ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.06.07р.

Справа № 35/212-07

За позовом  Відкритого акціонерного товариства "Запорожкокс", м.Запоріжжя

до  Відповідача - 1 - Державного підприємства "Придніпровська залізниця",

м. Дніпропетровськ

Відповідача - 2 -  Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдинг",

м. Донецьк

Відповідача - 3 - Державного відкритого акціонерного товариства центральної

збагачувальної фабрики "Дзержинська" відкритого акціонерного товариства Державної

холдінгової компанії "Донбасвуглезбагачення", м. Дзержинськ Донецької області

про стягнення 4106, 38 грн

Суддя  Широбокова Л.П.

Представники:

Від позивача - Усатий В.А., юрисконсульт, дов.№19/8 від 01.01.07 рВід відповідача - 1- Шляєв І.В., юрисконсульт, дов.№74 від 01.01.07 р

Від відповідача -2- Оболенцева Г.О., юрисконсульт, дов.№001-23.04.07 р

Від відповідча - 3 - представник не з`явився.

СУТЬ СПОРУ :

Позивач просить стягнути з належного Відповідача шкоду від недостачі продукції –вугільного концентрату марки Ж 0-100, що надійшла за залізничною накладною №52416687 на загальну суму 4106, 38 грн, посилаючись на договір №ДУК-01/06-7р/996 від 01.04.2006р., комерційні акти №БН 747975/1590 від 09.11.2006р., №БН 747974/1589 від 09.11.2006р., №БН 747976/1591 від 09.11.2006р.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Відповідач-1 проти позову заперечує, вказує, що наявність поглиблень у вантажі не свідчить про втрату вантажу  під час перевезення, оскільки вантажовідправник повинен був прийняти всі заходи щодо запобіганню просипанню та видуванню вантажу дрібних фракцій, та залізниця несе відповідальність в розмірі фактичної вартості вантажу, а відповідач розрахував вартість недостачі виходячи з ціни постачальника продукції, а не вантажовідправника.

Відповідач-2 вимоги не визнає, посилаючись на те, що залізниця прийняла вантаж до перевезення у вказаній в залізничній накладній кількості та повинна відповідати за схоронне перевезення з часу прийняття до перевезення  до видачі вантажу вантажоодержувачу та з комерційних актів вбачається несхоронне перевезення.  Вказує, що з його боку відсутні порушення умов договору, оскільки навантаження здійснював відповідач-3, та пояснює, що збагачення вугільного концентрату здійснювалося на умовах давальницької сировини та в цьому разі вантажовідправник не встановлює вартість вантажу. Спірний вантаж позивачем оплачений повністю.

Відповідач-3 в судове засідання не з’явився,  надіслав до суду заяву в якій просить розглянути справу без участі його представника. У надісланому  відзиві позовні вимоги не визнає, вказує, що на підставі ст.ст. 110, 113 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажу одержувачу. В комерційних актах вказані ознаки недостачі вантажу, які свідчать про незбережливе перевезення, а, отже, відсутня його вина в нестачі вантажу, та просить в позові до нього відмовити.

За згодою представників сторін  в судовому засіданні було оголошено тільки вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

09 листопада 2006р. на адресу Позивача за залізничною накладною на маршрут вагонів №52416687 надійшов вантаж –вугільний концентрат марки Ж 0-100, вантажовідправником якого являється Державне відкрите акціонерне товариство Центральна збагачувальна фабрика "Дзержинська" Дочірнє підприємство Відкритого акціонерного товариства Державної холдінгової компанії "Донбасвуглезбагачення".

Під час видачі вантажу з перевіркою згідно Правил перевезень вантажів та ст.52 Статуту залізниць України була встановлена вагова недостача вантажу в вагоні №65383804 в кількості 1750 кг, у вагоні №68471317  –17500 кг, в вагоні №66782558 - 5650 кг, всього –9150 кг. З урахуванням норми недостачі, відповідальна вагова недостача вугільного концентрату склала 7080 кг на суму 4106,38 грн (з урахуванням ПДВ), що підтверджується розрахунками позивача, рахунком –фактурою №13382 від 16.11.2006р. №СФ-15171 від 30.11.2006р, що оплачений позивачем.

Недостача продукції підтверджена комерційними актами №БН 747975/1590 від 09.11.2006р., №БН 747974/1589 від 09.11.2006р., №БН 747976/1591 від 09.11.2006р., згідно яких завантаження вагонів відбулося засобами відправника - Відповідача-3. Завантаження вантажу з шапкою  нижче бортів,  двері та люки в вагонах щільно зачинені, витікання  вантажу не відбувалося. У всіх вагонах над люками встановлені поглиблення у вантажі різної довжини та ширини, про що  під час перевезення складалися акти загальної форми.

Частинами 1,2,3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1,2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту  прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Статтею 6 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 06.04.1998 р. № 457,  встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і  наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою  формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського  процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть  підтверджуватись іншими  засобами доказування.

Відповідно до статті 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених Статутом та окремими договорами.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчується комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

З комерційних актів вбачається що вантаж прибув з ознаками втрати вантажу у вигляді поглиблення, які були встановлені під час перевезення, про що складалися акти загальної форми, що вказує на вину залізниці в несхоронному перевезенні.

За таких обставин  відповідальність за недостачу повинна бути покладена на залізницю. В позові до відповідача-2 та відповідача-3 слід відмовити.

Позовні вимоги заявлені в межах шестимісячного строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 26.04.2007р.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі відносяться на відповідача-1.

Заперечення відповідача-1 щодо фактичної вартості вантажу судом відхиляються, оскільки вказаний вантаж є давальницькою сировиною, то фактичну вартість продукції визначає її власник, тобто постачальник продукції.

Керуючись ст. 44, 49, 82-86, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 525,526, 920, 924 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 306,315 Господарського кодексу України, ст. 105, 111, 129 Статуту залізниць України, господарський суд,  -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства Придніпровська залізниця–49600, м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 108,   (п/р 306 в Дніпропетровському центральному відділенні Промінвестбанку, МФО 305437) на користь Відкритого акціонерного товариства "Запорожкокс"–69600, м. Запоріжжя, МСП-681, (п/р 0004 в АКБ «Індустріалбанк» м. Запоріжжя, МФО 313849) вартість  недостачі продукції –4106, 38грн  (чотири тисячі сто шість грн 38 коп), витрати по сплаті державного мита -  102,00 грн (сто дві грн) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –118,00 грн (сто вісімнадцять грн).

В позові до Відповідача –2 та Відповідача - 3   відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили  після закінчення десятиденного строку з дати його підписання.

Суддя

Л.П. Широбокова

Рішення підписано 22 червня   2007р.