КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2007                                                                                           № 45/379

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генеральна прокуратура України

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.02.2007

у справі № 45/379

за позовом                               Заступник Генерального прокурора України

до                                                   ЗАТ "Будівельно-інжинірінгова компанія "Бік"

третя особа відповідача           Державне підприємство "Управління капітального будівництва Києво-Святошинського р-ну"

третя особа позивача

про                                                  стягнення 435,970,20 грн.

Суть рішення і скарги:

Заступник Генерального прокурора України (надалі – Прокурор) звернувся в господарський суд міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (надалі – Позивач, ГУ ВВ МВС України) до Закритого акціонерного товариства “Будівельно - інжинірингова компанія “Бік” (надалі – ЗАТ “Будівельно - інжинірингова компанія “Бік”, Відповідач), третя особа: Державне підприємство “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району” (надалі – ДП “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району”, Третя особа), про відшкодування завданих збитків в розмірі 435 970,20 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.02.2007р. у справі № 45/379 в задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник прокуратури вніс на нього апеляційне подання, в якому просив скасувати повністю рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2007р. у справі № 45/379 та прийняти нове рішення, яким позов Прокурора задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представником прокуратури були уточнені вимоги позовної заяви, згідно яких останній просив суд саме стягнути з Відповідача на користь Позивача збитки в розмірі 435 970,20 грн. у зв”язку з невиконанням зобов”язання по договору.

В обґрунтування своїх вимог представник прокуратури посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було неповно з”ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема: ст.ст. 32, 43 та 84 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України), ст. 193 Господарського кодексу України (надалі – ГК України), ст.ст. 610 та 612 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), які є підставами для скасування такого судового рішення.

Позивач свого письмового відзиву на апеляційне подання Прокурора не надав, однак його представник в судовому засіданні погодився з доводами та вимогами, викладеними в апеляційному поданні і вважав, що рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2007р. у даній справі є незаконним, і таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив це рішення скасувати, а внесене на нього апеляційне подання, задовольнити.

Представник Відповідача подав до суду свій відзив на апеляційне подання Прокурора, в якому зазначив, що рішення господарського суду м. Києва від 28.02.2007р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а внесене на нього представником Прокуратури апеляційне подання – без задоволення.

Третя особа, чи його представник, свого відзиву на апеляційну скаргу не надали і в судове засідання, незважаючи на те, що про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, так і не з”явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки, що на думку апеляційної інстанції в даному випадку не перешкоджає розгляду і вирішенню справи без їх участі.

Заслухавши пояснення представників Прокуратури, Позивача та Відповідача в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський  суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, заступник Генерального прокурора України звернувся в господарський суд міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Головного управління   внутрішніх  військ  Міністерства   внутрішніх  справ України до Закритого акціонерного товариства “Будівельно - інжинірингова компанія “Бік”, третя особа: Державне підприємство “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району”, про відшкодування завданих збитків, у якому просив зобов”язати Відповідача повернути на рахунок Позивача борг у сумі 435 970,20 грн. і рішенням господарського суду м. Києва від 28.02.2007р. у справі № 45/379 в задоволенні даного позову було відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги Прокурора про стягнення з Відповідача збитків в сумі 435 970,20 грн. є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, а тому, задоволенню не підлягають.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову, прийшовши до цього висновку, з огляду на таке.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, 08.11.2004р. між ЗАТ “Будівельно - інжинірингова компанія “Бік” (Сторона-1), ГУ ВВ МВС України (Сторона-2) та ДП “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району” (Сторона-3) було укладено договір № 193 на будівництво житла в порядку пайової участі (надалі – Договір).

Відповідно до пункту 1.1. даного Договору, його предметом є спільна діяльність сторін у завершенні будівництва будинку № 65-а по вул. Леніна в смт. Димер Київської області з метою забезпечення житлом військовослужбовців внутрішніх військ МВС України на підставі рішення тендерного комітету від 28.10.2004р. (протокол № 16).

На виконання умов Договору Відповідач зобов”язувався виконати обов”язки “Інвестора” за договором № 57/10-04И від 04.10.2004р., укладеного із ДП “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району”; збудувати та передати в експлуатацію вказаний вище житловий будинок № 65-а; зареєструвати за Позивачем право державної власності на його частку нерухомого майна, яка складається з 18 квартир, визначених у адресному переліку Додатку 1 до Договору (п. 1.2. Договору).

У свою чергу, відповідно до п. 1.3 Договору, Позивач зобов”язувався прийняти вказані вище квартири та оплатити Відповідачеві витрати, які пов”язані з виконанням останнім його договірних зобов”язань.

Крім того, згідно п.п. 3.1.2. та 3.1.3. Договору, Відповідач зобов”язувався в термін до 30.12.2004р. збудувати та передати в експлуатацію житловий будинок, який зазначений у даному Договорі, а також в термін до 30.01.2005р. зареєструвати за Позивачем в КП “Бюро технічної інвентаризації м. Вишгород” право державної власності на його частку нерухомого майна, яка складається з 18 квартир, визначених в адресному переліку Додатку № 1 до Договору.

Також, відповідно до п. 3.1.4. Договору Відповідач зобов”язувався в термін до 30.01.2005р. разом з квартирами, які визначені у Додатку 1, передати Позивачеві такі документи: акт прийому-передачі квартир; копію акту Державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію; копію рішення міськвиконкому про прийому житлового будинку в експлуатацію; копію рішення міськвиконкому про закріплення даного житла за Позивачем; матеріали технічної інвентаризації квартир; свідоцтво про право власності Позивача на квартири; витяг з реєстру прав на нерухоме майно.

Згідно ж Додатку № 1 до Договору, Відповідач зобов”язувався передати Позивачеві 18 квартир (№№ 70-72, 74, 75, 77, 78, 80-82, 85, 87, 90-95) загальною площею 965,05 кв. м.

В подальшому, згідно представлених сторонами документів, кошти, які були отримані від Позивача, Відповідачем, в обумовлені Договором терміни та розмірах були використані за їх цільовим призначенням, а згідно акту про передачу житлових квартир за вказаною вище адресою, підписаного у 2005 році командувачем ВВ МВС України, однієї сторони, та Генеральним директором ЗАТ “Будівельно - інжинірингова компанія “БІК”, з другої сторони, видно, що Відповідач передав Позивачу 18 квартир, які були зазначені в додатку № 1 до Договору.

Також, як видно з матеріалів справи, за поданням ДП “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району”, як замовника будівництва, розпорядженням № 440 від 05.08.2005р. Вишгородська РДА затвердила акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку № 65-а по вул. Леніна в смт. Димер Київської області та відбулося розподілення квартир.

В той же час, як було встановлено судом, Позивач списків військовослужбовців для оформлення права власності Відповідачу не надав, довіреності на виконання необхідних за умовами Договору дій уповноваженій особі останнього не видавав, а за власною ініціативою отримав рішення виконавчого комітету № 78 від 18.08.2005р. про надання квартир.

Разом з тим, представник Прокуратури вважав, що Відповідачем не було виконано своїх обов”язків за Договором, в результаті чого на окремі квартири з тих, які Відповідач був зобов”язаний передати Позивачеві, було оформлено право власності на інших осіб.

Проте, судова колегія зазначає наступне.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 14 та  509 ЦК України договір, зокрема, є підставою виникнення цивільних прав і обов”язків (зобов”язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Одностороння відмова від виконання зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов”язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов”язання.

В даному випадку, як зазначалося вище, згідно акту про передачу житлових квартир за адресою: смт. Димер Київської області, вул. Леніна, 65-а, Відповідач передав Позивачу 18 квартир, які були зазначені в додатку № 1 до Договору.

Тобто, Відповідачем було виконано частину своїх зобов”язань за Договором, за винятком оформлення та видачі Позивачу свідоцтва на право власності на його частку нерухомого майна.

Однак, згідно пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, яке не було спростоване доказами по справі, вказане свідоцтво не було видано Позивачу у зв”язку з тим, що останній відмовився надати йому відповідну довіреність на проведення реєстрації нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації.

Більш того, як було встановлено судом апеляційної інстанції, Державне підприємство “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району”, передало частину із спірних квартир у власність фізичним особам, не маючи на це жодних повноважень та дозволу від сторін за Договором.

Таким чином, колегія суддів констатує, що вини Відповідача в заподіянні збитків, яка є підставою для відшкодування коштів, на зазначену у позові суму, не має.

Також, Прокурор в позовній заяві та апеляційному поданні вважав, що Позивач відмовився від Договору через прострочення Відповідача, а тому має право на стягнення з останнього грошових коштів, отриманих за непередані ним Позивачу квартири в розмірі 435 970,20 грн.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов”язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов”язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов”язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов”язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Тобто, відмова від прийняття зобов”язання полягає у повідомленні однією стороною зобов”язання (кредитором) іншої сторони зобов”язання (боржника) про свою волю відмовитися від прийняття виконання обов”язків боржника, внаслідок втрати інтересу кредитора до виконання боржника внаслідок прострочення останнього.

Прокурор, як на доказ відмови Позивача (кредитора) від прийняття виконання визначеного в п.п. 3.1.2., 3.1.3. та 3.1.4. Договору, посилається на лист Позивача від 19.04.2006р. № 3/23/1-П/293.

Проте, як вбачається з вказаного листа, останній адресований не Відповідачеві (боржнику), а Генеральній прокуратурі України. Крім того, в зазначеному листі Позивач не вказує про відмову від прийняття виконання боржника, а просить Генеральну прокуратуру України звернутися до господарського суду міста Києва з позовною заявою про захист законних інтересів держави в особі Позивача.

Отже, судова колегія зазначає, що Позивач (кредитор) в порядку ст. 612 Цивільного кодексу України не повідомляв Відповідача (боржника) про відмову від прийняття виконання останнього за Договором.

Оскільки вказаною нормою право на відшкодування збитків виникає у зв”язку з втратою інтересу кредитора і наступною відмовою кредитора від прийняття виконання боржника, а такої відмови з боку Позивача фактично не було, то відповідно у Позивача (кредитора) не виникало і право вимагати від Відповідача (боржника) відшкодування збитків, завданих таким простроченням.

Крім того, колегія суддів враховує і положення п. 2 ст. 613 ЦК України, згідно якої, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов”язок, виконання зобов”язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як зазначалося вище, Відповідач (боржник) не виконав свого зобов”язання саме з вини Позивача (кредитора), а тому таке його зобов”язання можна вважати відстроченим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється  між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Прокурором, або ж ГУ ВВ МВС України, в інтересах якого і було заявлено позов, всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційному поданні.

За таких умов, судова колегія констатує, що вимоги прокурора про стягнення з Відповідача на користь Позивача збитків в розмірі 435 970,20 грн., є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2007р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційного подання Генеральної прокуратури України, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Генеральної прокуратури України залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2007р. у справі №45/379 за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України до Закритого акціонерного товариства “Будівельно - інжинірингова компанія “Бік”, третя особа: Державне підприємство “Управління капітального будівництва Києво - Святошинського району”, про стягнення 435 970,20 грн., – без змін.

2. Справу № 45/379 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

06.08.07 (відправлено)