ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2007 р.                                                                          Справа № 11/136-07

за позовом     Вінницького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів,

м. Вінниця

до                    сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя»,

с. Стрижаків Оратівського району

про                  стягнення 3416 грн. 67 коп..

Cуддя      В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т.Поліщук, за участю представників сторін:

від позивача                А. Мазуренко  за довіреністю;

від відповідача            О. Гончар за довіреністю.

СУТЬ   СПОРУ:

Заявлено позов про  стягнення з  сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя»заборгованості в розмірі  3416 грн. 67 коп. за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу.

Позов мотивовано тим, що в порушення ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” відповідач не забезпечив встановленого нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідач  не погоджується з позовними вимогами з підстав викладених в запереченнях  від 19.04.2007р. та зокрема вказує, що обставини викладені в позовній  заяві не відповідають дійсності.  Відповідачем створено робочі місця для інвалідів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. № 314 . Всі інваліди, що вказані у Звіті  форми № 10-ПІ працюють на підприємстві  з дати  його реєстрації, а саме  з 10 березня 2000 року.

Оцінивши подані сторонами докази та заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне .

Стаття 19 Закону  України від 21.03.1991 р. № 875-ХП “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” в редакції чинній у 2005 році (далі Закон) встановлює для підприємств (об‘єднань), установ і організацій нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 18 названого Закону передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Відповідальність за незабезпечення зазначених нормативів відповідно до частини другої статті 19 цього Закону покладається на керівників підприємств. А в разі, коли кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, то відповідальність покладається на підприємства у вигляді щорічної сплати штрафних санкцій, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Аналіз зазначених положень Закону про захист інвалідів дає підстави для висновку про те, що обов‘язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов‘язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов‘язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 цього Закону. Це підтверджується  і змістом абзацу другого пункту третього Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1434 від 26 вересня 2002 року), згідно з яким  завданням Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також підпункту третього пункту четвертого та підпункту третього пункту п‘ятого цього Положення, якими Фонду  надано право здійснювати контроль за своєчасним перерахуванням підприємствами штрафних санкцій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та здійснювати  перевірки підприємств щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Закону  України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  відповідачеві встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, що становить 2 робочих місця.

Як свідчить звіт  про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2005 рік відповідачем  було створено три робочих місця для працевлаштування інвалідів та працевлаштовано інваліда 2 групи Дирдиру М.В., інваліда 2 групи Кузіна В.В. та інваліда 3 групи Швеця О.Г..

Наведене підтверджується наступними документами: звітом фірми №10-ПІ; наказами про прийом на роботу №  4/12 від 10.03.2000р. , № 4/22 від 10.03.2000р., № 4/35 від 10.03.2000р.; посвідченнями   серія ААА № 704294, серія АБ № 290303, № 12941;  довідками № 325/05-33/02 від 12.04.2006р., № 326/05-33/02 від 12.04.2006р., № 327/05-33/02 від 12.04.2006р., копії яких долучено до матеріалів справи.

Вищевикладене свідчить про те, що  відповідачем було  забезпечено норматив щодо  створення робочих місць для працевлаштування  інвалідів.

З огляду на вищевикладене  суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 70,71, 79, 86, 94, 128, 158, 163,167,255, 257 Кодексу адміністративного судочинства, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Вінницького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з  сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя»заборгованості в розмірі  3416 грн. 67 коп. за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу відмовити.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду  подається протягом десяти днів з дня її проголошення.  Апеляційна  скарга  на  постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів  після  подання  заяви про апеляційне оскарження.

Постанова виготовлена в повному обсязі 16.05.2007р.

Суддя                                                    Матвійчук В.В.