ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"21" березня 2007 р.
справа № 20-12/031

За позовом: Приватного підприємства “М’ятний Бегемот”  (99028, м. Севастополь, вул. Хрусталева, 43 кв. 28)

до: Державного Вищого навчального закладу “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж” (99011, м. Севастополь,  вул. Радянська, 65)

про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 924,10 грн.,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Севастополю (99011, м. Севастополь, майдан Повсталих, 6)

Суддя Харченко І.А.,

Представники сторін

Від позивача  –Кирилін М.В., паспорт АР 268952, виданий Ленінським РВ УМВС України в м. Севастополя 04.05.01, директор;

Від відповідача   -  Шеметюк І.І., довіреність № 88 від 14.03.2007, юрист;

Від тертій особи РВ ФДМ України по м. Севастополю –Попков О.А., довіреність №41/02-15 від 27.12.2006,

Суть спору:

Приватне підприємство “М’ятний Бегемот” звернулось до суду з позовною заявою до Державного Вищого навчального закладу “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж” про витребування майна з незаконного володіння, відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5118,30 грн.

Ухвалою від 21.02.2007 залучено до участі у справі в якості  третій особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні  позивача, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Севастополю.

Позивач уточнив позовні вимоги (вх. №8288 від 14.03.2007), просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 10924,10 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечення виклав згідно відзиву на позов (вх. №5459 від 21.02.2007), пояснив, що грошові кошти, які були витрачені на ремонт орендованого приміщення не є матеріальною шкодою, понесеної позивачем, тому що позивач за власною ініціативою та без погодження з відповідачем поліпшив орендоване майно.

Розгляд справи відкладався, у розгляді справи оголошувалась перерва в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно  статей 20, 22 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні представникам сторін та третій особи роз’яснені  процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав представників сторін та третій особи, суд,

встановив:

03 лютого 2006 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю за договором оренди нерухомого майна за №331 (Надалі Договір №331) надало в оренду Приватному підприємству „М’ятний Бегемот” нежиле вбудоване приміщення загальною площею 51,3 м.кв., що розташоване в адміністративній будівлі Державного Вищого навчального закладу “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж” (який є балансоутримувачем) за адресою: місто Севастополь вул. Радянська,65.

На підставі відсутності плати за цим та відповідними договорами, Державний Вищий  навчальний заклад “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж” 15 червня 2006 року приміщення, які надано в оренду Приватному підприємству „М’ятний Бегемот” опечатало.

Рішенням по справі №20-12/126 господарський суд міста Севастополя визнав дії Державного Вищого навчального закладу “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж” такими, які не відповідають вимогам Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, та зобов’язав усунути перешкоди в праві користування приміщеннями, які знаходяться на балансі Державного Вищого навчального закладу “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж”, орендованими Приватним підприємством “М’ятний бегемот” у Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Севастополю за договорами №229, 331.

Позивач вважає, що неможливість використання орендованого приміщення з вини відповідача призвело до наслідків у вигляді матеріальної шкоди. А саме шкоди у вигляді витрат на ремонт та благоустрій приміщення, які він не зміг компенсувати в зв’язку з неможливістю використовувати це приміщення.

Пунктом 5.4 Договору закріплено, що орендар (позивач) повинен здійснювати поточний ремонт орендованих приміщень за свій рахунок, а капітальний ремонт проводити за згодою орендодавця.

Як встановлено судом, ремонт та благоустрій орендованих приміщень Приватним підприємством “М’ятний бегемот” здійснювався поточний, тобто ці збитки є обов’язковими для позивача і ніяк не пов’язані з діями балансоутримувача - Державного Вищого навчального закладу “Севастопольський індустріально-педагогічний коледж”.

Вищий арбітражний суд України в своєму роз’ясненні від 01.04.94  N02-5/215 „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди” у пункті 1 звернув увагу на таке: „Відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди”.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (стаття 203 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 40 Цивільного кодексу України). Тому помилковими є рішення окремих господарських судів, які при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань, посилаються на статтю 440 Цивільного кодексу України.

Одночасно необхідно врахувати, що можуть мати місце випадки, коли сторони перебувають у договірних відносинах, але заподіяння шкоди однією із сторін іншій стороні не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з цього договору. За таких обставин, незалежно від наявності договору, при вирішенні спору слід керуватися главою 40 Цивільного кодексу України.”

Позивач наполягає, що вказані збитки є наслідками саме невиконанням умов Договору, тобто не отриманий прибуток позивачем не дав можливості компенсувати витрати на ремонт та благоустрій орендованого приміщення.

Таким чином посилання позивача на вимоги статті 1166 Цивільного кодексу України,  є безпідставним, оскільки її дія поширюється на позадоговірні відносини.

Відповідно до вимог статті 224 Господарського кодексу України, - учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Позивач, наполягаючи на своїх вимогах, не надав суду доказів збитків у розумінні статті 224  Господарського кодексу України.

Вищезазначене дає суду право для висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. 224 Господарського кодексу України, ст.  49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Примірники рішення надіслати на адресу сторін та третій особи рекомендованою кореспонденцією.

Суддя                                                                                                                             І.А. Харченко

Рішення оформлено та підписано

в порядку ст. 84 ГПК України

26.03.2007.