СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"29" травня 2007 р.
Справа  № 14/137

За позовом  Товариство з обмеженою відповідальністю  “Р.Е.Й.В”

До відповідача Підприємець
ОСОБА_1

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача:

підприємець ОСОБА_2

Про стягнення  в сумі
100000 грн.

СУДДЯ
МАРАЧ В.В.

Представники сторін:

від позивача: Блашкевич В.С.

від відповідача:  ОСОБА_1., ОСОБА_3

третя особа: не з`явилася

СУТЬ СПОРУ: Позивач
звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до суб`єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 в якому просить стягнути з
останнього суму разового грошового стягнення за неправомірне використання
об`єкта права інтелектуальної власності в розмірі 100000,00 гривень та судові
витрати.

Під час розгляду справи позивач
подав уточнення до позовних вимог в яких, крім заявлених вимог в позовній
заяві, просить зобов`язати  відповідача
вилучити  з цивільного обороту паперові
пакетики, вагою 5 грам, цукор пісок з
зображенням торгівельної марки “R.А.І.V. ЕSРRESSО” з зображенням
комбінації білого, червоного та чорного кольорів. Однак в дальнішому
представник позивача подав заяву в якій відмовився від вказаних вище вимог.За
таких обставин провадження у справі в цій частині вимог підгягає припиненню.

Свої  вимоги позивач обгрунтовує  наступним.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Р.Е.Й.В" є суб'єктом господарської діяльності
зареєстрованим Виконкомом Тернопільської міської ради 23.05.2001р. за №
0000097.

Основним видом діяльності позивача
є виготовлення кавової продукції, чаю. розфасування кави, та цукру, а також
реалізація цієї продукції на внутрішньому та світовому ринку з маркуванням відповідно
до зареєстрованого торгового знаку (торгової марки) , що посвідчується
Свідоцтвом на знак для товарів та послуг виданим Державним департаментом
інтелектуальної власності 15.07.2005р. №51396.

Вищеназваний товарний знак
наноситься на упаковках готової продукції яка випускається Товариством з
обмеженою відповідальністю „Р.Е.Й.В" , зокрема, в даному випадку на
упаковці цукру піску розфасованого в паперові пакетики вагою 5 грам.

Згідно п.1 ст.492 ЦК України,
торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація
позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються
(надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються)
іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри,
зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до п. 1 ст.493 ЦК
України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку
засвідчується свідоцтвом.

Таким чином, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Р.Е.Й.В" є законним власником торгівельної марки
„R.А.І.У. ЕSРRЕSSО" з зображенням комбінації білого, червоного та чорного
кольорів паруючої кави, що зазначено у свідоцтві на знак для товарів та послуг,
виданим Державним департаментом інтелектуальної власності 15.07.2005р. №51396  відповідно до ст. 495 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 Закону України
"Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", свідоцтво надає
його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.

Однак підприємець ОСОБА_1 не маючи
дозволу ТОВ „Р.Е.Й.В" на використання знаку для товарів і послуг
торгівельної марки „R.А.І.У. ЕSРRЕSSО" з 16 жовтня 2006р. здійснює
виготовлення та розфасуання цукру піску, розфасованого в паперові пакетики
вагою 5 грам використовуючи при цьому торгівельну марку "R.А.І.V.ЕSРRЕSSО"
з зображенням комбінації білого, червоного та чорного кольорів паруючої кави.
Як зазначається на упаковці товару, розфасування цукру здійснюється П.П.
ОСОБА_1., АДРЕСА_1.

Згідно п.1 ст. 20 Закону України
"Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", будь-яке посягання
на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі
вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та
готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва,
що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Таким чином, відповідач без згоди
позивача використовує його торгівельний знак шляхом його нанесення на упаковку
власного товару з метою пропонування для продажу та реалізовує цей товар
споживачам.

Відповідно до п..4 ст.16 вищенаваного
Закону, знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі
зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого
знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

В даному випадку відповідачем при випуску власної продукції на її
упаковці використано всі елементи, форми та зображання торгового знаку що
належить позивачу.

Розфасований в паперові пакетики, вагою 5 грам, цукор пісок з
зображенням торгівельної марки позивача, відповідач продає споживачам за ціною
1 пакетик = 0,05 гривень на території України.

Незаконне використаня відповідачем на власній продукції знака схожого
настільки, що його можна сплутати з з торгівельним знаком ТОВ „Р.Е.Й.В" є
порушення права інтелектуальної власності та законних інтересів останнього і
призводить до виникнення у нього збитків та не отриманих доходів.

Згідно п.1 ст. 21. Закону України "Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг" захист прав на знак здійснюється у судовому та іншому
встановленому законом порядку.

З метою захисту права інтелектуальної власності на торговий знак та
попередження щодо подальшого порушення цього права, позивач просить застосувати
до відповідача разове грошове стягнення
за  неправомірне використання
об`єкта права інтелектуальної власності в розмірі 100000, 00 гривень.

Відповідач подав  суду відзив на
позовну заяву та на заяву про уточнення позовних вимог в яких проти вимог
позивача заперечив пославшись при цьому на
таке.

Розфасування  цукру-піску
відповідачем  здійснювалося  на підставі договору на виконання робіт від 01
серпня 2006 року, який був укладений відповідачем з суб'єктом    підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_2.

За своєю правовою природою договір
нвиконання робіт є договором підряду.

Згідно ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик
виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи
з переданням її результат)  замовникові.

За умовами цього договору уся
відповідальність за інформацію, розміщену на упаковці та її відповідність до
вимог чинного законодавства і нормативних документів покладається на Замовника,
а саме - ОСОБА_2. Згідно п. 9.5. договору, після затвердження Замовником
оригінал-макету Виконавець не несе відповідальність за зміст інформації на
упаковці. Виготовлення замовлення для Виконавця здійснювалося на підставі
оригінал-макету, який був затверджений Замовником 10.08.2006 року.

Договір сторонами виконано.
Видатковою накладною НОМЕР_1 Виконавцем отримано 20 000 одиниць цукру 5 г.,
вартістю 1 000,08 грн. та видатковою накладною НОМЕР_2 Виконавцем отримано 20
000 одиниць цукру 5 г., вартістю 1 000,00 грн. Отриманий цукор повністю
оплачений Замовником.

Згідно п. 2.1.5. Замовник
зобов'язаний прийняти та нести всі майнові та немайнові права і обов'язки, що
виникають з моменту передачі розфасованої продукції у власність Замовника.
Оскільки ОСОБА_2 є власником отриманої продукції, вона і повинна відповідати за
позовом.

Обгрунтування позивача про
використання відповідачем торгівельного знаку "R.А.І.У. ЕSРRЕSSО" з
метою пропонування для продажу та реалізація цього товару споживачам є
передчасним, таким що не відповідає дійсним обставинам.

Мета - це результат, якого прагне
досягти особа вчиняючи певне діяння. Відповідач, здійснюючи господарську
діяльність, лише належно виконував взяті на себе господарські зобов'язання,
метою яких було отримання прибутку за договором на виконання робіт, а не
прибутку від реалізації продукції з позначанням торгівельної марки
"R.А.І.У. ЕSРRЕSSО".

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про захист прав споживачів" споживач -фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію
для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю
або виконанням обов'язків найманого працівника.

ПП ОСОБА_2 не являється споживачем,
а є суб'єктом господарювання, яка отримала виготовлену продукцію відповідно
умовам договору на виконання робіт з метою продажу такого цукру. ПП ОСОБА_1 у
свою чергу лише передав виготовлену продукцію і не пропонував її для продажу та
не відчужував її споживачам.

Ні договір від 10 серпня 2006 року,
ні жодний закон чи нормативно-правовий акт не передбачає обов'язку, за яким
виконавець за договором підряду зобов'язаний перевіряти на відповідність закону
отримане завдання замовника.

Листом НОМЕР_3 ТОВ
"Р.Е.Й.В." виставило відповідачу вимогу про негайне припинення
використання будь-яким способом знаку для товарів і послуг "R.А.І.V.
ЕSРRЕSSО".

Однак, ще починаючи з 29 серпня
2006 року, а саме з моменту передачі ПП ОСОБА_2 останньої партії продукції,
відповідачем не здійснюється жодних дій по фасуванню цукру піску із зображенням
торгівельної марки '"R..А.1.V. ЕSРRESSО” .

Позивач  просить суд зобов`язати відповідача вилучити
з цивільного обороту паперові пакетики, вагою 5 грам, цукор пісок із
зображенням  торгівельної марки паруючої
кави “R.А.І.V.ЕSРRESSО” з зображенням комбінації білого, червоного та чорного
кольорів паруючої кави.

Така вимога позивача є
безпідставною, оскільки відповідно абзацу 2 пункту 2 статті 20 Закону України
“Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”  власник свідоцтва може вимагати усунення з
товару, його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з
ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення  виготовлених зображень знака або позначення,
схожого з ним настільки, що їх можна сплутати.

Отже, указана правова норма
визначає вичерпний перелік підстав відновлення порушеного права власника
свідоцтва на знак для  товарів і послуг,
а тому вимога позивача про зобов`язання відповідача вилучити з цивільного
обороту паперові пакетики, вагою 5 грам, цукор пісок із зобраденням торгівельної
марки паруючої кави “R.А.І.V.ЕSРRESSО”  з
зображенням комбінації білого, червоного та чорного кольорів паруючої кави
є  безпідставною.

Третя особа заперечень на позов
суду не подала, в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду
повідомлена належним чином.

Розглянувши документи і матеріали,
які подані учасниками процесу зібрані судом, заслухавши представників сторін,
всебічно і повно з`ясувавши всі обставини на яких грунтуються їх вимоги та
заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський
суд  прийшов до висновку, що вимога
позивача  про стягнення з відповідача 100
грн. не підлягає  задоволенню, а в решті
вимог провадження у справі підлягає припиненню.

При цьому  суд керувався наступним.

На підставі Свідоцтва на знак для
товарів та послуг № 51396 від 15.07.2005 ркоу позивач є власником знаку з
зображенням комбінації білого, червоного та чорного кольорів паруючої кави з
вказівкою торговельної марки “R.А.І.V.ESРRESSО”.

Статтею 431 Цивільного Кодексу
України встановлено, що порушення права інтелектуальної власності, в  тому числі
невизнання цього права чи посягання на нього , тягне за собою
відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Статтею 432 цього ж Кодексу  передбачено способи захисту прав
інтелектуальної власності судом. Зокрема вказаною статтею встановлено, що:

1. Кожна особа має право звернутися
до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті
16 цього Кодексу.

2. Суд у випадках та в порядку,
встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про:

1) застосування негайних заходів
щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження
відповідних доказів;

2) зупинення пропуску через митний
кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права
інтелектуальної власності;

3) вилучення з цивільного обороту
товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права
інтелектуальної власності;

4) вилучення з цивільного обороту
матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів
з порушенням права інтелектуальної власності;

5) застосування разового грошового
стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта
права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до
закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення;

6) опублікування в засобах масової
інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст
судового рішення щодо такого порушення.

Таким чином з аналізу  вищенаведених норм закону вбачається, що суд
у випадках та в порядку, встановлених законом може постановити рішення, зокрема
про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за
неправомірне використання об`єкта права
інтелектуальної власності. Однак в п.5 ч.2 ст.432 ЦК України разом з
вищенаведеним зазначено, що розмір такого стягнення визначається відповідно до
закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.
На день винесення даного рішення Законом України не встановлено розміру
разового грошового стягнення за неправомірне використання об`єкта права
інтелектуальної власності.

Таким чином вимога позивача про
стягнення з відповідача разового стягнення в розмірі  ста тисяч
гривень не грунтується на нормах законодавства України.

В уточненнях до позовних вимог
позивач зазначає, що разове грошове стягнення, яке він просить стягнути з
позивача  складається з збитків в сумі 50
тис.грн., які він зазнав в зв`язку з неправомірним використанням відповідачем
його об`єкта інтелектуальної власності за період з 16.10.2006 року по
21.03.2007 року  та з  50 тис. грн. моральної шкоди, яка полягає в
приниженні його ділової репутації.

Однак в ст.432 ЦК Україна
встановлено, що  разове грошове стягнення
за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності
застосовується саме замість відшкодування збитків за  встановлене вище правопорушення.

Таким чином є неправомірним
обгрунтування розміру разового грошового стягнення розмірами збитків та шкоди в
тому числі моральної.

На основі наведеного, керуючись п.4
ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення разового грошового стягнення за неправомірне використання
об`єкта права власності.

2.В решті позову провадження у
справі припинити.

Суддя
Марач В.В.

Рішення підписане "08"
червня 2007 року