ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 34/254
26.07.07 р.

26.07.2007
м. Київ
Справа № 34/254

За позовом
Товариство з обмеженою відповідальністю «Асконі-Центр»

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «СОМ»

про
про стягнення 1 664,58 грн.

Суддя
Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –
не з’явився;

від відповідача –
не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Асконі-Центр»(далі –Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОМ» (далі –Відповідач) 1 491,78 грн. основного боргу, 126,45 грн. пені та 46,35 грн. 3% річних від простроченої суми.

Відповідач у засідання суду двічі не з’явився, відзив на позов не надав і не надіслав, ухвалу суду про порушення провадження у справі від 20.04.2007 та ухвалу від 14.06.2007 не виконав.

Позивач у судове засідання 26.07.2007 також не з’явився.

Сторони належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи з повідомленням причин своєї неявки від сторін не надходило.

За таких обставин, відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

16.03.2004 між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 520 (далі –Договір № 520).

Відповідно до розділу 1 Договору № 520 Позивач продає, а Відповідач купує продукцію в асортименті, кількості, за ціною та загальною вартістю, вказаними в супровідних документах (накладної) (далі –Товар).

Строк дії вказаного договору встановлено до 31.12.2004, а якщо протягом 30 календарних днів до закінчення його дії одна з сторін не надасть письмового  повідомлення про припинення договору, то він вважається продовженим на наступний календарний рік (пункт 13).

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Договору № 520 встановлено, що Позивач зобов’язаний в строки обумовлені сторонами даного договору додатково, передати зі свого складу партію Товару Відповідачу, підписавши при цьому супровідні документи (накладну).

Згідно із підпунктом 2.2.1 пункту 2.2 Договору № 520 відповідач зобов’язаний в строки, зазначені у підпункті 2.1.1 даного Договору прийняти від Позивача партію Товару, підписавши при цьому супровідні документи (накладну) та видати Позивачу довіреність встановленого діючим законодавством зразка.

Розділом 5 Договору № 520 встановлено, що оплата за отриманий Товар провадиться протягом 14 календарних днів грошами на розрахунковий рахунок Позивача.

Представник Позивача стверджує, що на виконання умов зазначеного Договору № 520 Позивач поставив Відповідачу Товар на загальну суму 3 090,53  грн. відповідно до видаткових  накладних: № А-0002453 від 01.03.2006 на загальну суму 1 598,75 грн., № А-0003090 від 15.03.2006 на загальну суму 1 491,78 грн. та товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних напоїв: серія 01 АААЖ № 349880 від 01.03.2006 на загальну суму 1 598,75 грн., серія 01 АААЖ № 348093 від 15.03.2006 на загальну суму 1 491,78 грн.

Представник Позивача також стверджує, що Відповідач отримав від Позивача Товар через свого уповноваженого представника Гнатюка С.А., який діяв на підставі Генеральної довіреності, копія якої міститься в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач сплатив Позивачу 1 598,75 грн. за поставлений Товар відповідно до видаткової накладної № А-0002453 від 01.03.2006 та товарно-транспортної накладної на переміщення алкогольних напоїв: серія 01 АААЖ № 349880 від 01.03.2006, що підтверджується банківською випискою від 01.03.2006, копія якої міститься в матеріалах справи.

05.12.2006 Позивач направив Відповідачу  претензію № 222 з вимогою сплатити заборгованість за Договорами № 520  у розмірі 1 491,77 грн.

Вищезазначена претензія була залишена Відповідачем  без відповіді.

Відповідно частини 1 до статті 265 Господарського кодексу України (далі –ГК України) за договором поставки одна сторона –постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спір виник у зв’язку із неоплатою відповідачем товару поставленого 15.03.2006 за видатковою  А-0003090 від 15.03.2006 на загальну суму 1 491,78 грн. та товарно-транспортною накладною серії 01 АААЖ № 348093 від 15.03.2006 на загальну цю ж суму.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не може сприйняти у якості доказів отримання відповідачем 15.03.2006 за Договором № 520 алкогольних напоїв на суму 1491,77 грн. вищевказані видаткову та товарно-транспортну накладні, а також додану позивачем до матеріалів справи Генеральну довіреність б/н та б/д з наступних підстав.

Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та стверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (частина перша пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704; далі –Положення).

Відповідно до частини другої пункту 2.1 вказаного Положення господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, видаткові та транспортні накладні є первинними документами.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), і посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Як вбачається з видаткової накладної № А-0003090 від 15.03.2006, вона видана на виконання договору № 1224 від 20.10.2005, а не Договору № 520. В графі отримання товару не зазначено особу (прізвище, ініціали, посаду), яка отримала товар.

Позивач посилається на те, що Товар був отриманий Гнатюком С.А. на підставі Генеральної довіреності (а.с. 8). Проте вказана довіреність не містить зразка підпису цієї особи та зразка печатки Відповідача.

Спірна товарно-транспортна накладна на переміщення алкогольних напоїв серії 01 АААЖ № 348093 від 15.03.2006 в графах «Вантаж одержав»та «Прийняв (відповідальна особа одержувача)»взагалі не містять ні підпису, ні прізвища, ні посади особи яка отримала товар (а.с. 12 лицьовий та зворотній бік).

Відтак, спірні видаткова та товарно-транспортна накладні на загальну суму 1 491,78 грн. не можуть вважатися належними доказами виконання Позивачем своїх зобов’язань за Договором № 520, оскільки не містять жодного посилання на реквізити вказаного договору, і крім того, у них не зазначено ні прізвищ, ні посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документа з боку Відповідача.

Отже, неможливо стверджувати про невиконання Відповідачем своїх зобов’язань щодо оплати Товару за Договором № 520, а отже і не має підстав констатувати наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (частина друга статті 237 ЦК України).

Частиною першою статті 244 ЦК України встановлено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (частина перша статті 245 ЦК України).

Згідно із статтею 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»регулювання питань методології бухгалтерського  обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів

України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 затверджено Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих івикористаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 № 293/1318 (надалі –Інструкція), яка поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності та визначає порядок оформлення довіреностей на одержання матеріальних цінностей.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Інструкції довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими.

При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа «Найменування цінностей»у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються (абзац третій пункту 6 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи, наявна у ній Генеральна довіреність, яка видана на Гнатюка С.А., оформлена з порушення вимог Інструкції, оскільки в ній, окрім раніше наведених порушень (відсутність зразків підпису та відбитку печатки), не міститься підпису головного бухгалтера підприємства, не зазначено назву та кількість матеріальних цінностей, які необхідно отримати повіреному.

Водночас суд зауважує, що вищевказана довіреність не могла бути підставою здійснення спірної господарської операції за Договором № 520, оскільки на момент її здійснення у березні 2006 року ця довіреність не була чинною, так як строк її дії був визначений з 16.03.2004 до 01.12.2004.

Згідно із пунктом 7 Інструкції забороняється видавати довіреності, які  повністю або частково не заповнені, не мають зразків підпису осіб, на ім'я яких вони виписані.

Згідно із статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті  докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення суми основного боргу не підтверджені належними доказами, а отже в їх задоволенні має бути відмовлено.

Позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних від простроченої суми є похідними від позовних вимог про стягнення основного боргу, а отже в їх задоволенні також має бути відмовлено.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись статтями статями 237,244,246,655 та 656 ЦК України, статтями 22,32,33,43,49,81-1,82,83,84,85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя
Сташків Р.Б.

Рішення підписано –27.07.2007.