ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24.07.07р.

Справа № А38/364-07

За позовом:                    Закритого акціонерного товариства "Юніпласт"                    м.Дніпропетровськ

до відповідача:             Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська

третя особа  на стороні позивача:           1.Товариство з обмеженою відповідальністю  "Руднекс"          м.Дніпропетровськ

третя особа 2. Спеціалізована ДПІ по роботі з великими платниками податків

про встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень

Суддя  Бишевська Н. А.

Секретар  судового засідання  Бикова А.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача:   Бичков В.В. дор. № 29/06 від 29.12.06 р.

від відповідача:   Авакумова І.О., Обертович М.Г., дор. в справі,  Таран Д.М., дор. № 1383/80/10-005  від 29.02.07 р.,

від третьої особи :   1 . Зайцев М.В.,

2. Петрова М.П.,  Васюта А.П.,

СУТЬ СПОРУ:

Закрите акціонерне товариство "Юніпласт" (далі –ЗАТ "Юніпласт", Товариство) звернулось з позовом, в якому просить визнати неправомірними  дії Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська (далі –ДПІ), як суб'єкта владних повноважень, щодо здійснення висновків в акті № 40/235/34499705 від 23.05.2007 р. (бланк №001226) невиїзної документальної  перевірки ТОВ «Руднекс»(0) з питань взаємовідносин з ЗАТ «Юніпласт»(1) за грудень 2006 року про фіктивність правочинів щодо складання первинних документів, юридичну неспроможність складених рахунків-фактур, податкових накладних, актів прийому-передачі (первинних документів), що отримані ЗАТ «Юніпласт»за перевіряємий період  від ТОВ «Руднекс»внаслідок відсутності компетенції (повноважень).

Позовні вимоги обґрунтовані  неправомірністю дій ДПІ, як суб'єкта власних повноважень, щодо здійснення висновків в акті перевірки ТОВ "Руднекс" внаслідок відсутності компетенції з визнання фіктивними правочинів та, як наслідок, первинних документів за такими правочинами. Оскільки висновки відповідача є підставою для вирішення СДПІ по роботі з ВПП у м.Дніпропетровську питання щодо кінцевих висновків та вчинення подальших дій відповідно до п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», то відповідач фактично взяв на себе повноваження суду, визначені ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України та дійшов висновку про фіктивність укладених ТОВ «Руднекс»договорів, в тому числі з ЗАТ «Юніпласт», щодо товарів, які фактично вивезені за межі митної території України відповідно до закону.

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що положення ст.ст.207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, і тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Визнавати відповідні угоди при встановленні факту їх протиправності недійсними не потрібно, оскільки угоди, які завідомо суперечать інтересам держави та суспільства (стаття 207 ГК України) є одночасно такими, що  порушують публічний порядок, а отже є нікчемними (стаття 228 ЦК України) та ніяких зобов'язань бюджету не породжують.

Третя особа на стороні позивача (ТОВ "Руднекс") підтримує позовні вимоги, зазначаючи, що первинні документи, складені при реалізації договорів, укладених між ним та ЗАТ "Юніпласт", відповідають всім вимогам обов'язкових реквізитів чи відомостей, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ст. 160 КАСУ  за результатами розгляду справи   24.07.07 р. в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі запиту СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську,  ДПІ у Ленінському районі м.Дніпропетровська здійснено невиїзну документальну перевірку ТОВ "Руднекс" з питань правових відносин з ЗАТ "Юніпласт"  за грудень 2006 року (тобто зустрічну перевірку  при здійсненні  СДПІ по роботі з ВПП у м.Дніпрпоетровську перевірки правомірності заявленого ЗАТ "Юніпласт" до відшкодування ПДВ за вказаний період), за результатами  складений акт  № 40/235/34499705 від 23.05.2007 р.

Перевіркою встановлено:

За наведеними в акті перевірки контрактами, укладеними між ТОВ "Руднекс" (Продавець) та ЗАТ "Юніпласт" (Покупець), Продавець зобов'язався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах, у кількості та у строки, вказані у Специфікаціях до дійсних договорів, укладених окремо та які є невід'ємною частиною дійсних договорів. Якість поставляємого товару повинна відповідати технічним вимогам заводу-виробника та підтверджуватись сертифікатами якості виробника товарів.

ТОВ «Руднекс»до перевірки   надано квитанції про приймання вантажу, сертифікати на продукцію про відповідність технічним вимогам, де відправником товару є ВАТ "Нікопольський завод феросплавів", а одержувачем товару - нерезидент, тобто перевіряєме підприємство ТОВ «Руднекс»згідно наданих до перевірки квитанцій про приймання вантажу не є отримувачем поставленого товару. ТОВ «Руднекс»в вищезазначених документах не зазначено як учасник господарської операції:

Перевіряємим підприємством не надано до перевірки будь-яких первинних документів, які б підтверджували перевезення товару від постачальника до визначеного місця покупця (ТОВ «Руднекс»).

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право володіння означає юридично забезпечену можливість власника мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей.

Таким чином,  рахунки-фактури, податкові накладні, акти приймання-передачі, отримані ЗАТ «Юніпласт»за перевіряемий період від ТОВ "Руднекс" є паперовими носіями, які не можуть бути документами що підтверджують фактичне здійснення господарської операції та вказують на проведені витрати, що не мають відношення до витрат господарської діяльності ТОВ "Руднекс", безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

Відповідно до п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, а саме підприємством не надано до перевірки будь-яких первинних документів на перевезення вантажів.

Згідно наданих до перевірки документів, встановлено, що ТОВ "Руднекс" не являється учасником господарських операцій.

ТОВ "Руднекс" не надано до перевірки будь-яких первинних документів, які б підтверджували перевезення товару від постачальника до покупця (ТОВ "Руднекс"). Отримання продукції ТОВ "Руднекс" від постачальника ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" без фактичного переміщення товару, і, як наслідок, без переходу права власності (можливість володіти, користуватися), на цей товар не може бути правочином.

Товар на складі ТОВ "Руднекс" не оприбутковувався, з причини його фізичної відсутності, тобто поставка товару не відбувалась. Складського приміщення ТОВ "Руднекс" теж не має (документи про наявність не надані).

Тому, підприємством ТОВ "Руднекс" неправомірно віднесено до складу податкового кредиту витрати на придбання вищезазначеного товару.

Так, основною вимогою позивача  є визнання неправомірними дій ДПІ, як суб'єкта власних повноважень, щодо здійснення висновків в акті зустрічної перевірки внаслідок відсутності компетенції з визнання фіктивними правочинів та як наслідок первинних документів за такими правочинами.

Як вбачається з акту перевірки відповідачем не визначені правочини, здійснені позивачем та ТОВ "Руднекс", як фіктивні. Відповідачем здійснений висновок про те, що   рахунки-фактури, податкові накладні, акти приймання-передачі, отримані ЗАТ «Юніпласт»за перевірямий період від ТОВ "Руднекс" є паперовими носіями, які не можуть бути документами що підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

В запереченнях на позов відповідач зазначає про нікчемність  вказаних правочинів з посиланням на ст.228 ЦК України, і на відсутність  в зв'язку з цим підстав для визнання  даних  правочинів недійсними    судом (з посиланням на ч.2 ст.215 ЦК України).

Так, згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним,  якщо його  недійсність  прямо  не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для                  чинності правочину. Так згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст  правочину  не може суперечити цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного  законодавства,  а   також   моральним   засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу.

Недійсним є правочин,  якщо його  недійсність  встановлена законом   (нікчемний  правочин).  У  цьому  разі  визнання  такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках,  встановлених  цим  Кодексом,  нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо  недійсність  правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована  особа  заперечує  його дійсність на підставах,  встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.228 ЦК України  правочин вважається таким,  що порушує публічний  порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина,  знищення,  пошкодження майна  фізичної  або юридичної    особи,    держави,    Автономної   Республіки   Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому, ДПІ не доведено яким чином  "паперові носії, які не можуть бути документами, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції" порушують  конституційні права і свободи людини і громадянина,  знищують,  пошкоджують майно  фізичної  або юридичної    особи,    держави,    Автономної   Республіки   Крим, територіальної громади тощо, тобто не надані докази наявності хоча б однієї з перелічених у ч.1 с.228 ЦК України підстав, за якої вказані правочини вважались би нікчемними.

Належне виконання правочинів ЗАТ «Юніпласт»та  ТОВ "Руднекс"  підтверджується матеріалами справи. Висновок же ДПІ  в акті перевірки про те, що "рахунки-фактури, податкові накладні, акти приймання-передачі, отримані ЗАТ «Юніпласт»за перевіряємий період від ТОВ "Руднекс" є паперовими носіями, які не можуть бути документами, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції", є неправомірним та надуманим .

Згідно частини 2 статті 19 Конституції органи державної влади та  органи  місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише  на  підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Посилання ДПІ на те, що органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст.10 Закону "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі п.11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність,  не приймаються судом до уваги, оскільки п.11  ст.10 Закону "Про державну податкову службу в Україні" такого положення не містить.

Так, згідно п.11 ст.10 Закону України "Про податкову службу в Україні" серед функцій державних податкових інспекцій в районах,  містах без районного поділу,   районах  у  містах,  міжрайонних  та  об`єднаних  державних податкових інспекцій, є подання до  судів  позовів  до  підприємств,  установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход  держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках  -  коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також  про  стягнення  заборгованості  перед бюджетом і державними цільовими  фондами  за  рахунок  їх майна.

Суд зазначає,  відповідно до ст. 2  Кодексу  адміністративного судочинства України, у справах  щодо оскарження  рішень,  дій чи бездіяльності   суб’єктів  владних повноважень, адміністративні суди  перевіряють, чи прийняті  вони:, зокрема, на  підставі, у  межах повноважень, та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.

В матеріалах справи    не міститься і не надано в процесі судового розгляду справи  доказів   відповідачем –суб’єктом владних повноважень  стосовно наявності  законних підстав для   визначення висновку зазначеного в акті перевірки.

Водночас, у пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України визначено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи,    підвідомчі господарським  судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,  вирішують  у  першій  та апеляційній    інстанціях   відповідні   місцеві   та   апеляційні господарські   суди   за   правилами   Кодексу   адміністративного судочинства України.

Згідно п.6.1 Роз'яснення ВАСУ "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" № 02-5/35 від 26.01.2000 не можуть оспорюватися в господарському суді також акти ревізій,  документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі  чи  за  результатами  перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру.

З огляду на зазначене, в задоволенні позовних вимог стосовно визнання неправомірними дій ДПІ щодо здійснення висновків в акті перевірки про фіктивність правочинів щодо складання первинних документів, юридичну неспроможність складених первинних документів,  слід відмовити.

Крім того, в заявлених позовних вимогах позивачем не конкретизовано по  яких саме правочинах  (дати, номера, тощо) відповідачем здійснено неправомірний висновок щодо їх фіктивності.

Керуючись ст.ст.161-163, 169,  розділом VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні  адміністративного   позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                          Н.А.Бишевська

Постанова в повному обсязі складена 01.08.07 р.