ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

26.07.2007
Справа №2-29/8756-2007

За позовом – Відкритого акціонерного товариства «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець», Бахчисарайський район, с. Піщане.

До відповідача – Піщанівської сільської ради Бахчисарайського району АР Крим, с. Піщане, Бхчисарайський район.

Про визнання незаконним рішення та визнання права на оренду.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача -  Чукаткіна Т.В. – представник, довіреність у справі, Веліка Н.А. – представник, довіреність у справі.

Від відповідача – Кікава Д.В. – представник, довіреність у справі, Майорова Є.В. представник, довіреність у справі.

Суть спору: позивач – ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Піщанівської сільської ради про визнання незаконним рішення 12 сесії 5 скликання Піщанівської сільської № 659 від 27 березня 2007р. «Про виділення та дозвіл ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення» та про визнання права оренди та визнання права на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га, розташованої біля центрального в’їзду ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення.

Позов мотивовано тим, що ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» у встановленому ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України порядку звернулось до відповідача із клопотанням про надання в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га, розташованої біля центрального в’їзду ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення. Позивач вважає, що чинне законодавство не містить заборони щодо будівництва на територіях загального користування населених пунктів, навпаки ст. 27 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює порядок отримання дозволу на здійснення будівництва на територіях загального користування, у зв’язку з чим стверджує, що оскаржуване рішення відповідача  № 659 від 27.03.2007 р., яким відмовлено в наданні земельної ділянки, є необґрунтованим та протиправним та просить його визнати незаконним.

Відповідач відзив на позов не представив, однак проти позову заперечує, та подав клопотання про припинення провадження у справі з тих підстав, що цей позов не підлягає розгляду в господарських судах України та повинен розглядатися адміністративним судом. В обґрунтування цього клопотання відповідач посилається на те, що відповідач оскаржує рішення органу власних повноважень, та відповідно спір має публічно-правовий характер.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2007р. позивач – ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» звернулося до відповідача - Піщанівської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га, розташованої біля центрального в’їзду ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець», для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення, що підтверджується копією відповідного листа ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець», що підтверджується відповідним листом позивача вих. № 37 від 27.02.2007 р. (вхідний номер відповідача 87/02-14 від 27.02.2007 р.).

Рішенням 12 сесії 5 скликання № 659 від 27 березня 2007 р. «Про виділення та дозвіл ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення» Піщанівська сільська рада, враховуючи що генеральним планом с. Піщане не передбачено на запитуємій земельній ділянці розміщення та будівництво об’єктів торгівлі та обслуговування населення, керуючись ст.ст. 12, 39 Земельного кодексу України, вирішила:

У виділенні ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення – відмовити.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок та умови набуття права користування земельною ділянкою встановлено Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі термінове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 Земельного кодексу України).

Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України  до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські. селищні, міські ради, а за межами населених пунктів – відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.ст. 123, 124  Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.  До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п’ятнадцятою статті 51 цього Кодексу документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування.

Матеріали справи свідчать про те, що ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» у встановленому чинним законодавством порядку звернулося до відповідача з клопотанням, в якому просило про надання в користування спірної земельної ділянки, додавши викопіювання з генплану з позначенням меж земельної ділянки, що запитується, чим виконало всі умови для отримання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та придбання відповідної земельної ділянки в оренду.

Згідно ч.ч. 5, 9 ст. 123, ст. 124 Земельного кодексу України відповідна районна державна адміністрація  або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Рішення про відмову у наданні земельної ділянки в користування має містити мотивовані пояснення з посиланням на відповідні положення нормативно-правових актів, затвердженої містобудівної документації та документації із землеустрою.

Зі спірного рішення вбачається, що приймаючи рішення відповідач керувався положеннями ст.ст. 12, 39 Земельного кодексу України.

Але, ст. 12 ЗК України встановлює компетенцію місцевої ради до того ж не застосовується на час дії Перехідних положень Земельного кодексу України, а саме п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, а отже не може обґрунтовувати відмову.

Стаття 39 Земельного кодексу України, на яку також посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, то вона закріплює, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Позивачем надано відповідь Відділу міськбудівництва та архітектури Бахчисарайської районної державної адміністрації № 142 від 15.06.2007 р., згідно якої відповідно до генерального плану с. Піщане земельна ділянка, що запитується, відноситься до території загального користування. Благоустрій, озеленення та можливість забудови цієї земельної ділянки можуть бути визначені проектом забудови громадського центру с. Піщане, погодженим та затвердженим у встановленому порядку.

Законодавче визначення поняття території загального користування міститься в Законі України «Про благоустрій населених пунктів», згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 якого території загального користування – це парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки — пам’ятки садово-паркового мистецтва, спортивні дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам’ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі;  кладовища; інші території загального користування; прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, інші території в межах населеного пункту.

Згідно ст. 14 цього Закону України «Про благоустрій населених пунктів» об’єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, місцевих правил забудови, інших вимог, передбачених законодавством.

Суд вважає, що твердження позивача про відсутність законодавчо встановлених обмежень для здійснення будівництва на територіях загального користування є обґрунтованою з огляду на те, що зі змісту ст. 27 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» дійсно  випливає можливість такого будівництва за умови отримання дозволу на здійснення будівництва на території загального користування.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що а ні положення нормативно-правових актів, а ні містобудівна документація, на яку посилається відповідач, не містять підстав для відмови у наданні позивачу спірної земельної ділянки, уз в’язку з чим право позивача на придбання в оренду земельної ділянки шляхом укладення договору оренди для здійснення підприємницької діяльності (ст.ст. 116, 124 ЗК України) та право на свободу здійснення підприємницької діяльності (ст. 43 ГК України) підлягають судовому захисту.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування зобов’язані діяти тільки на підставах, в межах повноважень і способів, які передбачені Конституцією і законами України.

Згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування за мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України також передбачає такий шлях захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, як визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 9 ст. 123 Земельного кодексу України відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду у встановлений строк може бути оскаржено в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд вважає, що для захисту порушених земельних прав позивача слід визнати незаконним спірне рішення відповідача, а для відновлення й гарантування дотримання земельних прав від порушень з боку відповідача, визнати право на оренду спірної земельної ділянки та право на розроблення проекту відведення.

Суд не приймає посилання відповідача не те, що провадження у цій справі повинно бути припинено, з тих підстав, що спір у цій справі не підлягає розгляду у господарських судах України, оскільки підвідомчий адміністративним судам України.

Відповідно до ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншо4го (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Стаття 17 КАС України встановлює, що компетенція адміністративних судів поширюється на: спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно – правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом; спори щодо правовідносин, пов’язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до п. 2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно – правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Господарські суди вправі розглядати справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб’єкти господарської діяльності, оскільки земля є об’єктом цивільних прав і обов’язків і використовується в господарській діяльності на підставі цивільно-правових угод. До таких справ слід відносити справи, пов’язані із захистом права власності або користування землею.

Враховуючи те що, предмет спору у цій справі пов’язаний із реалізацією права на користування земельною ділянкою, тобто спірні відносини мають цивільно-правовий характер, даний спір не є публічно-правовим на який поширюється компетенція адміністративних судів, та відповідно підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.05.2007р. у справі 2-17/14628-2005А.

Крім того, думку щодо розгляду таких спорів в порядку господарського судочинства, виклав Верховний суд України в Постановах: від 05.12.2006р. у справі за позовом ТВМ та рибалок Черкаського гарнізону до Черкаської облради, за участю третіх осіб ТОВ «Тубільське», ТОВ «СМГ «Національна спілка мисливців», про визнання частково недійсним рішення та від 27.03.2007р. у справі за позовом ВАТ «Київський річковий порт» до Київської міської ради, третя особа – ТОВ «Ніко Інвест», про скасування рішення.

Вступна та резолютивна чистини рішення оголошені – 26.07.2007р.

Повний текст рішення оформлений відповідно до вимог ст. 84 ГПК України – 30.07.2007р.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним рішення 12 сесії 5 скликання Піщанівської сільської № 659 від 27 березня 2007 р. «Про виділення та дозвіл ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення».

3. Визнати за Відкритим акціонерним товариством «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» (АР Крим, Бахчисарайський район, с. Піщане, вул. Набережна, б.2, код в ЄДРПО України 05532351) право на оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га, розташованої біля центрального в’їзду ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та  обслуговування населення.

4. Визнати за Відкритим акціонерним товариством «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» (АР Крим, Бахчисарайський район, с. Піщане, вул. Набережна, б.2, код в ЄДРПО України 05532351) право на розроблення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,20 га, розташованої біля центрального в’їзду ВАТ «Санаторій для батьків з дітьми «Чорноморець» для розміщення та будівництва об’єктів торгівлі та обслуговування населення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.