ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 липня 2007 р.

№ 1/947-15/290

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Остапенка М.І.

суддів :

Борденюк Є.М.
Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу

ПП ОСОБА_1

на рішення
та постанову

Господарського суду Львівської
області від 07.12.2006 року Львівського
апеляційного господарського суду від 23.04.2007 року

у справі за позовом

ПП ОСОБА_1

до
треті особи

1)          ДП "Укрконверс";
2)          ТОВ
"Західна Будівельна Інвестиційна Компанія";
3)          ТОВ
"Нафта-Трейд" Міністерство
оборони України; Державний
департамент адаптації військовослужбовців звільнених у запас та конверсії
колишніх військових об'єктів Міністерства оборони України

про

відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

у липні 2006 року, приватний
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Львівської області з
позовом до ДП "Укрконверс", ТОВ "Західна Будівельна Інвестиційна
Компанія", ТОВ "Нафта-Трейд" про відшкодування майнової і
моральної шкоди.

Позивач зазначав, що відповідно до
умов договору оренди НОМЕР_1 від 01.04.2003 року є орендарем  430 м2
приміщення у цокольній частині будівлі АДРЕСА_1.

Але, внаслідок дій відповідачів,
які у різний час будучи балансоутримувачами чи власниками приміщення,
перешкоджали йому користуватись орендованим майном, зруйнували систему
водопостачання і водовідведення, відключили від електропостачання та оспорювали
правомірність договору оренди, він не мав можливості використовувати майно у
виробництві, що призвело до втрати доходів у сумі 445 114 грн., які відповідач
просив відшкодувати, шляхом стягнення цієї суми з відповідачів солідарно.

Крім того, неналежний технічний
стан будівлі та водовідведення спричинив затоплення орендованого майна та
обладнання, і, пов'язані з цим затрати на ремонт у сумі 3 615 грн., вартість пошкоджених
меблів на суму 11 053 грн. позивач просив відшкодувати за рахунок ТОВ
"Західна Будівельна Інвестиційна Компанія".

Поряд з цим, позивач просив, з
посиланням на ст. 762 ЦК України, звільнити його від орендної плати за період з
07.02.2006 року по день постановлення рішення у справі, повернути надмірно
сплачену орендну плату у сумі 6 56,67 грн., а також стягнути з відповідачів на
відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Заявами НОМЕР_2 від 03.10.2006 року
та НОМЕР_3 від 06.11.2006 року позивач збільшив обсяг своїх вимог і на
відшкодування втрачених доходів просив стягнути на його користь 635 000 грн. У
решті позову вимоги не змінювались.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 07.12.2006 року позов задоволено частково. Постановлено
про стягнення з ДП "Укрконверс" на користь позивача 4 239,67 грн.
надлишково сплаченої орендної плати, 186,4 грн. на відшкодування судових витрат
та звільнено приватного підприємця ОСОБА_1 від сплати орендної плати за
договором оренди НОМЕР_1 від 01.04.2003 року за період з 07.02.2006 року по
07.12.2006 року. В решті позову відмовлено.

За наслідками перегляду справи в
апеляційному порядку, постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 23.04.2007 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а
рішення господарського суду першої інстанції -без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 11.06.2007 року порушено касаційне провадження за касаційною
скаргою позивача, у якій він посилається на порушення процесуальних норм при
розгляді справи, неправильне застосування судами норм матеріального права,
помилковість висновків щодо відсутності у позивача права на відшкодування
моральної та матеріальної шкоди за рахунок відповідачів і просить постановлені
у справі судові рішення скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд
до господарського суду першої інстанції.

Заслухавши суддю -доповідача,
пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги, зокрема і після оголошеної у судовому
засіданні перерви до 05.07.2007 року, судова колегія вважає, що скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.440 ЦК України, у
редакції від 18.07.1963 року, яка була чинна у період, на який посилається
позивач та ст. 1166 ЦК України, якою обґрунтовано позовні вимоги, майнова
шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Підставою для покладання такої
відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду є вина особи і
неправомірність її дій та безпосередній причинний зв'язок між шкодою та діями
цієї особи.

Із наявних у справі матеріалів
вбачається, що за умовами договору оренди НОМЕР_1 від 01.04.2003 року, позивачу
передано в оренду, на строк до 01.04.2013 року, 430 м2   приміщення, розташоване у
напівпідвальній частині будинку АДРЕСА_1.

Об'єкт оренди підлягав використанню
для організації громадського харчування, а частково -кондитерського
виробництва.

Договір укладено з державним
підприємством "Захід-Інтелект" і, після реорганізації останнього,
заміні балансоутримувача, а в подальшому і власників будинку, зміні у законодавстві
(ст287 ГК України), заміна сторони у зобов'язанні належним орендодавцем не
відбулась.

Як позивач, так й інші учасники
даного спору, не оспорюють той факт, що в оренду передано майно, яке не могло
використовуватись позивачем відповідно до задекларованої ним мети і потребувало
значних матеріальних затрат, які, у період дії договору оренди, позивачем не
неслись.

У доданих до справи актах
обстеження орендованого приміщення, фототаблицях, оціночних звітах спеціалістів
з оцінки майна й обсягів завданих збитків, зазначається про відсутність
яких-небудь дій з проведення відновлювальних робіт в орендованому приміщенні.

Відсутні у матеріалах справи і дані
про наявність у позивача відповідного обладнання, яке б забезпечувало
технологічний процес і виготовлення товарної продукції, договори на постачання
якої укладались позивачем.

Наявність бізнес-плану та можливих
вкладень у виробництво є лише припущеннями як позивача, так і за висновками
звіту агенства оцінки "Львів-Веста", які достовірними доказами не підтверджуються,
а тому, при такому положенні, господарський суд першої інстанції та апеляційний
господарський суд прийшли до правильного висновку, що вимоги про стягнення з
відповідачів неотриманого доходу і, пов'язаної з цим моральної шкоди,
безпідставні і задоволенню не підлягають.

Правомірно постановлено судами і
про стягнення надлишково сплаченої орендної плати, у обсягах отриманих
орендодавцем, відповідно до вимог ст.1212 ЦК України, та про звільнення від
неї, на підставі ст. 762 ЦК України, оскільки орендоване майно ним не
використовувалось.

В той же час, судові рішення в
частині відмови у відшкодуванні збитків, завданих залиттям об'єкта оренди та
майна позивача не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню з
направленням матеріалів справи, у цій частині, на новий судовий розгляд, з
огляду на наступне.

Відмовляючи у цій частині позову,
господарський суд першої інстанції, а з цим погодився й апеляційний
господарський суд, виходив з неможливості встановлення причин та винної особи у
залитті орендованого приміщення і пошкодженні майна.

Проте, наведені мотиви не можуть
бути підставою для відмови у позові, оскільки, наведене обґрунтування свідчить
про ухилення суду від виконання своїх обов'язків по здійсненню правосуддя, яке
полягало у з'ясуванні дійсного розміру збитків, зокрема, чи призвело залиття
приміщення водою до втрат для орендаря, яке безпосередньо майно пошкоджено,
ступінь втрати ним товарних властивостей і розмір, пов'язаних з цим, збитків
позивача, а також зобов'язувало суд перевірити доводи позивача про вину
відповідачів у справі і навести мотиви, які б підтверджували чи спростовували
вину останніх.

Але, наведені обставини
господарський першої інстанції й апеляційний господарський суд, переглядаючи
справу в апеляційному порядку, не з'ясували, а тому, справа, у цій частині
підлягає направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду необхідно
повно та всебічно з'ясувати дійсні обставини справи, дати їм належну правову
оцінку і, в залежності від встановленого, постановити законне та обґрунтоване
рішення.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 111-9, 111-11 ГПК України, Вищий Господарський суд України, -

П О
С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду Львівської області від
07.12.2006 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
23.04.2007 року в частині відмови у позові щодо стягнення 14 668 грн. скасувати
і справу, у цій частині, передати на новий судовий розгляд.

В решті рішення господарського суду
Львівської області від 07.12.2006 року та постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 23.04.2007 року залишити без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
Є.М. Борденюк

В.М. Харченко