Харківський апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2007 року                                                           Справа № 7/6-07

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого  судді     Погребняка В.Я.,

судді     Гончар Т.В.,

судді     Лащенко Л.Д.,

при секретарі –Андросовій О.В.

за участю представників сторін:

кредитора, ВАТ “Низівський цукровий завод”– Рябченко Ю.І. (дов. № 299/1 від 1.08.07р.)

представника боржника  –Поправко В.Т. (дов. № 13   від 11.01.07 р.)

розпорядника майна  –Савочка А.А.

розглянувши апеляційну скаргу  (вх. № 2370 С/2-6) кредитора, ВАТ “Низівський цукровий завод” на ухвалу господарського суду Сумської області від 24.05.2007 р.  по справі № 7/6-07

за заявою  –ТОВ “Сумиагроцукор”, м. Суми

до Відкритого акціонерного товариства “Воронізький цукровий завод”, смт. Вороніж, Сумської області

про визнання  банкрутом.

встановила:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 24.05.2007 р. (суддя Рижков М.Б.) визнано вимоги кредитора ВАТ “Низівський цукровий завод” ( далі –ВАТ) у розмірі 12 006 грн. 74 коп. Вимоги ВАТ у розмірі 34 578 грн. 64 коп. - відхилено. Затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 7/6-07 про визнання банкрутом ВАТ “Воронізький цукровий завод”. Зобов’язано розпорядника майна повідомити кредиторів згідно із реєстром про визнання їх вимог, про час та місце проведення зборів кредиторів.

Кредитор, ВАТ з ухвалою господарського суду не згодний, надіслав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відхилення кредиторських вимог ВАТ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розпорядник майна  Савочка А.А. надіслав до суду апеляційної інстанції відзив від 21.08.07р., в якому просить суд апеляційної інстанції відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги посилаючись на її необґрунтованість  та залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Боржник, ВАТ “Воронізький цукровий завод” у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін,  посилаючись  на те що, судом першої інстанції не було допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, заслухавши представників сторін та арбітражного керуючого, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи  та встановлено судом першої інстанції ухвалою господарського суду Сумської області від 25.01.2007р. порушено провадження у справі № 7/6-07 про банкрутство ВАТ відповідно до  ст.ст. 6, 11 Закону.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 25.01.2007р. в газеті "Голос України" № 55  від 29.03.2007р. опубліковано оголошення про порушення господарським судом Сумської області провадження у справі про    банкрутство    боржника  - ВАТ “Воронізький цукровий завод”.

Кредитори в установлений статтею 14 Закону строк звернулись до господарського суду та надали заяви  з грошовими вимогами до боржника.

Розпорядник майна боржника подав до господарського суду на затвердження уточнений реєстр вимог кредиторів, в якому не включені вимоги ВАТ в сумі 43 413,92 грн.

В процесі розгляду справи суд першої інстанції дослідив те, що боржником не визнаються вимоги у розмірі 21 899 грн. 26 коп., які ґрунтуються на постачанні товару згідно договору № 81/86 від 10.06.2003р. оскільки сплинув строк позовної даності;

боржником не визнаються вимоги кредитора у розмірі 24 315,92 грн. за одержаний кокс по договору №9/32 від 31.01.2005р., оскільки він був повернутий кредитору згідно видаткової накладної № ВЗ-0123 від 21.10.2005р., однак кредитором боржнику платіжним дорученням № 80 від 19.01.2006р. було сплачено 11 635, 76 грн. за зазначений кокс;

боржником не визнані вимоги кредитора у розмірі 246 грн. за одержане мастило ТАП-15 по видатковій накладній № 759 від 07.06.2005р.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції визнав вимоги кредитора у розмірі 12 006,74 грн., що складаються з вимог 11 635,74 грн. сплачених кредитором  платіжним дорученням № 80 від 19.01.2006р., 246 грн. за поставку мастила, вимоги кредитора у розмірі 34 578,64 грн. - відхилені в зв'язку з необґрунтованістю. Судом першої інстанції було затверджено реєстр вимог кредиторів у справі № 7/6-07 про визнання банкрутом ВАТ “Воронізький цукровий завод”. При цьому суд першої інстанції зазначив, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними у відповідності з  ч. 2 ст. 14 зазначеного Закону. Суд також зобов’язав розпорядника майна повідомити кредиторів згідно із реєстром про визнання їх вимог, про час та місце проведення зборів кредиторів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала  місцевого господарського суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

На підставі ч.2 ст. 106 Господарського процесуального Кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Стаття 5 Закону встановлює, що провадження у справах про банкрутство регулюється вказаним Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Господарського процесуального Кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно приписів ч.1 ст.14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів зі дня порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції кредитор, ВАТ просить задовольнити його вимоги в сумі 43 413,92 грн.  з яких  боржником не визнані вимоги  ВАТ у розмірі 21 899,26 грн., оскільки сплинув строк позовної давності  при тому, що на твердження арбітражного керуючого в судовому засіданні, ця сума обліковується у бухгалтерських документах.

Особі, право якої порушено, законом надано право звернутися до суду за захистом свого права. Таке право може бути реалізоване в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України.).

Для захисту права кредитора за зобов'язанням з визначеним строком виконання ч. 5 ст. 261 ЦК України встановлює початок перебігу строку позовної давності з моменту закінчення строку виконання. Якщо строк виконання зобов'язання не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли  у кредитора виникає право пред'явити вимогу про його виконання.

Пунктом 10.1. договору N 81/86 від 10.06.03 р. визначено термін дії даного договору до 31.12.03 року, однак в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе обов'язків.

Так згідно п. 4.1 договору N 81/86 від 10.06.03 р. розрахунки за товар, постачаємий за даним договором, здійснюється покупцем (боржником) шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок постачальника (кредитора) по факту поставки.  Визнається можливим  визначення терміну вказівкою на подію, яка неминуче має настати. Це положення слід порівняти із ст. 214 ЦК України, яка виникнення або припинення цивільних прав та обов'язків, що складають зміст правочину, пов'язує з обставинами, стосовно яких невідомо, настануть вони чи ні.  Тобто строк сплати за отриманий товар договором не визначений.

Якщо  строк  виконання  зобов'язання  не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати  виконання,  а  боржник  вправі  провести   виконання   в будь-який  час.  Оскільки  строк виконання зобов'язання сторони не визначили,  то перебіг строку позовної давності розпочався  з  дня пред'явлення позивачем   вимоги   про   сплату   заборгованості.

Тому  строк позовної давності не є таким, що сплив, кредиторські вимоги заявлені в межах строку позовної давності і в даному випадку кредитор мав право звернутися за захистом свого порушеного права в процедурі визнання боржника банкрутом.

Таким чином висновок господарського суду Сумської області про те, що вимоги в розмірі 21899,26 грн. заявлені поза межами строку позовної давності і в цій частині  вимог слід відмовити  не є переконливим.

Стосовно  вимоги  кредитора у розмірі 24 315,92 грн. за поставлений кокс за договором № 9/32 від 31.01.05 р. колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 15 Закону господарський суд розглядає заяви всіх кредиторів ( включених до реєстру вимог кредиторів і відносно яких маються заперечення), досліджує підстави виникнення грошових зобов'язань, їх розмір, порядок погашення, залишок боргу та інше. Ці дії суду полягають в перевірці відповідності законодавству вимог кредиторів. Якщо вимоги кредиторів не підтверджуються відповідними документами, суд їх не визнає, навіть якщо вони не оспорюються боржником і внесені до реєстру.

Тобто, грошові вимоги конкурсних кредиторів до боржника мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ст. 38 ГПК України якщо подані сторонами докази є  недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств  та організацій  незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

З метою встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції  справа відкладалась  та надавалась можливість сторонам  представити необхідні належні документи в підтвердження своїх вимог.

Сторонами були надані докази, які свідчать про те, що кредитором боржнику був поставлений  кокс за договором №9/32 від 31.01.2005р. на суму 24 315,92 грн. Кокс був повернутий кредитору згідно видаткової накладної № ВЗ-0123 від 21.10.2005р. на якій є підпис одержувача-представника ВАТ за його дійсною на той час довіреністю ЯЛЗ № 850520, що також підтверджується податковою накладною № 00274 від 31.10.05 р. Разом з тим  кредитором боржнику платіжним дорученням № 80 від 19.01.2006р. було сплачено 11 635, 76 грн. за зазначений кокс. Ці обставини не заперечувалися представниками  сторін та арбітражним керуючим в судовому засіданні 22.08.07р.

З врахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування ухвали суду першої інстанції в сумі 21 899,25 грн.  в частині відхилення  вимог і вважає обгрунтованим вимоги кредитора в розмірі 33906,00 грн., що складається з вимог 11635,74 оплачених кредитором платіжним дорученням №80 від 19.01.06 р., 246,00 грн. за поставку мастила, 21 899,26 грн. за поставлені товари згідно договору  №81/86 від 10.06.03 р.

Таким чином апеляційна скарга ВАТ “Низівський цукровий завод” підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Сумської області від 24.05.07 р. по справі № 7/6-07 частковому скасуванню  в частині відхилених і визнаних  вимог та затвердження реєстру вимог кредиторів щодо конкурсних вимог ВАТ.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103,  п.п. 1, 3 ст. 104, ст. 105,  ГПК України,

постановила:

1.          Апеляційну скаргу ВАТ “Низівський цукровий завод” задовольнити частково.

2.          Ухвалу господарського суду Сумської області від 24.05.07 р. по справі № 7/6-07 скасувати частково  в частині відхилених і визнаних вимог кредитората ВАТ “Низівський цукровий завод” та затвердження реєстру вимог кредиторів щодо вимог ВАТ та прийняти в цій частині нове рішення.

3.          Визнати вимоги кредитора Відкритого акціонерного товариства “Низівський цукровий завод” в розмірі 33 906 грн. 00 коп.

4.          Вимоги  Відкритого акціонерного товариства “Низівський цукровий завод” в розмірі 12 679 грн. 38 коп. відхилити.

5.          Затвердити реєстр вимог кредиторів у справі № 7/6-06 про визнання банкрутом  Відкритого акціонерного товариства, “Воронізький цукровий завод”, що складається з наступних конкурсних вимог:

… - Відкритого акціонерного товариства “Низівський цукровий завод” в розмірі 33   906 грн. 00 коп.

6.          В іншій частині ухвалу господарського суду Сумської області від 24.05.07 р. по справі № 7/6-07 залишити без змін.

7.          Справу направити для розгляду до господарського суду Сумської області.

Головуючий суддя                                                       В.Я.Погребняк

Суддя                                                       Т.В. Гончар

Суддя                                                       Л.Д. Лащенко