ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 20/254

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Руст” на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. та рішення господарського суду Полтавської області від 25.01.2007р.

у  справі                    №20/254 господарського суду Полтавської області

за позовом                 Товариства з обмеженою відповідальністю “Райдуга"

до відповідача          Товариства з обмеженою відповідальністю “Руст”

про                              стягнення 90 793,93грн.

за участю представників:

ТОВ “Райдуга” –Арнаутов Г.М., Литвак В.І.;

ТОВ “Руст”  –не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю “Райдуга" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом та просить стягнути з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю “Руст ” 90 793,93грн., у т.ч. 86 207,42грн. основної заборгованості, 2 442,96грн. пені, 2 143,55грн. в рахунок відшкодування збитків від інфляції та трьох процентів річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на не виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором підряду №46 від 04.04.2006р. в частині оплати виконаних підрядних робіт (а.с.3-4).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивач відмовився від позову в частині стягнення пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних, про що подав заяву (а.с.111).

Відповідач у справі – ТОВ "Руст" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, вказуючи на те, що позивачем порушено строки виконання зобов’язань, передбачених договором

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.01.2007р. позов задоволено частково. Відповідно до рішення суду першої інстанції з відповідача на користь позивача стягнуто 86 207,42грн. основної заборгованості; в іншій частині позовних вимог провадження у справі припинено (а.с.113).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконані роботи за договором, які оплачені відповідачем лише частково, заборгованість становить 86 207,42грн.

Провадження у справі в частині стягнення пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних припинено на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України, у зв’язку з прийняттям відмови позивача від позову в цій частині.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. рішення господарського суду Полтавської області від 25.01.2007р. залишено без змін (а.с.154158).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ТОВ "Руст" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а у задоволенні заявлених вимог відмовити.

Вимоги поданої касаційної скарги мотивовані порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 04.04.2006р. між сторонами у справі –ТОВ "Руст" та ТОВ "Райдуга" укладено договір підряду №46, який є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами договору, відповідач доручив, а позивач взяв на себе зобов’язання за плату виконати підрядні роботи згідно кошторису, а саме щодо заміни та відновлення теплових мереж.

Спір у даній справі виник у зв’язку з не виконанням відповідачем зобов’язань за вищевказаним договором щодо оплати виконаних робіт.

Так, умовами договору передбачено, що вартість робіт за договором складає 301 023,60грн., а строк їх виконання  - до 21.07.2006р.  Відповідно до п.6.1 договору, здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом, підписаним уповноваженими особами протягом трьох днів з дати письмового повідомлення про закінчення робіт.

Оплата, згідно п.7.1 договору, проводиться протягом 15 банківських днів з моменту підписання акта приймання-передачі виконаних робіт.

Під час вирішення спору у даній справі та перегляді прийнятого рішення в апеляційному порядку, судами встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов’язання за умовами договору  №46 від 04.04.2006р. в частині виконання робіт.

Взяті на себе зобов’язання щодо оплати виконаних робіт відповідачем виконані лише частково. Як встановлено судами, заборгованість на момент прийняття рішення у справі становить 86 207,42грн., що не заперечувалось відповідачем.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України,  що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України,  якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог в частині стягнення основної заборгованості і такий висновок суду правомірно підтриманий апеляційною інстанцією.

Посилання скаржника на порушення строків виконання робіт не впливають на правильність висновків суду у даній справі щодо стягнення основної заборгованості з огляду на наступне.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

В силу ч.2 ст.849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Поряд з цим, відповідач не надав доказів суду про відмову від договору підряду у зв’язку з порушенням строків виконання робіт позивачем. При цьому, зазначене не перешкоджає відповідачу вимагати, у разі порушення строків виконання робіт позивачем, сплати неустойки, що передбачена умовами договору; або у випадку не виконання інших зобов’язань за договором вимагати їх виконання позивачем в установленому порядку.

Касаційна інстанція погоджується з висновком судів щодо припинення провадження у справі в частині стягнення пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних у зв’язку з відмовою позивача від заявлених ним вимог у цій частині.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на порушення судами першої та апеляційної інстанції його права на участь в судовому засіданні.

Так, скаржника було своєчасно повідомлено про час і місце засідання суду судом першої інстанції, а також судом апеляційної інстанції. У разі не можливості участі певного представника в судовому засіданні, скаржник не був позбавлений можливості уповноважити іншу особу на представництво його інтересів в суді.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.05.2007р. у справі №20/254 господарського суду Полтавської області залишити без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Руст"  –без задоволення.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                  Васищак І.М.

Палій В.М.