ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24.04.07р.

Справа № А23/104

За позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАВЕРС", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до  Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі, Дніпропетровької област і, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської област і

про скасування податкового повідомлення- рішення № /3 від 30.01.07

Суддя  Добродняк І.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Іщенко Л.В., дов. від 01.03.07, представник

Від відповідача: Журавель Т.Г., дов. від 19.03.07 №6118/10/230, головний держподатревізор-інспектор

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом та просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Центральної міжрайонної податкової інспекції у м. Кривому Розі від 30.01.07 за №/3, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 64395,00 грн., із яких 42930,00 грн. –основний платіж, 21465,000 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправильно застосовані норми діючого законодавства, а також перевищені повноваження, зокрема при встановленні факту заниження валового доходу з операції по зворотній передачі об’єкта лізингу.

Правила податкового обліку до 01.01.03 дозволяли розглядати операцію з фінансового лізингу як фінансову послугу, на момент зворотної передачі об’єкта лізингу позивач керувався діючою на той час нормою Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", у зв'язку з чим обґрунтовано не включив до складу валового доходу суму залишкової вартості об’єкта лізингу, при цьому залишкова вартість складає суму  155559,00 грн., а не 215918,69 грн., як вказано в акті. Оскільки амортизація нараховується на об’єкт лізингу, позивач не погоджується і з висновком відповідача про завищення амортизаційних відрахувань.

Також невірний висновок  відповідача щодо завищення валових витрат на суму витрат, пов’язаних з отриманням послуг транспортного перевезення вантажів позивача СПД Лесик С.І. через те, що акт виконаних робіт безпідставно визнаний відповідачем невідповідним розрахунковим документом.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що в ході перевірки позивача встановлені певні порушення податкового законодавства. Так позивач мав оподатковувати операцію з повернення об’єкту лізингу згідно пп.7.9.6 п.7.9 ст.7  Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", самостійно окремо розрахувати амортизацію об’єкту лізингу легкового автомобіля та віднести різницю між первісною вартістю автомобілю та сумою нарахованої амортизації до складу валового доходу.

Крім того, позивачем отримано в якості повернення авансових платежів грошові кошти від ПП Ощепкова В.В. в сумі 81788,82 грн., при цьому корегування валових витрат здійснено позивачем лише на суму 42666,65 грн. Залишок невідкорегованої суми у розмірі 25487,97 грн. позивач пояснює як суму, що помилково не включена до складу валових витрат минулих податкових періодів, однак цей факт не відображався в результатах попередніх перевірок.

Виходячи з наявних матеріалів справи судом запропоновано проведення судово-економічної  експертизи по справі.

Позивач проти проведення судово-економічної  експертизи по даній справі заперечує, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін,  господарський суд, -

В С Т А Н О В И В  :

30.01.07 Центральною міжрайонною державною податковою інспекцією у м. Кривому Розі (відповідачем) винесено податкове повідомлення-рішення № /3, яким визначено позивачеві суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 64395,00 грн., із яких 42930,00 грн. –основний платіж,  21465,000 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Підставою для винесення означеного податкового повідомлення-рішення стали висновки, зроблені відповідачем під час проведеної виїзної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01.01.04 по 31.03.06, про що складений акт від 09.08.06 № 526/230/30643154, та результати розгляду скарг позивача в порядку ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Встановлено, що позивачем порушені вимоги Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в частині  правильності визначення скоригованого валового доходу, а саме: занижений валовий доход на суму 132333,12 грн. з операції по поверненню об’єкту фінансового лізингу. В порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем завищено валові витрати у IV кварталі 2004 року у розмірі 9010,00 грн. в результаті того, що до складу валових витрат включені витрати за актом виконаних робіт про надання послуг транспортного перевезення вантажів без підтвердження фактичного надання таких послуг.

Також в порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем віднесено до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами у розмірі 25487,97 грн. у періоді 2004 рік.

В результаті порушення пп.8.4.4 п.8.4 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем зайво нараховані амортизаційні відрахування в сумі 4887,03 грн. через те, що зі складу основних засобів групи 2 не в повному обсязі виключена вартість повернутого об’єкта фінансового лізингу.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Стосовно факту заниження валового доходу на суму 132333,12 грн.

Між ЗАТ "Промислово-фінансово лізингова компанія" та позивачем укладена угода фінансового лізингу № 01 від 10.10.00 на строк до 26.10.04, згідно якої лізингодавець  зобов'язувався передати позивачеві  у платне користування на умовах фінансового лізингу легковий автомобіль Toyota Lend Cruiser –100 за первісною вартістю 371477,69 грн., а позивач зобов’язувався придбати об’єкт лізингу за залишковою вартістю після закінчення терміну угоди. Об’єкт фінансового лізингу передано позивачеві по акту прийому-передачі № 01 від 23.10.00.

Операція з прийняття об’єкту фінансового лізингу відображена позивачем в податковому обліку з урахуванням пп.1.18.2 п.1.18 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (фінансовий лізинг (оренда) - господарська операція фізичної чи юридичної особи, що передбачає придбання орендодавцем за замовленням орендаря основних фондів з подальшим їх переданням у користування орендарю на строк, що не перевищує строку повної амортизації таких основних фондів з обов'язковою подальшою передачею права власності на такі основні фонди орендарю), група ІІ основних фондів збільшена на вартість об’єкта фінансового лізингу у розмірі 371477,69 грн., згідно ст.8 цього ж Закону нараховувалась амортизація та зменшувався прибуток підприємства на суму амортизаційних відрахувань. Лізингові платежі, які дорівнюють сумі процентів або комісій, нарахованих на вартість об’єкта фінансового лізингу, за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування, віднесені підприємством на збільшення валових витрат.

Законом України від 24.12.02 "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" внесені зміни у частині оподаткування операцій фінансового лізингу. Згідно п.2 Перехідних положень цього Закону України операції з фінансового лізингу, згідно з якими об'єкт фінансового лізингу був переданий орендарю до моменту набрання чинності цим Законом, оподатковуються за правилами, що діяли на момент передання такого об'єкта, або за правилами, визначеними цим Законом, за вибором лізингодавця (орендодавця).

ЗАТ "Промислово-фінансово лізингова компанія" листом № 07 від 31.01.03 повідомило позивача про те, що договір № 01 від 10.10.00 оподатковується за правилами, діючими на момент передачі об’єкту лізингу.

28.10.04 позивач направив на адресу ЗАТ "Промислово-фінансово лізингова компанія" лист з проханням  прийняти об’єкт лізингу у зв'язку з закінченням строку дії договору № 1 від 10.10.00 та здійснити остаточні розрахунки. Згідно акту прийому-передачі від 01.11.04 об'єкт лізингу повернуто лізингодавцю. Невідшкодована частина вартості об’єкту лізингу склала суму 132333,12 грн.

Операція із зворотної передачі об’єкта лізингу лізингодавцю позивачем у податковому обліку не відображена. Суд вважає такі дії позивача неправомірними, викладені ним доводи помилковими.

Норми п.2 Перехідних положень Закону України від 24.12.02 "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" стосуються операції з фінансового лізингу, тобто правовідносин, що передбачають в якості однієї з основних умов передачу права власності на об'єкт лізингу орендарю. В даному випадку позивачем об’єкт лізингу у власність не прийнятий, повернений лізингодавцю за власною ініціативою позивача, внаслідок чого повернення об’єкту фінансового лізингу повинно розглядатися як окрема операція, що вже знаходиться за межами фінансового лізингу, і оподатковуватися за правилами, які діяли на момент такої зворотної передачі.

Згідно п.7.9.6 п.7.9 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у разі коли у майбутніх податкових періодах орендар повертає об'єкт фінансового лізингу орендодавцю без придбання такого об'єкта у власність, таке передання прирівнюється для цілей оподаткування до зворотного продажу орендарем такого об'єкта орендодавцю за звичайною ціною, діючою на момент такого зворотного продажу, але не менше первісної вартості такого основного фонду, зменшеної на суму нарахованої амортизації, згідно з нормами статті 8 цього Закону.

Тобто, позивач повинен був віднести до складу валового доходу вартість об'єкту фінансового лізингу, визначену на момент його повернення у відповідності з реєстром розрахунків за договором № 1 від 10.10.00, підписаним сторонами за цим договором, - 132333,12 грн., у зв'язку з чим суд вважає висновок відповідача щодо заниження податку на прибуток на суму 33083,00 грн. правомірним.

Стосовно правильності визначення позивачем валових витрат.

У ІV кварталі 2004 року позивачем до складу валових доходів віднесена сума 9010,00 грн. витрат за надані ПП Лесик С.І. транспортні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПП Лесик С.ІВ. укладений договір без номеру та дати складення про надання транспортних послуг, предметом якого є доставка вантажу позивача по маршруту Кривий Ріг –Рига. Істотні умови, необхідні для такого виду договорів, в договорі сторонами не визначені, згідно п.2.1 позивач зобов’язується надати перевізнику заявку із зазначенням маршруту, часу завантаження, вибуття, прибуття автомашини в пункт призначення, а також особливих умов.

25.10.04 ПП Лесик С.І. виписаний рахунок № 60 на суму 9010,00 грн. –авто послуги. Платіжними дорученнями № 990 від 20.10.04, № 1000 від 26.10.04 позивачем перераховані грошові кошти ПП Лесик С.І. в загальній сумі 9010,00 грн. в якості попередньої оплати за транспортні послуги згідно заявки № 55 від 19.10.04.

Заявка № 55 від 19.10.04, інші документи які б підтверджували наявність між позивачем та ПП Лесик С.І. певних правовідносин в матеріалах справи відсутні.

Між позивачем та ПП Лесик С.І. підписаний акт виконаних робіт б/н від 22.10.04 про надання позивачеві послуг транспортного перевезення його вантажів за маршрутом Кривий ріг –Рига. Документи, які б підтверджували факт надання ПП Лесик С.І. зазначених в акті транспортних послуг, відсутні.

Додана до акту міжнародна товарно-транспортна накладна від 21.10.04 № 0740391 свідчить про транспортування вантажу підприємством ТОВ "Profit", зв'язок між цим документом та правовідносинами позивача з ПП Лесик С.І. не вбачається, внаслідок чого з урахуванням приписів ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України ця накладна не приймається судом в якості належного доказу у даній справі. Інші належні докази позивачем не зазначені, в матеріалах справи відсутні, у зв'язку з чим суд вважає висновок відповідача, що акт виконаних робіт від 22.10.04 на загальну суму 9010,00 грн. не є відповідним розрахунковим документом та згідно пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" сума 9010,00 не належить до складу валових витрат, позивачем завищені валові витрати у ІV кварталі 2004 року на 9010,00 грн., правильним.

13.04.05 позивачеві на його розрахунковий рахунок перераховані грошові кошти з рахунку ПП Ощепков В.В. в сумі 81788,82 грн., в т.ч. ПДВ –13634,20 грн., як повернення авансових платежів, наданих позивачем згідно рахунків СВ 0080 від 04.09.04, СВ Тр-00177 від 29.09.04 на підставі угоди № 9/2004ПК/27.01.04, що є підставою згідно п.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" для відкоригування позивачем  валових витрат на суму 68154,62 грн. Фактично позивачем виключено з валових витрат суму 42666,65 грн. Щодо решти суми позивач посилається на допущені помилки при віднесенні до валових витрат сум по здійсненій попередній оплаті і отриманому від ПП Ощепкова В.В. товару в 2004 році, про що свідчать дані бухгалтерської довідки позивача (т.1 а.с.96).

Приймаючи до уваги, що бухгалтерська довідка не є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація в довідці не підтверджена відповідними документами, суд не приймає цей документ в якості належних доказів у праві.

Згідно п.2.3 Порядку складання декларації про прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.03 № 143, платник податку, який до початку його перевірки податковим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф, нарахований відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону N 2181. Уточнюючий розрахунок, який відображає виправлені показники, складається за формою, що додається до цього Порядку;

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу, нарахованого відповідно до пункту 17.2 статті 17 Закону N 2181, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з податку. При цьому виправлення помилок здійснюється шляхом відображення сум раніше занижених (завищених) показників декларацій (валових доходів, витрат та амортизаційних відрахувань) у складі валового доходу (рядок 02.2) та валових витрат (рядок 05.2) того податкового періоду, за який подається звітна декларація.

Позивач суму виправлення помилок в деклараціях за 2004-2005 рік не відобразив.

Коригуючи валові витрат за період до 30.09.04, позивач порушив пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", а саме: позивач не має права самостійно корегувати вже узгоджене податкове зобов'язання, самостійно визначене контролюючим органом, крім апеляційного або судового оскарження з урахуванням термінів давності.

Таким чином, в порушення пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" позивачем віднесено до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами у розмірі 25487,97 грн.

Стосовно встановленого факту завищення суми амортизації у розмірі 4887,03 грн. у зв'язку з поверненням об’єкту фінансового лізингу по залишковій вартості 132333,12 грн.

Згідно пп.8.4.4 п.8.4 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у разі виведення з експлуатації основних фондів груп 2, 3 і 4 у зв'язку з їх продажем балансова вартість групи зменшується на суму вартості продажу таких основних фондів (вартості продукції, робіт, послуг, отриманих платником податку в межах бартерних (товарообмінних) операцій). Якщо сума вартості основних   фондів   дорівнює   або  перевищує  балансову  вартість відповідної  групи, її балансова вартість прирівнюється до нуля, а сума  перевищення  включається до валового доходу платника податку відповідного періоду.

Вартість зворотного продажу, як встановлено вище, складає 132333,12 грн. Балансова вартість об’єкту лізингу станом на дату його вибуття згідно розшифровки нарахування амортизації в податковому обліку позивача (т.2 а.с.37) складає 114613,91 грн.

Сальдо на 01.01.05 по об’єкту лізингу визначено позивачем –"0", зменшено балансову вартість основних засобів на суму 114613,91 грн., що за висновком відповідача призвело до зайвого нарахування суми амортизації з наступні періоди (І квартал 2005 –І квартал 2006 років).

Суд вважає такий висновок відповідача неправильним.

Виходячи з положень пп.7.9.6 п.7.9 ст.7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", позивач самостійно мав розраховувати амортизацію об’єкта фінансового лізингу відокремлено (оскільки розрахунок амортизації групи 2 основних засобів здійснюється на загальну суму групи –пп.8.3.5 п.8.3 ст.8 цього Закону).

Згідно пп.8.3.1 п.8.3 ст.8 цього ж Закону сума амортизаційних відрахувань кварталу, щодо якого проводяться розрахунки (розрахунковий квартал), визначаються шляхом застосування норм амортизації, визначених пунктом 8.6 цієї статті, до балансової вартості груп основних  фондів  на  початок такого розрахункового кварталу.

Виходячи з аналізу зазначених вище правових норм в їх сукупності, суд не вбачає в спірних   діях позивача порушень при здійсненні амортизаційних нарахувань по об’єкту лізингу, визначення його балансової вартості та балансової вартості групи 2 основних засобів, внаслідок чого вважає безпідставним визначення відповідачем суми податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 1222,00 грн.,  нарахування штрафної (фінансової) санкції в сумі 611,00 грн.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає визнанню недійсним в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1833,00 грн., із яких 1222,00 грн. –основний платіж, 611,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Керуючись ст.94, ст.ст.160-163  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити позов частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення  Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, №/3 від 30.01.07 в частині визначення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1833,00 грн., із яких 1222,00 грн. –основний платіж, 611,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАВЕРС", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області,  –3,40 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

І.Ю. Добродняк

16.07.07