СУД міста КИЄВА
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
№
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “ТАС”
До                    Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг України
Предмет         скасування припису
Судді:   (головуючий)
судового засідання Повалій О.О.
Від позивача:      Олексюк І.В. (довіреність №1-090 від
Від відповідача:  Кощенко А.О. (довіреність №7372/12 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою про скасування припису директора
Департаменту страхового нагляду Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України Кореня С.О. №СК-08/07-314 від 20.03.2007.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.06.2007 провадження у справі було відкрито.
Ухвалою суду від 02.07.2007
закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позовні вимоги ЗАТ “Страхова
компанія “ТАС” обґрунтовані тим, що припис №СК-08/07-314 від 20.03.2007 є безпідставним
та незаконним, оскільки на момент винесення оскаржуваного припису чинним
законодавством не було визначено Національну шкалу рейтингування (відповідна
постанова Кабінету Міністрів України прийнята лише 26.04.2007). Крім того, за
твердженням позивача, у 2006 році не було механізму реалізації (підзаконних
нормативно-правових актів) змін, внесених у статтю 31 Закону України “Про
страхування” у частині обов'язковості відповідності кредитного рейтингу
банківської установи, в якій розміщені кошти страхових резервів, інвестиційному
рівню національною шкалою, визначеною законодавством України.

Відповідач позовні вимоги вважає
безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в зв'язку з тим, що
відповідно до витягу із звітних даних позивача за 2006р., частина коштів
страхових резервів розміщена у банківських установах, кредитний рейтинг яких не
відповідає інвестиційному рівню за національною шкалою, визначеною
законодавством. Відповідач при винесенні припису діяв у межах повноважень,
наданих Законом України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг” та Положенням про Державну комісію з регулювання ринків
фінансових послуг України, затвердженого Указом Президента України від
04.04.2003 №292/2003, а тому позовні вимоги про скасування припису не
підлягають задоволенню.

В судовому засіданні 26.07.2007
оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2007 Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг був складений Акт №08/1-1/948 про
порушення законів та інших нормативно-правових актів ЗАТ “Страхова компанія
“ТАС”, з якого вбачається, що станом на 31.12.2006 частина коштів резервів із
страхування життя ЗАТ “СК “ТАС” у розмірі 11429,80 тис. грн., представлена
банківськими вкладами (депозитами) в банківських установах, кредитний рейтинг
яких не відповідає інвестиційному рівню за національною шкалою, визначеною
законодавством України. Зазначена інформація свідчить про те, що позивачем було
допущено порушення вимог ст.31 Закону України “Про страхування” у частині
обов'язковості відповідності кредитного рейтингу банківської установи, в якій
розміщені кошти страхових резервів, інвестиційному рівню за національною
шкалою, визначеною законодавством України.

На 13 березня 2007р. було
призначено розгляд справи про порушення законодавства, про що повідомлено
позивача.

20 березня 2007 відповідачем було
винесено припис № СК-08/07-314, яким позивача було зобов'язано усунути допущені
порушення вимог статті 31 Закону України “Про страхування” у частині
обов'язковості відповідності кредитного рейтингу банківської установи, в якій
розміщені кошти страхових резервів, інвестиційному рівню за національною
шкалою, визначеною  законодавством
України. Про вжиті заходи щодо виконання вимоги припису позивача було
зобов'язано  поінформувати в термін до
30.06.2007.

Не погоджуючись з винесеним
приписом, позивач звернувся до Голови Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України зі скаргою від 04.04.2007, в якій просив скасувати
рішення про застосування до ЗАТ “Страхова компанія “ТАС” заходу впливу -припис
№ СК-08/07-314 від 20.03.2007.

Рішенням від 25.04.2007 №4618/12-8
відповідач залишив скаргу позивача без задоволення, а припис без змін з тих
підстав, що позивач не спростував факту порушення вимог статті 31 Закону
України “Про страхування”.

Дослідивши надані позивачем та
відповідачем документи, а також проаналізувавши нормативно-правові акти у сфері
здійснення страхової діяльності, суд дійшов висновку про обґрунтованість
заявлених позивачем вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.31 Закону України
“Про страхування” (далі -Закон) страхові резерви утворюються страховиками з метою
забезпечення майбутніх виплат страхових сум і страхового відшкодування залежно
від видів страхування (перестрахування). Страховики зобов'язані формувати і
вести облік страхових резервів у порядку та обсягах, встановлених цим Законом,
станом на кожен день. Страхові резерви поділяються на технічні резерви і
резерви із страхування життя (математичні резерви). Формування резервів із
страхування життя, медичного страхування і обов'язкових видів страхування
здійснюється окремо від інших видів страхування. Для забезпечення страхових
зобов'язань із страхування життя та медичного страхування страховики формують
окремі резерви за рахунок надходження страхових платежів і доходів від
інвестування коштів сформованих резервів за цими видами страхування. Кошти резервів
із страхування життя не є власністю страховика і мають бути відокремлені від
його іншого майна. Страховик зобов'язаний обліковувати кошти резервів із
страхування життя на окремому балансі і вести їх окремий облік. Кошти резервів
із страхування життя не можуть використовуватися страховиком для погашення
будь-яких зобов'язань, крім тих, що відповідають прийнятим зобов'язанням за
договорами страхування життя, і не можуть бути включені до ліквідаційної маси у
разі банкрутства страховика або його ліквідації з інших причин, і підлягають
передачі іншому страховику за згодою страхувальника та застрахованої особи або
підлягають передачі застрахованій особі. Страховики зобов'язані створювати і
вести облік таких резервів із страхування життя: довгострокових зобов'язань
(математичні резерви); належних виплат страхових сум.

Величина резервів довгострокових
зобов'язань (математичних резервів) обчислюється актуарно окремо по кожному
договору згідно з методикою формування резервів із страхування життя з
урахуванням темпів зростання інфляції. Методика формування резервів із
страхування життя, обсяги страхових зобов'язань залежно від видів договорів
страхування життя, а також мінімальні строки дії договорів страхування життя
встановлюються Уповноваженим органом. Кабінет Міністрів України може змінювати
перелік страхових резервів та порядок їх розрахунків.

Кошти страхових резервів повинні
розміщуватися з урахуванням безпечності, прибутковості, ліквідності,
диверсифікованості та мають бути представлені активами таких категорій: грошові
кошти на поточному рахунку; банківські вклади (депозити); валютні вкладення
згідно з валютою страхування; нерухоме майно; акції, облігації, іпотечні
сертифікати; цінні папери, що емітуються державою; права вимоги до
перестраховиків; інвестиції в економіку України за напрямами, визначеними
Кабінетом Міністрів України; банківські метали; кредити страхувальникам
-фізичним особам, що уклали договори страхування життя, в межах викупної суми
на момент видачі кредиту та під заставу викупної суми. У цьому разі кредит не
може бути видано раніше, ніж через один рік після набрання чинності договором
страхування, та на строк, який перевищує період, що залишився до закінчення дії
договору страхування; готівка в касі в обсягах лімітів залишків каси,
встановлених Національним банком України.

Кошти резервів із страхування життя
можуть використовуватися для довгострокового кредитування житлового
будівництва, у тому числі індивідуальних забудовників, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Кредитний рейтинг банківської
установи, в якій розміщені кошти страхових резервів, повинен відповідати
інвестиційному рівню за національною шкалою, визначеною законодавством України.

Кредитний рейтинг цінних паперів,
емітованих в Україні, в які розміщені кошти страхових резервів, повинен
відповідати інвестиційному рівню за національною шкалою, визначеною
законодавством України.

Відповідно до ст.1 Закону України
“Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні” кредитний рейтинг -це
умовний вираз кредитоспроможності об'єкта рейтингування в цілому та/або його
окремого боргового зобов'язання за національною шкалою кредитних рейтингів.
Національна рейтингова шкала (далі - національна шкала) це шкала, яка поділена
на визначені групи рівнів та рівні, кожен з яких характеризує здатність
позичальника своєчасно та в повному обсязі виплачувати відсотки і основну суму
за своїми борговими зобов'язаннями, а також його платоспроможність. Національна
шкала використовується для оцінки кредитного ризику позичальника -органу місцевого
самоврядування, суб'єкта господарювання та окремих боргових інструментів
-облігацій, іпотечних цінних паперів, позик.

Відповідно до ст.4-1 Закону України
“Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні” при визначенні
рейтингової оцінки, визначення якої є обов'язковим за законом, уповноважене
рейтингове агентство зобов'язане використовувати Національну шкалу. Національна
шкала поділяється на дві групи рівнів - інвестиційний та спекулятивний.
Національна шкала, а також поділ кожної групи рівнів на відповідні рівні
затверджується Кабінетом Міністрів України.

Законом України “Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України” від 15.12.2005 було внесено зміни до
ст.31 Закону України “Про страхування” та зміни до Закону України “Про державне
регулювання ринку цінних паперів в Україні” (закон доповнено статтею 4-1).

Згідно з п.2 Прикінцевих положень
Закону України від 15.12.2005 Кабінету Міністрів України доручено у
шестимісячний термін з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати
на розгляд Верховної Ради України проект Закону України щодо національного
рейтингування в Україні; у двомісячний термін з дня набрання чинності цим
Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
забезпечити прийняття актів, необхідних для реалізації цього Закону;
забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої
влади їхніх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Позивач стверджує, що вимоги п. 2
Прикінцевих положень Закону України від 15.12.2005 не були виконані, а тому
застосування та реалізація змін, внесених до ст.31 Закону України “Про
страхування” та ст.4-1 Закону України
“Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні”, було
практично неможливим.

Зокрема, в 2006 році не було
затверджено Національну шкалу рейтингування; не було приведено у відповідність
із Законом нормативно-правові акти. Постанова Кабінету Міністрів України “Про
затвердження Національної рейтингової шкали” прийнята 26.04.2007, тобто вже
після  винесення відповідачем припису
№СК-08/07-314 від 20.03.2007.

Крім того, позивач стверджує, що
порядок ведення державного реєстру уповноважених рейтингових агентств та видачі
свідоцтв про включення до Державного реєстру уповноважених рейтингових
агентств, затверджено рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового
ринку від 23.06.2006 №444. Положення про конкурс з визначення уповноважених
рейтингових агентств затверджено 19.10.2006 №1040, одночасно визнано таким, що
втратило чинність Положення про умови конкурсу щодо визначення агентств,
уповноважених на проведення рейтингової оцінки.

До прийняття вищенаведених актів,
необхідних для реалізації змін, внесених в статтю 31 Закону України “Про
страхування”, не могло бути визначено шляхом конкурсного відбору та внесення в
реєстр уповноважені рейтингові агентства відповідно до новин вимог,
встановлених Законом. Конкурс з визначення уповноважених рейтингових агентств
було оголошено лише 22.01.2007.

За таких обставин, позивач
стверджує, що оскільки в 2006 році нормативно-правові акти не були приведені у
відповідність до вимог Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України” від 15.12.2005, тому встановлення відповідачем факту допущення
позивачем в 2006 році порушень вимог ст.31 Закону України “Про страхування” є
безпідставним.

В обґрунтування таких тверджень
позивач посилається на лист Державної комісії з регулювання ринків фінансових
послуг України від 26.12.2006 №13662/08-8 (залучено до матеріалів справи), в
якому зазначено, що Комісія направила запит до Державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку України щодо надання роз'яснення з питань
рейтингування банківських установ та цінних паперів, емітованих в Україні.
Тобто, в 2006 році чинними нормативно-правовими актами не було визначено
порядку та механізму визнання кредитного рейтингу банківської установи.

Заперечення відповідача щодо
обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не заслуговують уваги, оскільки
відповідач посилається на нормативно-правові акти, які були чинними ще до
прийняття Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України” від 15.12.2005, а тому такі докази відповідача не можуть спростовувати
доводи позивача.

Відповідно до Положення про
Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого
Указом Президента України від 04.04.2003 №292/2003, Державна комісія з
регулювання ринків фінансових послуг України є центральним органом виконавчої
влади зі спеціальним статусом. Комісія (відповідач) відповідно до покладених на
неї завдань та у межах своєї компетенції здійснює згідно із законами України
державне регулювання і нагляд за діяльністю страхових компаній. Згідно з п.2.1
Положення Комісія може застосовувати такий захід впливу як зобов'язання
порушника вжити заходів для усунення порушення.

Відповідно до ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного
позову.

Таким чином, позивачем доведено, а
відповідачем не спростовано ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ЗАТ
“Страхова компанія “ТАС” про скасування припису Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України від 20.03.2007 №СК-08/07-314.

Статтею 104  КАС України передбачено, що до
адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа,
яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а також про те, що припис
відповідача є таким, що порушує права та охоронювані законом інтереси ЗАТ
“Страхова компанія “ТАС”, через що припис Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України від 20.03.2007 № СК-08/07-314 підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 17, 158,
161, 162, 163 та п.6 Прикінцевих та Перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Скасувати припис Державної
комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 20.03.2007
№СК-08/07-314.

3. Судовий збір у розмірі 3 (три)
грн. 40 коп. присудити на користь Закритого акціонерного товариства “Страхова
компанія “ТАС”.

4. Дана постанова набирає законної
сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або
апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку
та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді:                                                                     О. А.
Кролевець (головуючий)

С.В.Балац

М.М.Якименко