, на підставі того, що:

1.          відсутній аудиторський висновок про проведення Товариством поліпшень Приміщення капітального характеру вартістю понад 25% залишкової вартості;

2.          сесія Ради, на якій має вирішуватися питання про включення Приміщення до програми приватизації шляхом викупу Товариством – провадитиметься 22.12.06 року, тобто після закінчення строку дії Договору.

Крім того, листом від 25.12.06 року № 1933-а Управління проінформувало Товариство про закінчення строку дії Договору та про заперечення наймодавця проти його подальшого продовження, без наведення якихось обґрунтувань.

Наказом № 1/І від 15.01.07 року Управлінням створено конкурсну комісію на право укладення договорів оренди декількох видів комунального майна. у тому числі Приміщення, причому 15.01.07 року на засіданні зазначеної комісії визначено порядок проведення Конкурсу.

Згідно протоколу від 23.02.07 року, переможцем Конкурсу на право оренди Приміщення, в якому брали участь вісім учасників, у тому числі Товариство та Фірма, визначено Фірму. 29.03.07 року між Управлінням та Фірмою укладено договір оренди Приміщення строком до 29.03.08 року.

Суд, здійснивши системний аналіз наведених вище фактів та обставин, а також оцінивши чинне законодавство України, яке регулює порядок здійснення малої приватизації та правовідносини оренди комунального майна, вважає дії Ради та Управління щодо відмови Товариству у включенні Приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу та відмову у самому викупі – неправомірними, дії щодо проведення Конкурсу – безпідставними, а самі результати Конкурсу – такими, що підлягають скасуванню. Зазначений висновок ґрунтується на наступному.

У відповідності до пункту 2 рішення Ради від 26.03.97 року № 11/2 „Про Програму приватизації об’єктів комунальної власності Донецької міської ради народних депутатів на 1997 рік”, а також додатку № 2 до зазначеного рішення Ради, Приміщення було включене в порядку статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” до переліку об’єктів комунальної власності міста Донецька, які підлягали приватизації у першочерговому порядку.

Право Товариства на викуп Приміщення визначене приписами статті 289 ГК України, а також пунктами 4.11, 7.6 та 9.4 Договору, які припускають можливість приватизації Товариством Приміщення та визначають правові наслідки подібних дій.

Натомість, оскільки рішенням Ради від 26.03.97 року № 11/2 „Про Програму приватизації об’єктів комунальної власності Донецької міської ради народних депутатів на 1997 рік” не було точно визначено способу приватизації Приміщення (викуп, аукціон або конкурс), позивач був зобов’язаний з метою належної реалізації наявних цивільних прав повторно звернутися до відповідного органу (Ради та Управління) із заявою про включення Приміщення до відповідного переліку об’єктів, які підлягають приватизації, що і було здійснене Товариством листом № 01/12-20610 від 27.11.06 року.

Включення Приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, в силу частини 3 статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” є необхідною передумовою для приватизації Товариством зазначеного майна шляхом викупу.

В перебігу користування Приміщенням на підставі Договору Товариство здійснило поліпшення орендованого майна на 42’549,87 грн. (29,71% від оціночної вартості Приміщення станом на 31.07.04 року згідно пункту 2.3 Договору). Означене підтверджується пунктом 3.3 додаткової угоди до договору суборенди між Товариством та суб’єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Панфіловим І.М., формами КБ-2в та КБ-3 від 15.03.01 року, а також листом наймодавця Представництва № 01/610 від 22.06.04 року, згідно якого поліпшення Приміщення вартістю 42’549,87 грн. вважаються погодженими з Представництвом, як з орендодавцем за Договором.

Суд вважає зазначені поліпшення такими, що є невід’ємними від Приміщення (монтаж освітлення, вирівнювання підлоги, встановлення гіпсокартонних перегородок, монтаж системи опалення тощо), та такими, що здійснені за власний рахунок Товариства, оскільки ці поліпшення здійснені за рахунок внесення суборендарем Панфіловим І.М. в майбутньому орендних платежів на суму 42’549,87 грн. Таким чином, Товариство не отримало від суборендаря майбутніх платежів на вказану суму, тобто здійснило розпорядження майнового характеру відносно належних Товариству коштів, тому що використання у майбутньому Товариством цих грошових внесків від суборендаря є частиною реалізації прав власника на заощаджене майно (грошові кошти). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.01.05 року у справі „Полтораченко проти України” встановлено, що існує усталена практика конвенційних органів щодо включення до поняття „майно” також і вимог, на підставі яких особа може стверджувати, що вона має законне сподівання на фактичне користування правом власності, а оскільки в силу статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” згадане судове рішення є джерелом права для національного суду, суд вважає безсумнівним той факт, що надання Товариством права суборендарю користуватися Приміщенням протягом певного часу без внесення плати в сумі 42’549,87 є цілком еквівалентним внесенню Товариством власних коштів на поліпшення та реконструкцію Приміщення.

Заперечення відповідачів, які стосуються відсутності аудиторського висновку щодо поліпшення Приміщення Товариством більш ніж на 25% вартості – суд вважає необґрунтованими доказово, враховуючи принцип, передбачений статтею 71 КАС України, що визначає презумпцію вини відповідача та обов’язок доведення відповідачем власної невинуватості у порушенні суб’єктом владних  повноважень прав та законних інтересів позивача.

Наявність наприкінці 2006 року аудиторського висновку щодо підвищення Товариством вартості Приміщення більш ніж на 25%, а також факт вручення зазначеного висновку Управлінню, підтверджені свідком Светлічною Н.М., свідчення якої відповідачами не спростовані. Неможливість подання суду зазначеного аудиторського висновку позивачем пояснюється втратою документів, пов’язаних з його підготовкою, а ненадання суду вказаного документу відповідачем може бути способом ухилення від відповідальності.

Відмова Ради та підлеглого останній Управління у включенні Приміщення до переліку об’єктів, які підлягають приватизації, з підстав, наведених у листі Управління № 1856-п від 12.12.06 року – суд вважає незаконною, оскільки Товариство здійснило поліпшення Приміщення більш ніж на 25% її вартості, що переконливо доведено суду наданими позивачем документами та свідченнями Светлічної Н.М., наразі обґрунтування відмови проведенням сесії Ради після закінчення строку дії Договору – взагалі є юридично неспроможним, оскільки заява Товариства від 27.11.06 року № 01/12-20610 була подана ще під час здійснення Товариством повноважень орендаря на підставі Договору, водночас режим роботи органу місцевого самоврядування не передбачений законом як легітимна підстава для відмови в реалізації законних прав орендаря Товариства на викуп орендованого Приміщення.

За приписами статті 52 Закону України „Про Державну програму приватизації”, орендар Товариство одержує право на викуп Приміщення, якщо орендарем за згодою орендодавця (Представництва) здійснено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об’єкта без завдання йому шкоди, вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості нерухомого майна. За висновком суду, Товариство, яке здійснило за власний кошт невід’ємні поліпшення Приміщення вартістю 42’549,87 грн. за згодою попередника наймодавця Управління – має безумовне право на викуп Приміщення, натомість тяганина та зволікання Радою та Управлінням з реалізацією процедури приватизації Товариством Приміщення, які призвели до порушення зазначеного права, є такими, що суперечать закону.

На користь означеного висновку вказує зміст рішення Конституційного суду України від 13.12.00 року № 14-рп/2000 і норми частини 5 статті 7 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” які визначають вичерпний перелік підстав для відмови у викупі майна:

a.          особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно із Законом України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”;

b.          є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього майна;

c.          не затверджено відповідних переліків.

Оскільки Товариство за висновком суду має право на викуп Приміщення, законодавчо встановлені обмеження на приватизацію Приміщення відсутні, а Приміщення включене до переліку об’єктів, які підлягають приватизації згідно пункту 2 рішення Ради від 26.03.97 року № 11/2 „Про Програму приватизації об’єктів комунальної власності Донецької міської ради народних депутатів на 1997 рік” – суд вважає позовні вимоги щодо визнання неправомірною відмови Ради та Управління стосовно включення Приміщення, який є об’єктом оренди за Договором до плану приватизації шляхом викупу, та визнання (як наслідок) неправомірною відмови відповідачів щодо приватизації Товариством зазначеного Приміщення шляхом викупу – цілком обґрунтованими з правової та доказової точки зору.

13.12.06 року Товариство звернулося до Ради та Управління з заявою про продовження строку дії Договору. Листом № 1933-п від 25.12.06 року Управління відмовило у продовженні строку дії Договору без зазначення підстав такої відмови, причому згодом Управління здійснило проведення Конкурсу на право оренди Приміщення, переможцем якого 23.02.07 року визначено Фірму.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Разом з тим, процедура проведення Конкурсу здійснена з порушенням зазначених конституційних вимог, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частини 7 статті 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, наймодавець вправі визначати орендаря на конкурсних засадах (провадити Конкурс) лише за наявності заяв від декількох суб’єктів господарювання.

Частиною 5 статті 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” та частиною 6 статті 7„Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” визначено, що подання Товариством заяви на викуп Приміщення або факт включення Приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації (такого, як перелік згідно рішення Ради від 26.03.97 року № 11/2 „Про Програму приватизації об’єктів комунальної власності Донецької міської ради народних депутатів на 1997 рік”, або перелік об’єктів на право викупу, до якого Приміщення протиправно не включено Управлінням та Радою), має своїм наслідком неможливість вільного розпорядження Приміщенням, у тому числі передачі його в оренду іншим суб’єктам господарювання.

Таким  чином, враховуючи приписи вказаних правових норм, суд доходить висновку, що конкурсний відбір орендаря і процедура проведення Конкурсу, могли бути проведені лише у тому разі, коли, якщо об’єкт оренди Приміщення передавався в оренду вперше, декілька претендентів в момент закінчення Договору виявили бажання орендувати його та подали заяви, були відсутніми заяви Товариства про включення Приміщення до переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, або Товариство, чий договір оренди закінчився, не прийняло змінених, нових умов оренди майна.

Натомість, оскільки обставини справи та подані докази вказують на те, що Товариство мало право на викуп Приміщення, на момент закінчення Договору Управління отримало лише одну заяву Товариства від 13.12.06 року про поновлення Договору (інші заяви від 8 претендентів надійшли лише 13-15 лютого 2007 року, на що вказує витяг книги вхідної кореспонденції), Приміщення було включене до переліку об’єктів, які підлягають приватизації згідно рішення Ради від 26.03.97 року № 11/2 „Про Програму приватизації об’єктів комунальної власності Донецької міської ради народних депутатів на 1997 рік” та листа Представництва від 25.04.03 року № 01/485, і, нарешті, відповідачі не довели того, що Товариство відмовилося підписувати після закінчення строку дії Договору новий договір оренди на змінених умовах – то дії Управління щодо проведення Конкурсу є безпідставними з правової точки зору, а результати Конкурсу, проведеного 23.02.07 року – підлягають скасуванню.

Посилання управління на приписи Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” (в частині передачі в оренду комунального майна на конкурсних засадах) є необґрунтованими, оскільки на момент звернення Товариства до Ради та Управління з вимогами щодо продовження Договору вказаний закон ще не був чинним.

Зазначення відповідачів на неналежному виконанні відповідачем грошових зобов’язань за Договором спростовуються наданими платіжними документами від 13.11.06 року, 29.12.05 року та 27.10.06 року, наразі порушення позивачем періодичності строків внесення орендної плати суд вважає такими, що виправдані поважними причинами (наявність тривалого судового спору між Товариством та іншими суб’єктами на право користування Приміщенням), на що вказують судові рішення у справі № 8/338пд та інші докази.

Клопотання Товариства щодо забезпечення позову у формі заборони Управлінню та Фірмі виконувати умови новоукладеного договору оренди Приміщення від 29.03.07 року, заборони відповідачам вчиняти дії щодо звільнення Товариством Приміщення, зобов’язання Фірми повернути Приміщення Товариству та зупинення дії наказу Управління про передачу Приміщення у оренду задоволенню не підлягає через те, що втручання суду у господарську діяльність Фірми заборонено статтею 19 ГК України, заборона вчинення дій щодо звільнення Товариством Приміщення та зобов’язання передати позивачу Приміщення прямо не пов’язані з предметом адміністративного спору, окрім того, позивач не довів належними доказами того, що чинність дії наказу Управління створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Товариства.

Клопотання відповідача Ради про виклик свідка Бикова В.О. відхиляється судом з підстав презумпції правомірності Договору, визначеної статтею 204 ЦК України, та через неможливість в силу зазначеної норми права піддавання сумніву чинності правочину на підставі свідчень фізичної особи.

Відповідно до статті 94 КАС України, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на місцевий бюджет міста Донецька.

На підставі означених норм національного матеріального права, керуючись ст.ст.9, 17, 41, 48, 52, 55, 60, 65, 69, 71, 72, 79, 87, 94, 122-154, 162, 163, 181, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю „Одежда-мода” до Донецької міської ради, до управління комунальних ресурсів Донецької міської ради та до товариства з обмеженою відповідальністю „Арт Центр” про:

ь          визнання неправомірною відмови Донецької міської ради та управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо включення об’єкту оренди до плану приватизації шляхом викупу;

ь          визнання неправомірною відмови Донецької міської ради та управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо приватизації об’єкта оренди шляхом викупу;

ь          визнання неправомірними дій управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо проведення конкурсу на право укладання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою місто Донецьк, проспект Ленінський 4;

ь          скасування результатів конкурсу на право укладання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою місто Донецьк, проспект Ленінський 4, переможцем якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Арт Центр”.

Визнати неправомірною відмову Донецької міської ради та управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо включення об’єкту оренди приміщення площею 248 м2, розташованого в будинку 4 по проспекту Ленінському в місті Донецьку до плану приватизації шляхом викупу          .

Визнати неправомірною відмову Донецької міської ради та управління комунальних ресурсів Донецької міської ради товариству з обмеженою відповідальністю „Одежда-мода” щодо приватизації об’єкта оренди приміщення площею 248 м2, розташованого в будинку 4 по проспекту Ленінському в місті Донецьку шляхом викупу.

Визнати неправомірними дії управління комунальних ресурсів Донецької міської ради щодо проведення 23.02.07 року конкурсу на право укладання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою місто Донецьк, проспект Ленінський 4.

Скасувати результати конкурсу від 23.02.07 року на право укладання договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою місто Донецьк, проспект Ленінський 4, переможцем якого є товариство з обмеженою відповідальністю „Арт Центр”.

Відшкодувати за рахунок коштів місцевого бюджету міста Донецька судовий збір, сплачений товариством з обмеженою відповідальністю „Одежда-мода” у розмірі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови складений та підписаний 13.07.07 року.

Головуючий

Суддя

Суддя                                                                                          Р.Г.Новікова

Суддя                                                                                           Н.С.Морщагіна

Надруковано у 5 примірниках:

1 –позивачу

2-4 –відповідачам

5 –господарському суду Донецької області