ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19.04.07р.

Справа № А36/188-07

за позовом  Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод", м.Дніпропетровськ

до  Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську, м.Дніпропетровськ

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 13.09.2006р. №/0/21807, від 09.10.2006р. №/1/24114, від 07.12.2006р. №/2/31110,  від 16.02.2007р. №/3/5108.

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання  Гаврилова О.В.

Представники сторін:

від позивача Белінський В.Є. довіреність №2132 від 05.10.2006р.

від відповідача Петрова М.П. довіреність №10483/10/08-10/2-15 від 06.04.2007р

від відповідача Васюта А.Л. довіреність №944/10/08-09-15 від 17.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсними податкові повідомлення –рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську від 13.09.2006р. №/0/2187, від 09.10.2006р. №/1/24114, від 07.12.2006р. №/2/31110, від 16.02.2007р. №/3/5108 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 140 034грн.00коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю висновків, викладених в акті перевірки фактичним обставинам та невірним застосування відповідачем податкового законодавства.

Відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені у відповідності з діючим законодавством та просить в позові відмовити.

В судовому засіданні 03.04.2007р.оголошувалась перерва.

Згідно ст.160 Кодексу адміністративного судачинства України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем була проведена позапланова перевірка позивача з питань достовірності нарахування  суми бюджетного відшкодування  ПДВ у зменшення податкових зобвоязань  з ПДВ за період травень, червень 2006р., за результатами якої був складений акт №315-08-03/3-00374385 від 06.09.2006р.

На підставі вказаного акту перевірки з врахуванням адміністративного оскарження у порядку ст. 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” №2181-III від 21.12.2000р. із змінами та доповненнями  (в подальшому „Закон №2181”) відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення №/0/21807 від 13.09.2006р. про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість всього на 140034грн.00коп. за червень 2006р., №/1/24144 від 09.10.2006р. про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість всього на суму 140034грн.00коп за червень 2006р, №/2/31110 від 07.12.2006р. про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість всього на 140034грн.00коп. за червень 2006р, №/3/5108 від 16.02.2007р. про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість всього на 140034грн.00коп. за червень 2006р. у зв’язку з порушення позивачем пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Визначення спірної суми зменшення бюджетного відшкодування відповідачем пов’язується з наступним: перевіркою встановлено, що Позивачем  до складу податкового кредиту з ПДВ за липень 2006р. включено суми податку на додану вартість, сплачені у складі ціни за послуги з дотримання та інтенсифікації продажу товару, передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі відповідно до дистриб’юторських угод, які здійсненні за межами господарської діяльності.

Відповідно Дистриб'юторських угод, послуги передпродажної підготовки це:

-          просування Товару на ринку шляхом продажу торговим агентом Дистриб’ютора у роздрібні торгівельні точки складає 1% від вартості такого обсягу;

-          розвезення Товару по роздрібним точкам на їх замовлення транспортом Дистриб'ютора складає 1,5% від вартості такого обсягу ;

-          забезпечення стандартів розміщення продукції в роздрібних торгівельних точках та інше.

Предметом вказаної угоди є:

-          Продавець зобов'язується   продати, а Покупець купити олію соняшникову га олію соєву;

-          з метою збільшення обсягів продажу, утримання та завоювання ринкових позицій товаром   Продавця, Продавець доручає, а Покупець бере на себе   зобов'язання   надати Продавцеві послуги з дотримання та інтенсифікації продаж товару Продавця шляхом виконання планів продажів до кінцевого споживача безпосередньо або через проміжні ланки ланцюга продаж.

Відповідач прийшов до висновку, що передпродажна підготовка, а саме розвезення готової продукції роздрібним покупцям, розміщення готової продукції у роздрібній мережі та послуги з інтенсифікації продаж не мають відношення до господарської діяльності ЗАТ з II "ДОЕЗ". Відповідач зазначає, що послуги з предпродажної підготовки товару та інтенсифікації продаж є господарською діяльністю Дистриб'ютора (Покупця). Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.97 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" (із змінами та доповненнями) до податкового кредиту відноситься сума податку на додану вартість, яка сплачена у складі ціни за послуги (товари), які пов'язані з господарською діяльністю.

На ЗАТ з II "ДОЕЗ" відсутні документи, які б підтверджували факт безпосередньої роздрібної торгівлі готовою продукцією.

В зв'язку з вищевикладеним, відповідач зазначає, що відповідно з вимогами пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № і 68 ЗАТ з II "ДОЕЗ" у травні 2006 року завищена сума податкового кредиту на суму ПДВ 140034,00грн., сплачену у складі ціни за послуги з дотримання та інтенсифікації продажу товару та передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі.

Суд не погоджується із вказаними висновками відповідача та вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до 5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові  витрати  виробництва  та  обігу  (далі  - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Господарська діяльність в розумінні п.1.32 ст.1 зазначеного Закону - це будь-яка  діяльність  особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

З аналізу зазначених норм видно, що належність діяльності підприємства до господарської в розумінні податкового Закону визначається не за фактом отримання прибутків, а спрямованістю (наявності мети) на отримання доходу в майбутньому.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не довів відсутність такого наміру у позивача при укладенні та виконанні вказаних дистриб’юторських угод.

Відповідно до змісту вказаних дитстрибюторських угод контрагенти позивача зобов’язувалися, серед іншого, розмістити товар позивача на основному місці викладки, на палетах, на фірмових стійках та інших додаткових місцях викладки, розширення асортименту у нових торгівельних точках, здійснення передбачених договором рекламних заходів.

Крім того, спірні операції пов’язані з укладенням позивачем з низкою підприємств типових дистриб’юторських угод, відповідно до умов яких контрагенти позивача зобов’язувалися діяти в якості неексклюзивного Дистриб’ютора продукції позивача, купувати у останнього рафіновану дезодоровану олію під зареєстрованим знаком для товарів, робіт, послуг „Олейна” та організовувати прямі та непрямі поставки продукції позивача кінцевому споживачу за умовами, визначеними позивачем. З договорів також вбачається їх укладення з метою збільшення обсягів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій продукції позивача, що узгоджується із визначенням терміну «господарська діяльність», наданому у  п.1.32 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Тому безпідставним є твердження відповідача, що вказана діяльність не пов’язана із господарською діяльністю позивача.

З аналізу вказаних договорів вбачається, що їх предметом є надання послуг, які пов’язуються з реалізацією продукції позивача, що в свою чергу передбачає отримання позивачем відповідних доходів.

Спірні витрати позивача полягають в оплаті вартості послуг контрагентів з передпродажної підготовки продукції позивача, а також послуг дистриб’юторів з просування продукції позивача на ринку шляхом продажу його торговим агентом Дистриб’ютора у роздрібній торгівлі. Вартість дистриб’юторських послуг розраховується у процентному відношенні від вартості обсягу фактично проданого товару, що також свідчіть про направленість вказаних угод на отримання позивачем доходу.

Поняття дистриб’юторської угоди не визначено чинним законодавством України,  а податкове законодавство не містить обмежень щодо їх відображення в податковому обліку.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України   господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема,   з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для виключення зі складу  податкового кредиту підприємства ПДВ, сплаченого за передпродажну підготовку продукції позивача та дистриб’юторських послуг, оскільки  вони не суперечать чинному законодавству, розцінюються судом як такі, що спрямовані на забезпечення попиту на продукцію позивача, отже -  спрямовані на забезпечення отримання  в майбутньому доходів по його виробництву, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Задовольнити адміністративний позов.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 13.09.2006р. №/0/21807, від 09.10.2006р. №/1/24114, від 07.12.2006р. №/2/31110,  від 16.02.2007р. №/3/5108 Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську.

Присудити судові витрати у сумі 3грн. 40коп. з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Дніпропетровський олійноекстракційний завод".

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили у відповідності до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                             М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі 10.08.2007р.