ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2007                                                                                   Справа № А34/26-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді   Стрелець Т. Г. (доповідача),

суддів:  Головка В.Г., Чохи Л.В.,

при секретарі судового засідання Ревковій Г.О.:

за участю представників сторін:

від позивача: Монько Н.М., довіреність  ВЕА № 145199  від 27.07.06,  представник;

від відповідача: Троян О.І., довіреність № 1672  від 06.12.04,  представник; Лучанінов Д.В., довіреність № 868  від 22.01.07,  представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ на постанову господарського суду Дніпропетровської області від  13.02.07р. у справі № А34/26-07

за позовом Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Запорізькій області, м. Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Дзержинського, 23)

до Закритого акціонерного товариства комерційного банку “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50)

про стягнення 7953 грн. 75 коп.

ВСТАНовив:

У грудні 2006р. Національний банк України в особі управління Національного банку України в Запорізькій області (далі - НБУ) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до закритого акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” (далі - ПриватБанк) про  стягнення на користь Державного бюджету України штрафу за порушення валютного законодавства у розмірі 7953,75 грн.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від  13.02.2007р. у справі № А34/26-07 (далі - постанова) адміністративний позов задоволено у повному обсязі, присуджено до стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України 7953,75 грн. штрафу.

Постанова мотивована тим, що терміни “зарахування” і “переказ” відповідно до Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” від 05.04.01р. № 2346 є тотожними. З наведеного місцевий господарський суд робить висновок, що відповідачем дійсно порушені вимоги валютного законодавства. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що спір має розглядатись у порядку адміністративного судочинства у зв’язку з тим, що НБУ у цьому спорі діє як уповноважена державна установа, що здійснює владні управлінські функції.

Не погодившись із зазначеною постановою, ЗАТ КБ «ПриватБанк»звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повністю дослідив надані докази, зокрема, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2006р., порушив норми матеріального права, оскільки відсутня норма права, яку міг би порушити скаржник, який виконав функції валютного агенту у повному обсязі. Також, на думку скаржника, суд дійшов невірного висновку стосовно того, що спір має розглядатись у порядку господарського судочинства, так як зміст ГПК України підтверджує, що на спори про стягнення штрафів Національним банком України не поширюється компетенція адміністративних судів, оскільки законодавством не встановлено випадків звернення до адміністративного суду з цією метою, а навпаки, законодавчими актами України прямо встановлено, що позовна заява про стягнення суми штрафу подається до місцевого господарського суду.

На думку скаржника, здійснення поповнення платіжних карток шляхом зарахування на них готівкових коштів у будь-якому розмірі не є переказом грошових коштів і не повинно обмежуватись.

НБУ проти задоволення апеляційної скарги заперечує, мотивуючи свою позицію тим, що скаржник безпідставно посилається на виконання функції валютного, оскільки постанова про притягнення його до відповідальності не була оскаржена, наразі предметом спору є стягнення на користь Державного бюджету штрафу, накладеного постановою. Тобто вирішення питання стосовно законності притягнення відповідача до відповідальності не має розглядатись у цьому процесі. НБУ вважає, що спір, який виник щодо стягнення штрафу за порушення валютного законодавства, є публічно-правовим, а не господарським.

В судовому засіданні 05.06.2007р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними постанови, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

01.02.2006р. на виконання доручення фізичної особи Ратинького О.В. (заява на переказ готівки № 4410231 від 01.02.2006р.) не з поточного рахунку цієї особи здійснено переказ іноземної валюти в межах України на суму 7300 доларів США за рахунок коштів, внесених зазначеною особою з цією метою готівкою у касу банку, на користь фізичної особи Вереницького Р.О. (а.с. 57, том 1).

15.05.2006р. НБУ складено акт ланової комплексної перевірки філії “Запорізьке регіональне управління ”ПриватБанку»з питань дотримання вимог валютного законодавства та нормативно-правових актів НБУ під час здійснення операцій з валютним цінностями (а.с. 55, 56, том 1).

13.10.2006р. НБУ складено протокол № 4 порушення валютного законодавства, де зазначено, що під час перевірки виконання вимог Декрету КМУ від 19.02.1993р. № 15-93 ”Про систему валютного регулювання та валютного контролю”  (далі –Декрет) у філії ПриватБанку виявлено порушення ст. 13 (п. 2) вказаного Декрету, яке виявилось у нездійсненні ПриватБанком функції агента валютного контролю в частині запобігання проведення через банк незаконної валютної операції (а.с. 64, том 1).

31.10.2006р. НБУ винесено постанову № 6 про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства, якою ПриватБанк притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 7953,75 грн. (а.с. 65, том 1).

Відповідно до вказаної постанови сума штрафу має бути перерахована до Державного бюджету України в 5-тиденний строк з дня отримання цієї постанови. Постанова набирає чинності з дня її підписання. Постанова може бути оскаржена у судовому порядку. Відповідачем у цьому випадку є Національний банк України. Оскарження постанови не припиняє її виконання (а.с. 68, том 1).

Листом від 31.10.2006р. № Р10.00.09-2283 ПриватБанк відмовився від сплати штрафу, мотивуючи це тим, що у відділенні банку не здійснювалося переказів, на які розповсюджувались обмеження стосовно суми, яка може бути переказана (а.с. 27, том 1).

У матеріалах справи відсутні докази оскарження вказаної постанови у судовому порядку, а також докази сплати штрафу.

Враховуючи вказане, а також те, що предметом спору є стягнення на користь Державного бюджету штрафу, а не визначення законності винесеної постанови про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства, судова колегія приходить до висновку, що питання обґрунтованості висновків НБУ, викладених в акті перевірки, протоколі порушення валютного законодавства та постанові про притягнення до відповідальності, не підлягають розгляду і дослідженню в межах цього процесу, оскільки НБУ заявив позов про стягнення штрафу.

Законність постанови про притягнення до відповідальності за порушення валютного законодавства також підтверджується чинними нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до п. 2 ст. 2 Декрету резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Постановою Правління НБУ від 14.10.2004. № 486 затверджені Правила здійснення переказів іноземної валюти за дорученням та на користь фізичних осіб, згідно з абз. 1, 2 п.п. “а” п. 2 розділу Ш фізичним особам-резидентам без відкриття поточних рахунків дозволено переказувати в межах України іноземну валюту на користь інших фізичних осіб-резидентів та нерезидентів в сумі, що не перевищує 1000 доларів США, або еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті в один операційний день. Перекази іноземної валюти в сумах, що перевищують норму, встановлену в п. 2 розділу ІІІ Правил, мають здійснюватись з поточних рахунків фізичних осіб резидентів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 2.5 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000р. № 49, нездійснення уповноваженими банками функцій агента валютного контролю в частині запобігання проведенню резидентами і нерезидентами через ці банки незаконних валютних операцій тягне за собою позбавлення генеральної ліцензії Національного банку України на право здійснення валютних операцій або штраф у розмірі 25% від суми (вартості) валютних операцій, здійснених резидентами та нерезидентами через ці банки з порушенням чинного законодавства.

Згідно з п. 4.1 вказаного Положення по валютний контроль постанова про притягнення до відповідальності може бути оскаржена в судовому порядку. Відповідачем в цьому випадку виступає Національний банк України.

З наведеного вбачається, що з огляду на не оскарження постанови про притягнення до відповідальності ЗАТ КБ «ПриватБанк»у судовому порядку, звернення до суду з позовом про стягнення на користь Державного бюджету суми штрафу є цілком обґрунтованим і законним.

Таким чином, при винесенні постанови господарський суд правильно застосував норми матеріального права, встановив наявність у матеріалах справи доказів порушення відповідачем вимог валютного законодавства, а, отже, і виникнення обов’язку сплатити на користь Державного бюджету штраф.

Судова колегія вважає, що з огляду на наведене, твердження скаржника стосовно відмінності термінів “переказ” і “зарахування” і стосовно помилкового неврахування судом першої інстанції рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, є такими, що не заслуговують уваги.

Стосовно посилання ЗАТ КБ «ПриватБанк»на порушення процесуальних норм при винесення постанови, судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владою керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

У ст. 3 КАС України наведене визначення суб’єкта владних повноважень, а саме це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб’єкта владних повноважень є здійснення цим суб’єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб’єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до ст. 3 КАС України позивач –це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 104 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України “Про Національний банк України” від 20.05.1999р. №679-ХІV (далі –Закон про НБУ) Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 14 ст. 7 Закону про НБУ однією з функцій НБУ є здійснення відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютного регулювання, визначення порядку здійснення операцій в іноземній валюті, організація і здійснення валютного контролю за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Статтею 44 Закону про НБУ передбачено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать: видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків в частині дотримання ними валютного законодавства; застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Декрету Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не закрив провадження у справі, оскільки позивач є суб’єктом владних повноважень, що виконує до відповідача владні управлінські функції, зокрема, стосовно валютного контролю.

З наведеного вбачається, що справа за позовом НБУ до ЗАТ КБ «ПриватБанк»про стягнення штрафу за порушення валютного законодавства має розглядатись в суді адміністративної юрисдикції, в порядку, передбаченому КАС України.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За вказаних обставин, не вбачається підстав для скасування постанови і закриття провадження по справі.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова має бути залишена без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, м. Дніпропетровськ на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.07р. у справі № А34/26-07 залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Т. Г. Стрелець

Суддя
В. Г. Головко

Суддя
Л. В. Чоха