СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

12.07.2007

Справа №2-19/7937-2007А

За позовом - СПД ОСОБА_1,
м.Сімферополь АР Крим

До відповідача - ДПІ у
м.Сімферополі, м.Сімферополь АР Крим.

Про визнання нечинним рішення.

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача - ОСОБА_1,
підприємець.

Від відповідача - Нечаєва Н.О.,
держ. інспектор, довіреність № 32/10 від 18.05.2007 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом про визнання
недійсним рішення ДПІ у м.Симферополі № НОМЕР_1. Позовні вимоги мотивовані тим,
що прийняте рішення не відповідає фактичним обставинам перевірки.

Відповідач надав відзив на позов,
згідно якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову
відмовити, оскільки його дії відповідають Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року із змінами та доповненнями).

Справа слухалася у відповідності до
положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року №
2747 із змінами та доповненнями).

Представники сторін відмовились від
послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції
України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом
України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей
України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій»
(від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989
року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України
від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України
та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на
російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень
Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена
пам'ятка про права та обов'язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд -

В С Т А Н О В И В :

Згідно із ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали,
які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та
доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової
практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом
України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна,
інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або
загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким
чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку,
необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до
загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи
штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції
України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі,
в  межах повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та
доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової
служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України.

ОСОБА_1 зареєстрована у якості
суб'єкта підприємницької діяльності виконавчим комітетом Сімферопольської
міської ради 11.07.1995 року, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію
(а.с.11).

Позивач просить визнати рішення ДПІ
у м.Сімферополі №НОМЕР_1.  про
застосування штрафних санкцій у розмірі 3302,50 грн. нечинним (а.с.5).

Відповідач надав відзив на позов,
згідно якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову
відмовити.

08.03.2007 року Державною
податковою інспекцією в м.Сімферополі була проведена перевірка діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи - ОСОБА_1 на предмет
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу, за результатами якої складено акт № НОМЕР_2 (а.с.6-7).

Відповідно до наданого акту
встановлено факт порушення  п.1, 11, 13
ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (№ 1776 від 01.06.2000 року
із змінами та доповненнями), а саме: не розпечатано фіскальний звіт від
20.12.2006 р.; встановлена невідповідність готівкових коштів на місці
проведення розрахункової операції на суму 575,50 грн.

Посилання позивача про те, що факт
наявності надлишків грошових коштів в касі не відповідає дійсності, суд не може
прийняти до уваги оскільки перевіркою зафіксований факт невідповідності суми
грошових коштів на місці проведення розрахунків. Окрім того, у позовній заяві
позивач вказав на те, що гроші оставив продавцю, проте доказів службового
внесення суду не надано.

Місцем проведення розрахунків є
місце, де здійснюються розрахунки з покупцями за продані товари і зберігаються,
вилучені за реалізовані товари готівкові грошові кошти. Як свідчать матеріали
перевірки, грошові кошти в сумі 574,95 грн. знаходились на місці проведення
розрахунків. Виходячи з чого були обґрунтовано враховані при порівнянні з
даними денного звіту РРО.

Також суду не надано доказів, які б
підтверджували позицію позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку
про необгрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим у задоволенні
адміністративного позову відмовляє у повному обсязі.

На підставі викладеного та
керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162
Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із
змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам
замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у
апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова проголошена у судовому
засіданні 12.07.2007 року у 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні проголошена
вступна та резолютивна частина постанови.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Мокрушин В.І.