ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 33/78
05.06.07 р.

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом          відкритого акціонерного товариства «Поліграфкнига»

до товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаПро»

про          стягнення 4251,43 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Кранець О.С., представник за довіреністю №280/18 від 07.05.07 року;

від відповідача: Воловенко І.В., представник за довіреністю б/н від 25.05.07 року.

встановив :

Відкрите акціонерне товариство «Поліграфкнига»звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаПро»про стягнення 4251,43 грн. заборгованості за договором на здійснення поліграфічних послуг.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір №727/5 від 09.09.2005 року на здійснення поліграфічних послуг видання: «Договірні зобов’язання та їх окремі види». Позивач відповідно до взятих на себе зобов’язань за договором виготовив наклад 3500 примірників, на загальну суму згідно п.2.1. договору 12558,00 грн., які відповідач отримав відповідно до:

- накладної №2002 від 16.09.05 року, за якою було розіслано 9 примірників;

- накладної №2038 від 22.09.05 року, за якою відповідач отримав 9 сигнальних примірників;

- накладної №2039 від 22.09.05 року, за якою відповідач отримав 3482 примірника, що містяться в матеріалах справи у якості додатків.

Товар отримав уповноважений представник товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаПро», відповідно до довіреності на отримання ТМЦ серії ЯКЯ №826223 Тимченко І.А. загальною кількістю 3500 штук.

Відповідач відповідно до п. 4.2.1 договору зобов’язаний здійснити повний розрахунок за виконані роботи, протягом 3 днів з моменту виготовлення тиражу виходячи з узгоджених цін та у строки, встановлені цим договором та додатковими договорами.

Таким чином, за твердженням позивача - відповідач повинен був розрахуватись до 28.09.2005 року. Станом на момент звернення до суду відповідач не виконав свої зобов’язання та не оплатив у повному розмірі виготовлений позивачем наклад, а сума заборгованості, яка рахується за ним становить 2057,99 грн. основного боргу.

В ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив стягнути з відповідача 2057,99 грн. суму  основного боргу, суму інфляційних нарахувань в розмірі 320,67 грн., пеню за період прострочення оплати в розмірі 1872,77 грн., та витрати по оплаті державного мита в сумі 102,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,0 грн.

Також представником позивача заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «МедіаПро».

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає клопотання про забезпечення позову не обґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем неправомірно заявлені вимоги, щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за надруковане видання «Договірні зобов’язання та їх окремі види»та заперечив проти задоволення позову.

Оскільки, договірні відносини, які склалися між сторонами виникли, як результат господарського договору укладеного в спрощений спосіб, який в свою чергу і був виконаний сторонами в повному обсязі.

Дане твердження ґрунтується на тому що 06.09.2005 року сторони уклали усний договір, предметом якого було виготовлення 3500 примірників книги «Договірні зобов’язання та їх окремі види»за ціною 3,00 грн. кожен примірник, на загальну суму 10500,00 грн.

На підтвердження укладення договору у спрощений спосіб, позивачем було виставлено рахунок-фактуру №СФ-0000859КО від 06.09.2005 року на загальну суму 35836,00 грн. з яких 10500,00 грн. вартість виготовлення тиражу книги «Договірні зобов’язання та їх окремі види»у кількості 3500 примірників. Отже, позивачем було підтверджено прийняття замовлення до виконання.

На підставі вищевказаного рахунку відповідачем були перераховані грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №829 від 12.09.05 року, №875 від 20.09.05 року, які подав відповідач у якості доказів (містяться в матеріалах справи).

21.09.05 року відповідно до видаткової накладної №РН-0000123 позивач передав відповідачу товарні цінності на загальну суму 35836,00 грн. у тому числі тираж книги, у кількості  3500 примірників, за ціною 3,00 грн. кожен примірник, загальною вартістю 10500,00 грн. У графі накладної №РН-0000123 де зазначається підстава, відповідно до якої виконувалось замовлення позивач, чітко вказав, що замовлення здійснене на підставі рахунку-фактури  №СФ-0000859КО від 06.09.2005 року, також в видатковій накладній чітко зазначена умова продажу, а саме - попередня оплата. Жодних претензій з боку позивача щодо порядку і строків розрахунків відповідача не надходило.

Таким чином, сторонами виконані взяті на себе зобов’язання за договором укладеним у спрощений спосіб.

Також відповідач зазначає, що позивачем подано не обґрунтований розрахунок сум, які він просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»від 22.111.1996 року №543/96-ВР розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. У період нарахування пені діяла облікова ставка НБУ у розмірі 9,5%, тому розмір пені не може перевищувати суму 194,98 грн. (2057,99*0,095*2*182/365).

Крім того, відповідно до п.1. ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Згідно ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

28 березня 2006 р. закінчився строк нарахування пені по Договору (згідно позовної заяви), тому 29 березня 2007 р. закінчився перебіг строку позовної давності про її стягнення. Позовну заяву було здано до установи зв'язку 10 квітня 2007 р. Отже, позовну давність щодо стягнення пені Позивачем було пропущено.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи  докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди(ч.1)

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною(ч.2).

Момент направлення оферти документально судом встановлено не було, однак в матеріалах справи містяться докази прийняття до виконання замовлення (акцепт), а саме виготовлення примірників книги у кількості 3500 штук, що було предметом договірних зобов’язань. В процесі судового розгляду справи питання щодо предмету договору у сторін не виникало. Судом встановлено що договірні зобов’язання сторін як згідно усного договору, на який посилається відповідач, так і відповідно до письмової угоди, яка була укладена за твердженням позивача, пов’язанні з виготовленням накладу книги «Договірні зобов’язання та їх окремі види». Але для встановлення наявності чи відсутності заборгованості відповідача перед позивачем, слід дослідити факти, що мають значення по справі, а саме обставину, відповідно до якої між сторонами виникли та виконувались зобов’язання.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна, або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 Господарського кодексу України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

06.09.2005 року позивачем, відкритим акціонерним товариством «Поліграфкнига», виставлено товариству з обмеженою відповідальністю «МедіаПро»рахунок –фактуру №СФ-0000859 КО. Згідно якого (рядок 2) відповідачу зазначено ціну за одиницю продукції у сумі 3,00 грн. кількістю 3500 штук за тираж книги «Договірні зобов’язання та їх окремі види».

Відповідачем була прийнята дана видаткова накладна, як акцепт усної угоди між сторонами.

Також в матеріалах справи міститься договір від 09.09.2005 року №727/5, укладений між позивачем та відповідачем і відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується надрукувати видання «Договірні зобов’язання та їх окремі види». Договірна вартість видання 1 примірника, відповідно до п.2.1. договору становить 3,588 грн. Загальна сума договору складає 12558,00 грн.

Однак, як вбачається з матеріалів справи сторони не приступили до виконання його умов, а посилання позивача на договір №727/5, як на підставу вчинення ним певних дій суд не приймає у зв’язку з необґрунтованістю вказаного твердження.

Згідно виставленого рахунку-фактури відповідач 12.09.2005 року платіжним дорученням №829 та  20.09.2005 року та платіжним дорученням №875 повністю сплатив кошти у сумі 35836,00 грн. що були виставленій позивачем, у тому числі 10500,00 грн. за друковане видання, що було предметом договору.

16.09.2005 року відповідно до накладної №2002 позивачем зазначено, що 9 екземплярів продукції направлено до складу готової продукції, відповідно до штампу та підписів на накладній. Накладною №2038 від 22.09.2005 року зазначено виготовлення 9 екземплярів сигнального видання, яке отримане Тимченко І.А. згідно довіреності на отримання ТМЦ серії ЯКЯ №826223 від 20.09.2005 року. Накладною № 2039 від 22.09.2005 року тим самим представником за тією ж довіреністю отримано 3482 екземпляри видання «Договірні зобов’язання та їх окремі види».

Також позивач відпустив відповідачеві продукцію згідно довіреності на отримання ТМЦ серії ЯКЯ №826223 від 20.09.2005 року в якій також зазначається, що довіреність виписана особі на отримання цінностей за рахунком-фактурою № СФ-0000859 КО від 06.09.2005 року.

21.09.2005 року позивачем виставлена видаткова накладна №РН-0000123 в якій позивач виставляє до оплати відповідачу суму 10500,00 грн. за тираж книги «Договірні зобов’язання та їх окремі види»у кількості 3500 штук за ціною 3,00 грн. за одиницю. При цьому позивачем у графі замовлення зазначено що воно здійснюється за рахунком фактурою № СФ-0000859 КО, при тому, що відповідно до твердження позивача, 09.09.2005 року укладено договір на виконання саме цього накладу книги за ціною 3,588 грн. за одиницю примірника загальною вартістю 12558,00 грн.

При цьому в зазначеній видатковій накладній чітко вказана умова продажу, а саме попередня оплата за товар. В той час, як у договорі відповідно до п. 2.2 та п. 3.2 замовник зобов’язується здійснити попередню оплату у розмірі 50% вартості товару протягом 3-х банківських днів з моменту підписання договору. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 3-х банківських днів з моменту отримання сигнальних примірників.

Досліджуючи строки оплати та поставки продукції судом встановлено, що оплата здійснена 12.09.2005 та 20.09.2005 року, поставка відбулась 16.09.2006 року та 22.09.2005 року, отже, по періодам виконання відповідачем здійснена повна попередня оплата, що відповідає умовам продажу згідно виставленої видаткової накладної і підтверджує існування саме усного договору, та не відповідає умовам оплати згідно письмового договору №727/5.

Відповідно до досліджених обставин суд погоджується з позицією відповідача вважати виставлений рахунок –фактуру та наступну видаткову накладну, акцептом саме усного договору та вважає її правомірною, оскільки  в ньому визначені усі істотні умови договору, а саме: кількість, ціна, умови продажу (оплати), підстави виникнення.

Як вбачається з матеріалів справи та доданих до неї документів, а також дослідивши обставини на які посилаються сторони в обґрунтування своєї правової позиції, суд приходить до висновку що –господарські зобов’язання, які є обставиною даної справи виникли в наслідок укладення між позивачем та відповідачем саме усного договору на виготовлення накладу у розмірі 3500 штук друкованого видання книги «Договірні зобов’язання та їх окремі види»за ціною 3,00 грн. кожна, зобов’язання по якій виконані сторонами в повному обсязі.

Згідно ст. 202 ГК України господарське зобов’язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ГК України господарське зобов’язання, усі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управленою стороною.

Позивачем та відповідачем повністю виконані умови, що взяті ними за договірними зобов’язаннями, тому суд відмовляє позивачу в задоволення його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                С.М. Мудрий