ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.05.2007
Справа №2-5/4787-2007А

Час судового засідання : 14 годин 00 хвилин.

17 травня 2007 року Господарський суд АР Крим у складі:

Головуючого судді -  Гаврилюк М.П.,

за участю: секретаря Кузьмицької Г.В.

представників сторін:

Від позивача –  Тюленев М.Г., представник, дов.  від 08.05.2007р.

Від відповідача –    Щербань І.М., юк., дов. від 05.04.2007р.

у відкритому судовому засіданні, розглянувши  адміністративну справу:

За позовом –  Товариства з обмеженою відповідальністю  «Ялтаінтурінвест», м. Ялта.

До відповідача – Комітету з охорони  культурної спадщини Ради міністрів АР Крим, м. Сімферополь

Про по визнання протиправними дій.

Сутність спору:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялтаінтурінвест» звернувся до   Господарського суду  АРК із адміністративним  позовом про визнання протиправними дій  Республіканського комітету з  охорони культурної спадщини по складанню висновку № 759 від 13.02.2007 р. про неможливість відведення земельної ділянки, розташованої  за адресою: м. Ялта, вул. Дмитрієва, у районі будинку № 16, а також просить зобов’язати відповідача видати позитивний висновок  для  подальшого виконання відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готелю на 50 місць  за вказаною адресою, мотивуючи свої вимоги  тим, що висновок про неможливість відведення земельної ділянки, заснований на  Постанові  Уряду АР Крим № 330 від 16.11.95 р., яка з огляду на положення закону «Про охорону культурної спадщини» не може розглядатися як документ, що визначає та затверджує межі  і режими використання охоронних зон і  не підлягає застосуванню. Також позивач посилається на те, що згідно довідки Ялтинського міського управління земельних ресурсів від 09.08.2006р.  за даними єдиного земельного кадастру на території Великої Ялти зони охорони пам’ятників, регульованої забудови, охоронного ландшафту, охорони археологічного культурного шару не зареєстровані. Крім того, будь-яке топографічне визначення, встановлення меж  зони охоронного ландшафту в натурі  на місцевості не проводилося.  Отже, ствердження комітету про існування зони охоронного ландшафту і тим самим обмеження прав позивача на використання земельної ділянки не підтверджується.

Відповідач позов не визнав, у запереченнях на позов пояснив, що підставою для надання висновку про неможливість відведення земельної ділянки  є розташування землі в зоні охоронюваного ландшафту № 25 гори Дарсан, де заборонено здійснення нового будівництва. Межі та режим використання зони затверджено Постановою Уряду АРК від 16.11.95 р. № 330. Рішенням Верховного суду АРК від 25.05.2001 р. було досліджено законність та обґрунтованість вказаної Постанови.

Також відповідач пояснив, що  згідно до ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною  документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Такою документацією є  Історіко-архітектурний опорний план Великої Ялти, затверджений Постановою Уряду АРК від 16.11.95 р. № 330, лист 36 тому 6 якого  містить опис зони охоронюваного ландшафту № 25 та режим використання території площею 133, 7 га.

Розглянувши  в порядку ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України  матеріали справи, дослідивши представлені докази,  заслухавши  у відповідності зі ст. 139 КАСУ  представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялтатурінвест» звернулось до Ялтинської міської ради з заявою про передачу в оренду земельної ділянки орієнтовної  площею 0, 27 га для будівництва готелю. На підставі листа ради від 23.10.06 р. товариство почало збір попередніх узгоджень місцерозташування   та цільового використання землі.

По отриманню узгоджень матеріалів по вибору та обстеженню земельної ділянки  орієнтовною площею 0, 27 га для будівництва та обслуговування готелю у м. Ялта, вул. Дмітрієва у районі будинку № 16 позивач звертався до Ялтинської міської ради із заявою на дачу згоди на розробку проекту землеустрою з відведення вказаної земельної ділянки.

Рішенням Ялтинської міської ради № 312 від 29.11.2006р. ТОВ «Ялтатурінвест» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 27 га для будівництва та обслуговування готелю на 50 місць  у м. Ялта, вул. Дмітрієва у районі будинку № 16, з наступною передачею в оренду на землях Ялтинської міської ради.

В процесі розробки проекту відведення товариство одержало висновок головного архітектора           м. Ялта № 05/2319 від 25.12.06р. про можливість закріплення земельної ділянки, висновок головного державного санітарного лікаря м. Ялта № 94 від 16.02.07р. про можливість передачі земельної ділянки в оренду та висновок управління держекоінспекції Південнокримського регіону по узгодженню проекту землеустрою № 2270-90/3 від 28.12.06р.

Республіканським комітетом з охороні культурної спадщини  Автономної Республіки Крим був виданий висновок  № 759 від 13.02.07р. про  наявність  заперечень стосовно  відведення  земельної ділянки площею 0, 2700 га  в районі будинку № 16 по вул. Дмитрієва у м. Ялта для будівництва та обслуговування готелю на 50 місць оскільки земельна ділянка входить у зону охоронюваного ландшафту гори Дарсан (зона № 25), режим якої не передбачає нове капітальне будівництво. З даним висновком товариство «Ялтатурінвест» не погодилося.

Позивач просить суд визнати протиправними дії Республіканського комітету з  охорони культурної спадщини по складанню висновку № 759 від 13.02.2007 р. про неможливість відведення земельної ділянки, розташованої  за адресою: м. Ялта, вул. Дмитрієва, у районі будинку № 16, а також просить зобов’язати відповідача видати позитивний висновок  для  подальшого виконання відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готелю на 50 місць  за вказаною адресою.

Суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Ялтаінтурінвест» задоволенню не підлягають, з огляду  на наступне:

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства  суд вирішує справи на підставі Конституції  та  законів  України,  а  також  міжнародних  договорів,  згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також  нормативно-правових  акти,  прийнятих відповідним органом на підставі,  у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України. У   разі ж    невідповідності    нормативно-правового    акта Конституції України,  закону України,  міжнародному договору,  згода на обов'язковість якого  надана  Верховною  Радою України,  або  іншому  правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно із  ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого  самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти  лише  на  підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та  законами України.

Відповідно до  ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідач є спеціально  уповноваженим  органом   охорони   культурної спадщини, до повноважень якого віднесено здійснення контролю  за  виконанням  цього  Закону,  інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини;  забезпечення  захисту  об'єктів  культурної  спадщини  від загрози знищення, руйнування або пошкодження погодження  проектів відведення та  надання  земельних ділянок та інші повноваження.

Ст. 112 Земельного кодексу України (2001 р.) передбачено створення, існування охоронних зон навколо ряду об’єктів, зокрема об'єктів культурної спадщини. При цьому правовий  режим земель  охоронних   зон   визначається законодавством України.

В основу висновку Республіканського комітету з охорони культурної спадщини покладено Постанову Уряду Автономної Республіки Крим № 330 від 16.11.95 р., що була прийнята на підставі повноважень наданих уряду АР Крим ч.2 ст.29 Закону УРСР «Про охорону і використання пам'ятників історії та культури» від 13.07.1978 р. Вказаною Постановою Уряду АРК № 330  від 16.11.95 р. затверджено історико-архітектурний опорний план і комплексне охоронне зонування пам'ятників історії, культури та природи адміністративного району Великої Ялти відповідно до  якого в ряді цих зон заборонене нове будівництво.  Лист 36 тому 6 плану  містить опис зони охоронюваного ландшафту № 25 та режим використання території площею 133, 7 га до якої за ствердження відповідача входить земельна ділянка щодо відведення якої для будівництва звертався позивач.

На час розгляду справи  постанова уряду АРК № 330 від 16.11.95 р. не скасована, не визнана недійсною та продовжує діяти.

Закон УРСР «Про охорону і використання пам'ятників історії та культури» втратив силу у зв'язку із прийняттям Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 р. № 1805 – III, проте і цім законом, зокрема ст. 32,  визначено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток,   комплексів  (ансамблів)  навколо    них    повинні встановлюватися   зони   охорони  пам'яток:  охоронні  зони,  зони регулювання забудови,  зони охоронюваного ландшафту,  зони охорон археологічного культурного шару. Пунктом  3 перехідних положень закону встановлено, що  об'єкти,  включені до списків (переліків) пам'яток історії та  культури  відповідно  до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури»,  визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Частина 2, 3 ст. 32 закону № 1805 від 08.06.00 р. також передбачають, що  з  метою захисту   традиційного характеру середовища населених місць вони  заносяться  до Списку історичних населених місць України. На охоронюваних археологічних  територіях,  у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених   місць   України,   забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні,  шляхові,  земляні роботи без  дозволу  відповідного органу  охорони  культурної  спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 878  26.06.2001р. був  затверджений «Список історичних населених пунктів», у який  внесені міста Ялта та Алупка, що входять до складу «Великої Ялти».

Постановою Кабінету Міністрів України  № 318 від 13 березня 2002р. був   затверджений «Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць».  Згідно постанови (п. 9)  основним документом, який   визначає   культурну   спадщину   населеного    місця    та історико-культурну цінність його території, а відповідно і режими використання таких територій та певні обмеження,   є  історико-архітектурний опорний план.

Позивачем не надавалось доказів щодо затвердження у встановленому порядку, іншого історіко-архітектурного плану м. Ялта аніж затвердженого вищевказаною  постановою уряду АРК від 16.11.95 р.

Процес вдосконалення обліку, забезпечення державної реєстрації об’єктів культурної спадщини не завершено та  триває, так  Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2002 року N 1330   затверджено   Комплексну програму  паспортизації  об'єктів культурної спадщини на 2003-2010 роки.

Таким чином, довідки Ялтинського міського управління земельних ресурсів від 09.08.06р., 31.10.06р. щодо відсутності охоронних зон згідно даних єдиного державного земельного кадастру та щодо обліку земельної ділянки, висновок управління держекоінспекції від 28.12.06 р. стосовно земельної ділянки, на які посилається позивач,  ще не є безперечним доказом відсутності, непоширення  зони охоронюваного ландшафту на ділянку у районі  буд. 16 по вул. Дмитрієва, м. Ялта  .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частині Постанови. Постанова оформлена у відповідності зі ст. 163 КАС України та підписана  31 травня 2007 року.

З огляду на викладене  та керуючись   ст. ст.  161-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В позові відмовити.

Сторони мають право на апеляційне оскарження даної постанови протягом 10 днів з дня  складення постанови в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили  через 10 днів після   закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано у відповідності зі ст. 186 КАС України.

Виконавчий  лист на повернення державного мита  видається судом за заявою позивача.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гаврилюк М.П.