ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 12/732

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді :           Плюшка І.А.,

судді                                        Ходаківської І.П.,

судді                                        Савенко Г.В.

розглянувши

касаційну скаргу           Приватного підприємства “Русь-95”

на рішення          рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2007 р.

та постанову          Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007 р.

у справі                              12/732

за позовом                              Закритого акціонерного товариства “Сонат”

до                                        1.Приватного підприємства “Русь-95”

2.Товариства з обмеженою відповідальності “Святослав”

про                                        стягнення 4 000 000 грн.

за участю представників сторін :

від позивача :           Сорокалетова Н.М. - голова правління, Лупич В.О.,

Ярмоленко А.М.;

від відповідача 1 : Горкавий О.П.,

від відповідача 2 : не з’явився

ВСТАНОВИВ :

Закрите акціонерне товариство “Сонат” звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства “Русь-95” та Товариства з обмеженою відповідальності “Святослав” і просило суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача 1 та передати позивачу усі доходи від майна, які відповідач 1 одержав у сумі 7 492 836 грн. від відповідача 2, за час незаконного володіння майном позивача –нежитловим приміщенням площею 932,7 кв.м, що знаходиться в місті Києві, вул. Полярна, 8 літ. “А” за договором № 04-04 оренди нежитлового приміщення від 26.04.2004 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.03.2007 р.  (суддя Прокопенко Л.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007 р. (головуючий, суддя Моторний О.А., судді Кошіль В.В., Алданова С.О.) позов задоволено частково : стягнуто з Приватного підприємства “Русь-95” на користь Закритого акціонерного товариства “Сонат” 6 991 236 грн. доходів від використання майна, 25 500 грн. державного мита, 118 грн. витрат на і формаційно-технічне забезпечення судового процесу, у задоволенні решти позовних вимог та позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальності “Святослав” відмовлено.

Рішення та постанова мотивовані тим, що законним власником приміщення за адресою : м. Київ, вул. Полярна, 8-А є Закрите акціонерне товариство “Сонат”, що встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 року та постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2006 року по справі № 40/511, проте Приватне підприємство “Русь-95”, знаючи про це, отримало від Товариства з обмеженою відповідальності “Святослав” за договором № 04-04 від 26.04.2004 року кошти на загальну сум 6991236 грн., тобто ці кошти є доходом від використання майна позивача. При цьому, суди двох інстанцій також дійшли висновку, що Сорокалетова Н.М. є головою правління до того моменту, поки акціонери Закритого акціонерного товариства “Сонат” не проведуть загальні збори у встановленому законом порядку, а тому Сорокалетова Н.М. має право підписувати позови від імені Закритого акціонерного товариства “Сонат” в силу положень законодавства та статуту товариства.

Не погоджуючись із вказаними рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Приватне підприємство “Русь-95” звернулося до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові акти, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, та відмовити у задоволенні позову Закритого акціонерного товариства “Сонат” до Приватного підприємства “Русь-95”.

Закрите акціонерне товариство "Сонат" відзив на касаційну скаргу не надало, але в судовому засіданні позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 07.03.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007 року залишити без змін.

Приватне підприємство "Русь-95" подало 05.07.2007р. до Вищого господарського суду України клопотання про оголошення повного тексту постанови за результатами розгляду касаційної скарги у справі №12/732 господарського суду м. Києва. В судовому засідання 17.07.2007р. представник ПП "Русь-95" Горкавий О.П. відмовився від заявленого клопотання та погодився на оголошення лише вступної та резолютивної частин постанови у зазначеній справі.

Закрите акціонерне товариство "Сонат" подало 17.07.2007р. до Вищого господарського суду України заяву про здійснення фіксації судового процесу технічними засобами –шляхом звукозапису. Судовою колегією Вищого господарського суду України в задоволенні заяви було відмовлено.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. ст. 42, 43, 47  Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами  першої та апеляційної інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Так, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, судами двох інстанцій встановлено, 03.03.2000 року проведено загальні збори, на яких переобрано Сорокалетову Н.М. головою правління. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.02.2004 року №2-2378/04 за позовом Мусієнко Т.М., Гаврилюк М.І., Лузан Г.М до Закритого акціонерного товариства “Сонат”, Сорокалетової Н.М., яке залишене в силі  Постановою Верховного  Суду України від 16.06.2005 р., визнано недійсним факт проведення   вищевказаних загальних зборів та визнано недійсним рішення цих зборів. Рішенням позачергових загальних зборів Закритого акціонерного товариства “Сонат” від 13.12.2003 року було відсторонено від роботи Сорокалетову Н.М. та витребувано із чужого незаконного володіння печатку Закритого акціонерного товариства “Сонат”. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02.04.2003 року № 2-638/2003, яке залишено в силі Постановою Верховного  Суду України від 16.06.2005 р., вказане рішення  позачергових загальних зборів  визнано недійсним. Рішенням загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства “Сонат” від 01.02.2003 р. було відсторонено від посади голови правління Сорокалетову Н.М. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2004 року, яке залишено в силі постановою Верховного Суду України від 02.03.2005 р., рішення загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства “Сонат” від 01.02.2003 р. визнано недійсним, поновлено Сорокалетову Н.М. на роботі у Закритому акціонерному товариству “Сонат” з 03.02.2003 р. та стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Сонат” середній заробіток за час вимушеного прогулу. Отже починаючи з 03.03.2000 р. і по теперішній час, акціонерами позивача не проведено жодних легітимних загальних зборів, на яких могли бути прийняті рішення щодо обрання правління, а тому поки акціонери Закритого акціонерного товариства “Сонат” не проведуть загальні збори у встановленому законом порядку, Сорокалетова Н.М. залишається головою правління товариства, а тому засідання правління від 05.04.2004 року, на якому на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2004 року, Сорокалетову поновлено на посаді голови правління, а потім звільнено з цієї посади, проведено особами, які членами правління не обрилася, отже не могли виконувати від імені товариства будь-які дії.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 р. по справі №40/511, яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2006 р., було визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою : м. Київ, вул. Полярна, 8-А, що був укладений 31.03.2004 р. між позивачем та відповідачем 1, в порядку проведення двосторонньої реституції відповідача зобов’язано повернути Закритому акціонерному товариству “Сонат” приміщення. Зазначеним рішенням суду був встановлений факт того, що на момент укладення недійсного договору купівлі-продажу, вказане приміщення перебувало у власності Закритого акціонерного товариства “Сонат” на підставі договору купівлі-продажу № 121 від 24.03.2004 року, укладеного позивачем з головним управлінням комунальної власності міста Києва та зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна за позивачем на праві власності за реєстраційним номером 507-п від 31.03.2004 р.

Стаття 35 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Відповідно до частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто єдиним законним власником, станом на 31.03.2004 року і до цього часу, нежитлового приміщення, розташованого за адресою : м. Київ, вул. Полярна,8 літ. “А”, площею 932,7 кв.м є позивач. Вищенаведене  спростовує доводи скаржника у касаційні скарзі про те, що спірне приміщення належить на праві власності іншим особам.

Відповідно до частини1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належить майнові права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, з чим погоджується й колегія суддів, що 01.04.2004 року та 26.04.2004 року Приватне підприємство “Русь-95” та Товариство з обмеженою відповідальності “Святослав” уклали договори оренди, відповідно до яких відповідач 1 передав майно відповідачу 2, проте дана особа (відповідач 1) не мала права вчиняти жодних дій щодо розпорядження майном, оскільки дане майно на праві власності належало Закритому акціонерному товариству “Сонат”, а тому судом не приймається до уваги твердження скаржника про те, що між відповідачами не укладався договір оренди № 04-04 від 26.04.2007 року приміщення за адресою : м. Київ, вул. Полярна, 8 літ. “А”.

Згідно частини 1 статті 390 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача)передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за час володінням ним.

Як підтверджується довідкою від 25.01.2007 року, яка видана на запит господарського суду міста Києва, з квітня 2004 року по листопад 2006 року орендарем Товариством з обмеженою відповідальності “Святослав” сплачено на користь орендодавця Приватного підприємства “Русь-95” орендну плату за договором від 26.04.2004 року № 04-04 в розмірі 6991236 грн. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з Приватного підприємства “Русь-95” орендної плати в розмірі 6991236 грн. у зв’язку з передачею в оренду належного позивачу майна є обґрунтованими.

На підставі встановлених фактичних обставин місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, розглядаючи справу, повно з'ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 р. N 11 "Про судове рішення", зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів.

Інші доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на приписи ст. 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що під час розгляду справи фактичні обставини були встановлені судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваних судових рішення та постанови немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ :

1.Касаційну скаргу Приватного підприємства “Русь-95” залишити без задоволення.

2.Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2007 року у справі № 12/732 залишити без змін.

Суддя, головуючий                                                  І. Плюшко

Суддя                                                                                І. Ходаківська

Суддя                                                                                Г. Савенко