КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2007                                                                                           № 18/182

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

Від позивача - Зеленська О.В. (довір. б/н від 31.01.07);

Від відповідача – Сенін В.Ю. (довір. б/н від 03.05.07);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гамайун"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.04.2007

у справі № 18/182

за позовом                               Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гамайун"

до                                                   Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компані "Провіта"

про                                                  стягнення 449983,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2007 у справі №18/182  відмовлено в задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю   „Страхова компанія „Гамайун”.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що між  позивачем та відповідачем укладено договір про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесію) №51/2004-ФП, предметом якого є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, взаємно переданих (прийнятих) сторонами на факультативній (необов”язковій) основі по договорах факультативного перстрахування (ретроцесії), а також права та обов”язки сторін, що беруть участь у перестрахуванні  (ретроцесії). З автомобілем марки  „Ауді Q7” (державний номер  АА 9933 ВС, номер шасі WAUZZZ4L17D008095, 2006  року випуску, колір – чорний), який знаходився  на перестрахуванні у відповідача, стався страховий випадок в нічний час. Зазначений автомобіль  на час викрадення  знаходився у м.Києві по вул.. Старонаводницька, 8-Б, що  підтверджується довідкою Печерського районного управління головного управління МВС України в м. Києві   №54/06 - 7659 від 13.11.2006. Пунктом 10 ковер-ноту  передбачено, що в нічний час  транспортний засіб повинен знаходитися за адресою : с.Хотів, вул..Енергетиків,4 або с.Ходосіївка, вул..Набережна,20-а. Таким чином ковер-нот конкретизував територію, на якій буде зберігатись перестрахований транспортний засіб в нічний час доби. Автомобіль марки „Ауді Q7” державний номер  АА 9933 ВС зберігався у нічний час не у місці, визначеному п.10 ковер-ноту №4/08/2006 від 04.08.2006, що свідчить про порушення умов укладеного між сторонами договору про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) №51/2004-ФП від 01.06.2004 та ковер-ноту №4/08/2006 від 04.08.2006.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій  просить Київський апеляційний господарський суд  скасувати рішення  господарського суду м.Києва від 05.04.2007 по даній справі, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю  „Страхова компанія „Гамайун” в повному обсязі.

В апеляційній скарзі  позивач вказує на те, що підпункт 7.1.4 пункту 7 „Умови страхування” ковер-ноту від 04.08.06 №4/08/2006, містить визначення страхового випадку, а саме: „Таємне чи відкрите викрадення (внаслідок крадіжки, грабежу, розбійних дій) транспортного засобу під час знаходження ТЗ у будь-якому місці”. Пунктом 10 ковер-ноту від 04.08.06р. №4/08/2006 не передбачена  будь-яка інша територія, яка б не відносилася до території, що визначена пунктом 7.5 пункту 7 „Умови страхування” ковер-ноту від 04.08.06 №4/08/2006.

Вулиця Енергетиків, 4 у с.Хотів та вул..Набережна, 20-А у с.Ходосіївка також знаходиться на території страхування транспортного засобу – в Україні. Інше а ні судом, а ні відповідачем доведено не було.

Судом неправильно застосовано при розгляді справи норму абзацу 1 частини 1 ст.193 Господарського кодексу України, оскільки не досліджено вимоги, що звичайно ставляться при укладенні договорів страхування та ковер- нотів. За звичаями ділового обороту, встановлення різної території при страхуванні транспортних засобів на денний та нічний час не застосовуються.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

01 червня 2004 Товариство з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Гамайун” уклало договір  про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесію) №51/2004-ФП із Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Провіта”. Предметом цього договору, згідно з п.1.1, є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, взаємно переданих (прийнятих) сторонами на факультативній (необов”язковій) основі по договорах факультативного перестрахування (ретроцесії), а також права та обов”язут сторін, що беруть участь у перестрахуванні.

Абзацом 2 п.п.1 п.1 вказаного договору визначено, що під передачею ризику в перестрахування  розуміється страхування одним страховиком, на визначених договором факультативного перестрахування (ретроцесії)    ковер-нотом ризику виконання усіх чи частини своїх обов”язків перед страхувальником в іншого страховика.

Сінявський  Костянтин Едуардович  уклав з позивачем договір страхування наземного транспортного засобу №15/784402/2006 – автомобіля марки Ауді Q7” державний номер  АА 9933 ВС, № кузову WAUZZZ4L17D008095, рік випуску – 2006. До заяви на страхування автотранспортного засобу  Сінявським К.Е. подано позивачу список осіб, які допущені до керування транспортного засобу та нотаріально посвідчена довіреність на Макаренко Ганну Олександрівну , Макаренко Дениса Сергійовича, Макаренко Антоніну Сергіївну, Сєдих Максима Вікторовича на право користування, розпоряження з правом продажу, міни, здачі в оренду.

У відповідності з договором про загальні умови факультативного перестрахування №51/2004-ФП , 04.08.2006 між позивачем та відповідачем був укладений ковер-нот за №4/08/2006, за яким відповідач перестрахував застрахований у позивача транспортний засіб    Ауді Q7” державний номер  АА 9933 ВС, № кузову WAUZZZ4L17D008095. Відповідальність відповідача за договором перестрахування склала 85%.

З перестрахованим у відповідача транспортним засобом 07.11.2006 стався страховий випадок за ризиком „Викрадення” , в це й же день власник транспортного засобу  подав позивачу  заяву про його  викрадення та про виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з довідки Печерського районного управління  головного управління МВС України в м.Києві , яка видана Сінявському Костянтину Едуардовичу, що по факту незаконного заволодіння транспортним засобом  автомобілем Ауді Q7” державний номер  АА 9933 ВС, яке мало місце в період часу з 22:00 години 06.11.2006 року до 09:40 години 07.11.2006 року за адресою м.Київ вул..Старонаводницька, 8-Б слідчим відділом Печерського РУГУ МВС  України в м.Києві порушена кримінальна справа.

07.11.2006  позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку, що передбачено п.3.1.6 договору про загальні умови  факультативного перестрахування (ретроцесію) від 01.06.04 №51/2004-ФП.

27.11.2006р. позивачем на підставі звіту , що складений  ТОВ „Експерта компанія „Укравтоекспертиза стандарт” та  інших документів, складено страховий акт №1/11-2006 до договору страхування №15/784402/2006 від 04.08.2006 (а.с.51). Згідно звіту експертної компанії ринкова вартість транспортного засобу складає 491 896,70 гривень.

Листом № 98 від 28.11.2006 позивач повідомив відповідача про визначений  розмір страхового відшкодування згідно страхового акту            № 1/11-2006 та просив перерахувати на користь позивача належну до відшкодування частку перестрахового відшкодування.

07.12.2006 позивачу було надано звіт про оцінку майна – транспортного засобу  „Ауді Q7”, реєстраційний номер АА 9933ВС, що складений ТОВ „Експерта компанія „Укравтоекспертиза-Стандарт”, згідно з яким ринкова вартість транспортного засобу є більшою ніж та, що зазначена у звіті від 07.11.06р. про оцінку майна, та становить 661 725,94 грн.

На підставі зазначених документів позивач склав новий страховий акт від 07.12.2006  №1/11-2006.

18.12.2006  позивач направив відповідачу лист №104 з вимогою виплати страхового відшкодування в розмірі 426 929,50 гривень, що становить 85% суми участі перестраховика у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов ковер-ноту від 04.08.06 №4/08/2006 до договору про загальні умови  перестрахування (ретроцесію).

Відповідно до п.3.3.3, 8.3 договору про загальні умови факультативного перестрахування  (ретроцесію) від                             01.06.04р. №51/2004-ФП , у випадку відмови перестраховика (відповідача) в оплаті своєї частини страхового відшкодування за конкретним договором перестрахування або зменшення її частини, перестраховик ( відповідач) зобов”язаний письмово  повідомити про це перестрахувальника  (позивача) протягом 3 робочих днів з дня надання перестрахувальником переліку документів, з обґрунтуванням причин відмови.

Господарським судом міста Києва встановлено, що 22.12.2006 відповідач  листом  №3097 відмовив позивачеві у виплаті своєї частини     перестрахового відшкодування, з посиланням на умови п.10 ковер-ноту №4/08/2006, який передбачає знаходження у нічний час автомобіля за адресою : с.Хотів, вул..Енергетиків, 4 або у с.Ходосіївка,      вул..Набережна,20-а.

Статтею 26 Закону України „Про страхування”  визначені підстави  для відмови страховика у здійсненні страхових виплат .Такими підставами є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником-громадянином або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законодавством України.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Висновки суду першої інстанції про те, що  сторони у договорі  передбачили інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат і такою умовою є п.7.1 договору  про загальні умови факультативного перестрахування а також про те, що  п.10 ковер-ноту  передбачено, що в нічний час транспортний засіб повинен знаходитися за адресою : с. Хотів, вул..Енергетиків, 4 або с.Ходосіївка, вул. Набережна, 20-а., що ковер-нот конкретизував територію, на якій буде зберігатися транспортний засіб,  не відповідають обставинам справи , та спростовуються наступним.

Пунктом 7.1 договору  про загальні умови факультативного перестрахування визначено, що незалежно від оригінальних територіальних умов, перестрахувальний захист за конкретним договором  перестрахування дійсний на території, що зазначена в конкретному договорі перестрахування. Якщо в конкретному договорі перестрахування територія перестрахувального захисту не зазначена, то перестрахувальний захист  діє на території, що зазначена  в оригінальному  договорі страхування.  В пункті 7.5 ковер-ноту, який був укладений у  відповідності з договором про загальні умови факультативного перестрахування №51/2004-ФП,  територією страхування зазначено „Україна”, тому перестрахувальний захист діє на території, що зазначена в цьому пункті ковер – ноту.

Пункт 10 ковер-ноту не регламентує як  підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування знаходження транспортного засобу  в нічний час за адресою : с.Хотів, вул.. Енергетиків, 4 або с.Ходосіївка, вул. Набережна 20-а. До того ж ,  вказані вулиці знаходяться на території страхування транспортного засобу – в Україні.    Тобто, умови договору  страхування і, зокрема, ковер-нот №4/08/2006 від 04.08.06 не містять підстав для відмови  у виплаті страхового відшкодування з огляду на те, що на час настання страхового випадку застрахований автомобіль  не знаходився за адресою, зазначеною в п.10 ковер-ноту, а тому відмова  Страхової компанії „Провіта” у виплаті страхового відшкодування не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а саме ст..26 Закону „Про страхування”, ст..991 Цивільного кодексу.

Крім того,  страховий випадок , що стався із транспортним засобом , передбачено  умовами страхування , а саме підпунктом 7.1.4 пункту  7   ковер-ноту від 04.08.06 р. №4/08/2006 який характеризується  як таємне чи відкрите викрадення  (внаслідок крадіжки , грабежу, розбійних дій) транспортного засобу під час знаходження ТЗ у будь-якому місці.

Відповідно до ст.. 526 Цивільного кодексу України зобов”язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.  Перестраховик зобов”язується перерахувати  перестрахувальнику страхове відшкодування, розмір якого розрахований  відповідно до умов цього договору і конкретного договору  перестрахування, у термін, передбачений цим договором, якщо інше не передбачено  в конкретному  договорі перестрахування (п.3.3.1 договору).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню  сума страхового відшкодування  в розмірі  426 929,50 гривень.

Відповідно до ст..230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми  (неустойка, штраф пеня), яку учасник  господарських відносин  зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно п.3.3.6 договору про загальні умови факультативного перестрахування  (ретроцесію)  №51/2004-ФП від 01.06.04 відповідач зобов”язаний сплатити  позивачу пеню на несвоєчасне  виконання зобов”язань у розмірі  подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості  за кожний день прострочення.

Пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за умовами ковер-ноту до договору про загальні умови  перестрахування (ретроцесію)  та згідно розрахунку позивача становить  14 515,60 гривень. Разом з тим, умови договору перестрахування не містять чітких термінів виконання                перестраховиком зобов’язання по виплаті страхового відшкодування, а тому для покладення відповідальності за цим договором на відповідача слід застосовувати ч.2 ст.530 Цивільного кодексу, яка передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений, кредитор  має право  вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк   від дня пред’явлення вимоги.

Позивач з вимогою про виплату  страхового відшкодування  звернувся до відповідача з листом №104 від 18.12.06 і семиденний строк виконання грошового зобов’язання скінчився 25.12.06, а тому штрафні санкції підлягають нарахуванню з 26.12.06. Відповідно з цим з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 13 720,23 грн.

Крім того, відповідно до п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням  встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також  3% річних від простроченої суми, що становить,  2 421,21 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також підлягають стягненню з відповідача інфляційні втрати за весь час прострочення  на суму 5 649,50 грн.

Згідно ст..49 Господарського процесуального кодексу  при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин  колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва по даній справі не відповідає вимогам чинного законодавста,  фактичним обставинам і матеріалам справи , а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Гамайун” на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2007  у справі №18/182 задовольнити .

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2007 у справі     № 18/182 скасувати.

3.Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Провіта” (01054, м.Київ, вул..Воровського,36 ; )  на користь Товариства з додатковою відповідальністю „Гамайун” ( 03113 м. Київ Святошинський р-н., вул..Дружківська,10;  МФО 320746;   р/р 552 в КФ ВАТ „УБРП”; код 31901152)  - 426 929,50 грн. страхового відшкодування; 13 720,23 грн. пені; 2 421,21 грн. – 3% річних; 5 649,50 грн. – інфляційних втрат; 4 487,20 грн. державного мита за подачу позовної заяви,  2249,92 грн. державного мита за подачу апеляційної скарги та 118 грн.  витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 18/182 повернути  до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

19.06.07 (відправлено)