ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"06" червня 2007 р.                              Справа № 8/341/49-8/342/50  (9/130-9/131)

12год.45хв.

Господарський суд Чернігівської області у складі:

Головуючого  судді                                         Оленич Т.Г.

Суддів                                                                Федоренко Ю.В., Сидоренко А.С.

при секретарі                                                   Лященко А.С.

за участю представників

від позивача1: Коленченко О.О. –представник, довір. пост. № 25-07/06 від 25.07.06р.

від позивача 2: не з’явився

від відповідача: Мойсієнко В.М. –начальник відділу апарату, довіреність пост. №06-06/2745 від 19.10.05р.

від 3-х осіб: Ващенков М.І. –представник заповіднику, довір. № 1 від 10.01.07р., Лаєвський С.Л. –директор музею, Святна О.В. –представник Єпархіального управління (довір.пост. № 33 від 27.02.07р.) та козацької громади, довір.пост. від 07.01.07р., Пригорницький Ю.М. –представник Відділу з питань релігій –довір. №09/111 від 23.03.07р.

розглянувши у судовому засіданні справу

За позовом:          1. Чернігівської Єпархії Української Православної Церкви,

вул.Толстого, 92Е, м.Чернігів

2. Чернігівської обласної організації Партії зелених України,

вул.Шевченка,7, м.Чернігів

3-і особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Чернігівська міська рада, вул.Магістратська 7, м.Чернігів

2. Національний архітектурно-історичний заповідник “Чернігів Стародавній”,

вул.Преображенська 1, м.Чернігів

3. Чернігівський обласний історичний музей ім.Тарновського, вул.Горького 4,

м.Чернігів

4. Всеукраїнське громадське об’єднання “Союз православних громадян

України”, вул.Кіквідзе 34/77, м.Київ

5. Міністерство архітектури, будівництва та житлово-комунального

господарства України, вул.Велика Житомирська 9, м.Київ, 01025

До відповідача:   Чернігівської обласної державної адміністрації, вул.Шевченка 7,

м.Чернігів

3-і  особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1.          Єпархіальне управління Української Православної церкви Київського

патріархату, вул.Коцюбинського 37, м.Чернігів

2.          Козацька православна громада храму св.Великомучениці Катерини

м.Чернігова Української Православної церкви Київського патріархату,

вул.Пухова 148, кв.109, м.Чернігів

3.   Відділ з питань релігій Чернігівської обласної державної адміністрації,

вул.Комсомольська 23, м.Чернігів

Про визнання незаконним розпорядження

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Встановив:

Чернігівська Єпархія Української православної церкви (далі по тексту –позивач-1) звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання незаконним розпорядження голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 05.04.06р. №151 “Про передачу у користування релігійній громаді УПЦ КП м.Чернігова Катерининської  церкви” та про зобов’язання відповідача усунути допущене порушення шляхом скасування вищезазначеного розпорядження.

10.11.06р. позивачем-1 подано уточнений адміністративний позов, в якому містяться вимоги визнати незаконним  розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації  від 05.04.06р. №151 “Про передачу у користування релігійній громаді УПЦ КП м.Чернігова Катерининської церкви” та про зобов’язання Чернігівську обласну державну адміністрацію передати у користування Управлінню Чернігівської Єпархії Української православної церкви Катерининську церкву.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.04.07р., позивач-1 надав заяву про зменшення позовних вимог та уточнення підстав позову, в якій  містяться вимоги про визнання незаконним  Розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації від 05.04.06р. №151. Враховуючи, що відповідно до ст.51 Кодексу адміністративного судочинства України позивач вправі зменшити розмір позовних вимог  в будь-який час до закінчення судового розгляду, судом приймається заява позивача-1 від 18.04.07р. і спір вирішується саме з її урахуванням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач-1 зазначає, що приймаючи оспорюване розпорядження  відповідач діяв з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки будівля Катерининської церкви є не лише культовою будівлею, а й пам’яткою архітектури, має охоронний номер, а тому рішення про її передачу у користування має приймати лише власник або уповноважений ним орган, яким є Міністерство будівництва, архітектури та  житлово-комунального господарства. Крім того, позивач-1 зазначає, що відповідач в порушення норм Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації” не вирішив питання про передачу церкви у почергове користування, оскільки до відповідача  надходили звернення двох релігійних громад з проханням надати їм церкву у користування.

В ході судового розгляду позивач-1 підтримав свої позовні вимоги.

Чернігівська обласна організація Партії Зелених України (далі по тексту –позивач-2) звернулася з адміністративним позовом про визнання за незаконне та скасування розпорядження голови Чернігівської облдержадміністрації від 05.04.06р. № 151. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач-2 зазначає, що відповідач при прийнятті оспорюваного розпорядження не вирішив питання щодо переміщення закладів культури, а саме Чернігівського обласного історичного музею ім. В.В.Тарновського, експозиція якого розміщена у Катерининській церкві, чим порушила  норми чинного законодавства. Крім того, за думкою позивача-2, передача церкви у безоплатне користування повинна відбуватися за погодженням Регіонального відділення Фонду державного майна України, як органу, уповноваженого державою здійснювати управління державним майном. У додаткових поясненнях від 16.04.07р. позивач-2 зазначає, що до повноважень відповідача не входить надання в безоплатне користування державного майна, а тому відповідач діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Чернігівська міська рада –письмових пояснень не надала. У судові засідання  представник Чернігівської міської ради не з’являвся, незважаючи на належне повідомлення його про час та місце розгляду справи.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Національний архітектурно-історичний заповідник “Чернігів Стародавній” (далі по тексту –Заповідник) письмових пояснень до матеріалів справи не представив. Разом з тим,  представник Заповіднику в судових засіданнях не погоджувався із заявленими вимогами, зазначив, що розпорядження прийнято у відповідності з вимогами чинного законодавства.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Чернігівській обласний історичний музей ім..В.В.Тарновського (далі по тексту –Музей) –у письмових поясненнях  повідомив суд, що охоронно-орендний договір на використання Катерининської церкви, укладений з Національним архітектурно-історичним заповідником, розірваний 30.06.06р.  За дорученням голови Чернігівської облдержадміністрації від 03.07.06р.  Музею повинні виділити  рівноцінне приміщення, яке розташоване у м.Чернігові по вул.. Шевченка, 63. Проте, у зв’язку із діями осіб, які заблокували вхід до церкви відсутня можливість вивезти музейні предмети. В ході судового розгляду представник 3-ї особи не погоджувався з заявленими позовами.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Всеукраїнське громадське об’єднання “Союз православних громадян України” –письмові пояснення суду не надав, уповноваженого представника в судове засідання не направив, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України (далі за текстом –Міністерство) -  у письмових поясненнях від 17.04.07р. повідомив суд, що оспорюване розпорядження винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. Міністерство вважає, що  відповідач діяв в межах наданих йому повноважень,  органами,  уповноваженими погоджувати питання щодо передачі пам’яток архітектури іншим особам, зокрема, безпосередньо Мінбудом та Держкультурспадщиною, відповідні погодження були надані.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи, що повноваження обласних державних адміністрацій стосовно прийняття рішень про  передачу релігійним організаціям культових будівель у користування визначені спеціальним Законом України “Про свободу совісті та релігійні організації”. При цьому сама процедура передачі цих будівель має здійснюватися організацією, на балансі якої такі будівлі знаходяться, з дотриманням приписів інших нормативно-правових актів, в тому числі Закону України “Про охорону культурної спадщини”. Крім того, відповідач зазначає, що Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України є органом, який здійснює повноваження по управлінню державним майном –заповідником, але не є органом, уповноваженим державою розпоряджатися цим майном.  Стосовно  передачі храму у почергове користування, відповідач вважає, що вирішення такого питання є правом державної адміністрації, а не обов’язком. Щодо позовних вимог  позивача-2, відповідач вважає, що оспорюваним розпорядженням ніяким чином не порушуються права, свободи та інтереси Чернігівської обласної організації Партії Зелених України.

В ході судового розгляду відповідач наполягав на своїх запереченнях.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  - Єпархіальне управління Української православної церкви Київського патріархату (далі по тексту –Єпархіальне управління)  - підтримала заперечення відповідача, вважаючи позовні вимоги надуманими та безпідставними.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  - Козацька православна громада храму св.Великомучениці Катерини м.Чернігова  (далі по тексту –Козацька громада) –підтримала заперечення відповідача, зазначаючи про  безпідставність позовних вимог обох позивачів.

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Відділ з питань релігій Чернігівської обласної державної адміністрації (далі по тексту –відділ з питань релігій) - у письмових поясненнях повідомив суд, що розпорядження голови облдержадміністрації прийнято з урахуванням усіх обставин забезпеченості релігійних громад культовими будівлями, а також з дотриманням принципу рівності релігій, віросповідань.

Позивачем-2 заявлене клопотання про розгляд справи у відсутності його представника. Інші сторони та учасники процесу проти клопотання не заперечували, а тому судом клопотання задоволено и справа розглядається у відсутності уповноваженого представника позивача-2.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, 3-х осіб, з’ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, дослідивши та оцінивши докази, суд ВСТАНОВИВ:

5 квітня 2006р. головою Чернігівської обласної державної адміністрації прийнято розпорядження № 151 “Про передачу у користування релігійній громаді УПЦ КП  м.Чернігова Катерининської церкви”, відповідно до якого вирішено передати пам’яток архітектури початку ХVІІІст. –Катерининську церкву м.Чернігова, у безоплатне користування Козацькій православній громаді храму святої  великомучениці Катерини м.Чернігова Української Православної Церкви Київського Патріархату за адресою знаходження керівного органу громади: м.Чернігів, вул..Пухова, 148, кв.109.  Пунктом 2 даного розпорядження передбачено, що релігійна громада бере на себе зобов’язання: у місячний термін оформити з Національним архітектурно-історичним заповідником “Чернігів Стародавній” договір з охорони пам’ятки архітектури; проводити ремонтно-реставраційні та проектні роботи за рахунок власних коштів релігійної громади за попереднім письмовим дозволом Національного архітектурно-історичного заповідника “Чернігів Стародавній”; виконувати встановлений режим експлуатації пам’ятки архітектури.

30 червня 2006р. будівля Катерининської церкви передана від Національного архітектурно-історичного заповідника “Чернігів Стародавній” Козацькій православній громаді храму св.великомучениці Катерини м.Чернігова УПЦ КП, про що складено акт прийняття-передачі, який 30.06.06р. затверджений заступником Міністра будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України (т.2, а.с.97).

Споруда Катерининської церкви є пам’яткою архітектури, входить до цілісного майнового комплексу Національного архітектурно-історичного заповідника   “Чернігів стародавній”, на підставі рішення виконкому облради народних депутатів від 17.07.78р. №308 перебуває на балансі заповідника та має охоронний номер 816, що підтверджується переліком пам’яток архітектури, які входять до цілісного майнового комплексу НАІЗ “Чернігів стародавній” (т.1, а.с.24). Дана обставина визнається сторонами та іншими учасниками процесу по даній справі.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.04.03р. №233-р “Про передачу цілісного майнового комплексу Національного архітектурно-історичного заповідника “Чернігів стародавній” у державну власність”,  заповідник переданий із спільної комунальної власності територіальних громад Чернігівської області у державну власність з віднесенням його до сфери управління Держбуду. Відповідно до акту приймання-передачі від 12.05.04р. (т.1, а.с.22),  у складі ЦМК НАІЗ “Чернігів стародавній” у державну власність з віднесенням до сфери управління Державного комітету України з питань будівництва та архітектури, була передана в тому числі Катерининська церква, яка розташована в м.Чернігові, пр.Миру, 6-а, охоронний №816. Таким чином, споруда Катерининської церкви знаходиться у державній власності та віднесена до сфери управління Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства, яке відповідно до п.2 Указу Президента України від 01.06.05р. №898/2005 є правонаступником Державного  комітету  України  з  будівництва  та  архітектури   і Державного   комітету   України   з   питань  житлово-комунального господарства.

Будівля Катерининської церкви використовувалася Чернігівським обласним історичним музеєм ім..В.В.Тарновського  для розміщення відділу народного декоративного мистецтва Чернігівщини. Даний факт не заперечується жодною стороною та іншими учасниками процесу, а тому в силу  ст.72 ч.3 Кодексу адміністративного судочинства  України приймаються судом без доказування.

26 червня 2000р. між Заповідником та Музеєм укладений охоронно-орендний договір на використання пам’ятника архітектури “Катерининська церква”, ХVІІІст. в м.Чернігові (охор.№3376/816), відповідно до умов якого Заповідник передав  Музею в строкове платне володіння будинок пам’ятки архітектури –Катерининську церкву, яка находиться на балансі Заповідника,  для використання під музей. Строк договору визначений сторонами до 26.06.02р.  Строк дії договору продовжувався за взаємною згодою сторін до 01.01.05р., про що свідчать відмітки на договорі, які підписані уповноваженими представниками  Заповіднику та Музею, та містять відбитки печаток сторін договору. Враховуючи, що  протягом одного місяця після закінчення строку дії договору ані від Заповіднику, ані від Музею не надходило заявок про припинення або зміну договору, тому  в силу п.9.5. охоронно-орендного договору даний договір був продовжений до 01.01.06р., а потім й до 01.01.07р.

30 червня 2006р. охоронно-орендний договір використання пам’ятки архітектури –Катерининської церкви - розірваний за взаємною згодою Заповідника та Музею, про що складений акт про розірвання договору. Таким чином, саме з 30.06.06р. будівля Катерининської церкви не  перебуває у користуванні Музею.

Судом визнається загальновідомою та обставина, що будівля Катерининської церкви є культовою будівлею, а тому відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України ця обставина не доводиться в суді.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організація,  повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначаються Законом України “Про місцеві державні адміністрації”. В ст.13 даного Закону  наведений перелік питань, що вирішуються місцевими державними адміністраціями. Аналіз даної норми показує, що даний перелік не є вичерпним, оскільки відповідно до ч.2 цієї статті місцевими  державними  адміністраціями можуть  вирішуватися   й  інші  питання, віднесені законами до їх повноважень.

Повноваження відповідача  щодо вирішення  питань передачі культових будівель релігійним організаціям визначені у  Законі України “Про свободу совісті та релігійні організації”.

Визначаючи майновий стан релігійних організацій, Законом України “Про свободу совісті та релігійні організації” передбачено право релігійних організацій на використання для своїх потреб будівель та майна, що можуть надаватися їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами.  При цьому, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України “Про свободу совісті  та релігійні організації” культові будівлі, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування  за рішеннями обласних державних адміністрацій. Таким чином, суд приходить до висновку, що даним Законом обласній державній адміністрації надані  повноваження власника  щодо передачі у користування саме релігійним організаціям культових будівель, які становлять  державну власності.

Аналіз даної спеціальної норми показує, що передачі культових будівель їх балансоутримувачами релігійним організаціям  має передувати рішення обласної державної адміністрації про передачу цих будівель у безоплатне користування. Як вбачається із змісту оскаржуваного розпорядження, відповідачем вирішене питання про передачу Катерининській церкви, яка є культовою будівлею,  релігійній організації -  Козацькій православній громаді храму  великомучениці Катерини м.Чернігова УПЦ КП, у безоплатне користування.

За таких обставин суд приходить до висновку, що приймаючи розпорядження від 05.04.06р. № 151 відповідачем не перевищені повноваження, які обласній  державній адміністрації надані  спеціальним Законом України  “Про свободу совісті та релігійні організації”.

Разом з тим, оскільки Катерининська церков є, крім того, пам’яткою архітектури, то відповідно до ч.4 ст.17 цього ж Закону, її передача релігійній організації та використання нею має здійснюватися з додержанням правил охорони і використання пам’яток історії та культури.

Тобто, суд вважає, що ст.17 Закону визначений загальний порядок прийняття рішень про передачу культових будівель, які становлять державну власність, релігійним організаціям –тільки на підставі рішення обласної державної адміністрації, але з дотриманням правил охорони і використання пам’яток історії та культури.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач-1 зазначає, що оскільки Заповідник, до складу якого включена також Катерининська церква, перебуває у сфері управління Мінбуду,   то в силу ст.18 Закону України “Про охорону культурної спадщини”, саме Міністерство, як орган уповноважений здійснювати повноваження по розпорядженню державним майном, повинно вирішувати питання щодо передачі будівлі у користування релігійній організації.

Таке твердження позивача-1 судом  до уваги не приймається, виходячи з наступного: Козацька Православна громада храму св.великомучениці Катерини м.Чернігова є релігійною громадою (організацією), що підтверджується свідоцтвом №5 від 03.06.92р. про реєстрацію Статуту релігійної громади та свідоцтвом №428 від 22.08.95р. від 22.08.95р. Оскільки оскаржуване розпорядження винесено стосовно передачі у користування Катерининської церкви, як культової будівлі, безпосередньо релігійній організації, якою є Козацька Православна громада  храму св.великомучениці Катерини м.Чернігова, то спеціальним законом, який регулює дані  правовідносини, є Закон України “Про свободу совісті та релігійні організації”. Як зазначено судом вище, саме обласній державній адміністрації надані повноваження щодо прийняття рішень  з питань передачі у безоплатне користування культових будівель релігійним організаціям. Проте, виходячи із приписів ч.4 ст.17 даного Закону, сама передача культових будівель, які є пам’ятками архітектури, та їх використання має здійснюватися з дотриманням  встановлених правил охорони і використання пам’яток історії та культури.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про  охорону культурної спадщини” охороною культурної спадщини визначається система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку, запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації,  пристосування та музеєфікації об’єктів культурної спадщини.

Відповідно до ст.18  Закону України “Про охорону культурної спадщини” об’єкти культурної спадщини, що є пам’ятками, можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідно органу охорони культурної спадщини. Тобто,  в даній статті не міститься правил охорони та використання пам’яток історії та культури, а є лише вимога щодо обов’язкової наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини на передачу  об’єкта культурної спадщини у користування іншим юридичним або фізичним особам.

Таким органом, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.06р. №336 “Про Державну службу з питань національної культурної спадщини” є Державна служба з питань національної культурної   спадщини (Держкультурспадщини), що діє у складі Міністерства культури та туризму України  і йому підпорядковується. Згідно із п/п 23 п.4 Положення Держкультурспадщини  відповідно  до  покладених   на   неї завдань погоджує  питання щодо  відчуження  або передачі пам'яток національного значення їх  власниками  чи  уповноваженими  ними  органами  іншим особам у володіння, користування або управління.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: листа Державної служби охорони культурної спадщини від 06.07.06р. № 22-1805/42, даним органом надана згода на передачу у безоплатне користування релігійній громаді УПЦ КП пам’ятки архітектури –Катерининської церкви у м.Чернігові.  Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність відповідного погодження на передачу об’єкта культурної спадщини у користування релігійній громаді.

Відповідно до  Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.92р. №8-92 “Про управління майном, що є у загальнодержавній власності”, який був чинним станом на 05.04.06р.,  Міністерства України, на які покладені функції щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, здійснюють контроль за ефективністю використання і збереженням державного майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що на Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, до сфери управління якого віднесений Заповідник,  були покладені лише контрольні функції за використанням державного майна. Здійснюючи свої контрольні функції, Міністерство в листі від 17.05.06р. № 16/11.2-392  надало згоду на передачу в безоплатне користування Катерининської церкви релігійній громаді УПЦ КП м.Чернігова.

Крім того, відповідно до ст.32 Закону України “Про власність” суб’єктом права загальнодержавної власності є держава в особі Верховної Ради України.  Реалізуючи свої правомочності власника державного майна, Верховна Рада України в Законі України “Про свободу совісті та релігійні організації” уповноважила лише обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації на вирішення питань щодо передачі  культових будівель, які становлять державну власність, у користування релігійним організаціям.

Твердження  позивача-1 стосовно обов’язку відповідача вирішити питання про передачу Катерининської церкви у почергове користування, оскільки до відповідача  з заявами про передачу даної культової будівлі зверталися як позивач-1,  так і УПЦ Київського патріархату, спростовується безпосередньо ч.3 ст.17 Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації”, згідно якої культова будівля може передаватися у почергове користування двом або  більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. Тобто, дана норма не містить імперативної норми щодо зобов’язання державної адміністрації   при наявності звернень декількох релігійних громад вирішувати питання про передачу  культової будівлі у почергове користування. До того ж, позивач-1 не надав суду жодного доказу, що підтверджує наявність згоди релігійних громад на використання Катерининської церкви у почерговому порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не перевищені його повноваження  стосовно вирішення питання про передачу у користування релігійній організації (громаді) Катерининської церкви, за  своїм змістом дане розпорядження не суперечить чинному законодавству, а також дотримана  визначена законами України процедура погодження щодо передачі у користування церкви, як пам’ятки архітектури. В зв’язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача-1.

Відповідно до ст.ст.3, 6 Кодексу  адміністративного судочинства України до адміністративного суду за захистом в може звернутися особа, яка вважає, що суб’єктом владних повноважень порушені її права,   свободи та інтереси.

Як вбачається із змісту позовної заяви, що подана позивачем-2, Чернігівською обласною організацією Партії  Зелених України не зазначено які саме її права, свободи та інтереси порушені відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження. Також позивач-2 не надав будь-яких пояснень та доказів, як підтверджують  його повноваження на право звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів   3-х осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуваним розпорядженням відповідача не порушуються будь-які права, свободи, інтереси позивача-2, а тому він є неналежним позивачем, в зв’язку з чим його позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.19 Конституції України, Законом України “Про свободу совісті та релігійні організації”, Законом України “Про охорону культурної спадщини”, ст.ст.3,2,6,71,72,158,160-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову Чернігівської Єпархії Української Православної Церкви –відмовити.

В задоволенні позову Чернігівської обласної організації партії зелених України –відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного  суду через Господарський суд Чернігівської області в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була  подана у  двадцятиденний строк,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не  скасовано,  набирає  законної  сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Судді                                                                         Т.Г.Оленич

Ю.В.Федоренко

А.С.Сидоренко

Повний текст постанови  виготовлений 11 червня 2007р.

Судді                                                                       Т.Г.Оленич

Ю.В.Федоренко

А.С.Сидоренко