ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2007 р.
Справа № 7/96-3/81

за позовом Міжгосподарської пересувної механізованої дільниці № 2, 78704, село Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область

до відповідача  Верховинського державного лісгоспу,  78700, с.м.т. Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Cуддя  Фрич Марія Миколаївна

При секретарі   Толочко Інна Валеріївна

Представники:

Від відповідача:  Бабак Анатолій Васильович - юрисконсульт, (довіреність № 01-33/110 від 02.04.2007 року),

Від відповідача: Рибчук Василь Васильович - представник, (довіреність від 19.04.2007 року)

Від позивача:  Александров Валерій Олексійович - директор, (довіреність від 19.04.2007 року)

Від відповідача:  Бабак Анатолій Васильович - юрисконсульт, (довіреність № 01-33/110 від 02.04.2007 року),

СУТЬ СПОРУ:  про розірвання договору оренди від 01.10.1998 року № 88/98, стягнення  26376 грн. 20 коп.орендної плати та зобов"язання поверненя орендованого майна.

Доповненням до позову від 26.04.2006 року позивач просить стягнути з відповідача додатково 12 120 грн. орендної плати. Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог. Враховуючи, що позовною заявою позивач просить стягнути з відповідача 26 376 грн. 20 коп. орендної плати, заявлена вимога в доповненні до позову є фактично збільшенням розміру позовних вимог в частині, що стосується сум орендної плати, а тому така вимога підлягає прийняттю до розгляду.

25.07.2007 року та 20.04.2007 року позивачем подано до суду доповнення до позову, яким позивач просить визнати недійсним додаток до договору оренди від 01.10.1998 року № 88/98, укладений між МПМД № 2 та Верховинським держлісгоспом.

Наведене клопотання сторони не підлягає до задоволення, оскільки заявлена вимога є новою в порівнянні з вимогами позовної заяви, можливість заявлення якої не передбачена ст. 22 ГПК України.

В судових засіданнях 03.04.2007 року, 20.04.2007 року, 31.05.2007 року, 26.06.2007 року та 19.07.2007 року оголошувались перерви.

Таким чином, розглядаючи спір між сторонами по заявлених вимогах позовної заяви та доповленню до позовної заяви 26.04.2006 року суд встановив.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказуючи при цьому на:

- порушення відповідачем умов договору № 88/98 від 01.10.2998 року, зокрема п. 2 яким встановлено обов"язок орендаря по сплаті орендної плати, п. 6 договору передбачає обов"язок орендаря проводити капітальний ремонт приміщеннь та п. 10 передбачено обов"язок орендаря страхування орендованого майна;

- проведену контрольно-ревізійним відділом у Верховинському районі Івано-Франківської області перевірку дотримання фінансово-господарської діяльності МПМД-2, за результатами якої складено акт від 16.12.2005 року № 09-320/41 та виявлено факт порушення орендарем (відповідачем) п. 3 вказаного договору;

- статтю 782 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою для розірвання договору оренди є несплата орендарем орендної плати протягом понад трьохмісячного строку;

-   експертний висновок спеціаліста № 07.02.07 від 07.02.2007 року.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на:

-  акт ревізії № 09-320-14/10 від 04.04.2007 року, відповідно до даних бухгалтерського обліку проведено ремонтних робір орендованих основних заcобів на суму 32677 грн. 79 коп., із яких 26267 грн. 05 - капітальних;

-   договір страхування майна № 078925 від 19.04.2007 року;

-  Додаток до договору оренди від 28.02.2002 року, який скасовує п. 3 вищевказаного договору оренди.

Суд, з урахуванням доводів сторін, матеріалів справи та вимог діючого законодавства дійшов наступних висновків:

Договір оренди, укладений сторонами 01.10.1998 року № 88/98 терміном на 10 років не підлягає достроковому розірванню оскільки:

Підстави розірвання договору найму на вимогу наймодавця передбачені ст. 783 Цивільного кодексу України. Це якщо:

1) наймач   користується   річчю   всупереч   договору    або призначенню речі;

2) наймач  без  дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі;

3) наймач   своєю   недбалою   поведінкою   створює   загрозу пошкодження речі;

4) наймач  не  приступив  до  проведення капітального ремонту речі,  якщо  обов'язок   проведення   капітального   ремонту   був покладений на наймача.

По даному спору, за твердженнями позивача, відповідач не уклав договір страхування, не провів капітальний ремонт орендованого майна та зніс естакаду (пояснення до позову - а.с. 63-65) що, на думку позивача є достатніми доказами неналежного відношення орендаря до орендованого ним майна.

Проте, п. 10 договору передбачено обов"язок орендаря страхування орендованого майна, а п. 6 договору передбачає обов"язок орендаря проводити капітальний ремонт приміщеннь. Ні в першому, ні в другому випадку терміни виконання вказаних зобов"язань договором не обумовлені. Відповідно до ст. 530 (ч. 2), якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений - кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов"язок у семиденний строк від дня пред"явлення вимоги. Але суду не подано жодних доказів про те, що позивач вимагав від відповідача проведення капітального ремонту або укладення договору страхування, а відповідач відмовився це зробити в визначені законом строки. Не доведено суду і той факт, що проведення капітального ремонту відбувається з настанням певних обставин, як це передбачено абз. 2 ч. 1 ст. 530 та ст. 776 Цивільного кодексу України.

Постановою ВГСУ від 08.02.2007 року відмічено необхідність суду першої інстанції вивчення та дослідження обставин щодо того, які з об"єктів орендованого майна потребували та потребують на момент розгляду справи капітального ремонту і чи була невідкладна потреба ремонтувати передане за договором оренди від 01.10.1998 року № 88/98 майно.

З цього приводу відповідачем не подано суду жодних спеціальних обгрунтувань, доказів, розрахунків. Проте, в судовому засіданні позивач неодноразово посилається на експертний висновок спеціаліста № 07.02.07 від 07.02.2007 року.

Досліджуючи вказаний доказ по справі суд встановив:

- експертом зроблені висновки за наслідками вивчення технічної документації 2002 року і теперішнього стану майна. Проте, майно передано в оренду у 1998 році і відсутні докази того, що технічна документація 2002 року відповідає фактичному стану майна в момент передачі його в оренду.

- експетром в експертному висновку спеціаліста вказано про те, що сторона самочинно демонтувала автомобільну естакаду та залізобетонні опори лінії електропередач, що не відповідає дійсності, оскільки такий демонтаж зроблено відповідачем не по власній волі, а на виконання приписів компетентних органів.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України ніякі докази не мають для господарського суду заздалегіть встановленої сили і вони підлягають оцінці  в сукупності з іншими доказами по справі.

Проте, в підтримання (або доповнення) висновку спеціаіліста позивачем не подано додаткових доказів, натомість відповідач подав суду свої докази (договір № 86/08 від 17.08.2004 року, договір від 30 липня 2004 року, кошторисно-фінансові розрахунки та акти прийомки виконаних робіт), що свідчать про догляд відповідача за орендованим майном. Зокрема, відповідно до актів приймання виконаних робіт, відповідач провів штукатурні роботи стін 626 кв. м. (це у 1999 році, тобто до року з моменту взяття приміщення в оренду, що може бути доказом стану орендованого майна в момент його передачі), поштукатурено відкосів на вікнах 410 п/м, зроблено установку перекриття даху, проведено покриття даху шифером, провели кладку стін і із цегли в кількості 20 куб. м. Відповідно до довідки підприємства "Верховинський райавтодор" від 23.01.2007 року з лютого 2001 року по листопад 2006 року відповідач використав на благоустрій території 39783 грн. 22 коп.

Таким чином, не втсановлення у діях відповідача неправомірної поведінки по фактах, на які вказує позивач, не дає суду права на висновок щодо наявності підстав для розірвання договору з мотивів вказаних позивачем.

Щодо знесення естакада, то необхідно взяти до уваги припис № 8/02 територіального управління Держохоронпраці по Івано-Франківській області від 20.12.2002 року, в якому зазначено, що естакада аварійна, її експлуатація заборонена з 13:20 18.12.2002 року і в приписі вказано про те, що естакада підлягає демонтажу.

Отже знесення відповідачем естакади за таких обставин не визнається судом як дія, направлена на пошкодження майна. До того ж п. 3 ст 779 Цивільного кодексу передбачає, що наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення.

Розглядаючи спір між сторонами в частині стягнення орендної плати - суд дійшов наступних висновків:

- відповідно до актів ревізії орендних відносин від 04.04.2007 року № 09-320-14/10 відповідач не має заборгованості по орендній платі перед позивачем. При цьому, суд враховує дію додатку до договору від 28.08.2002 року, маючи на увазі, що ст. 204 Цивільного кодексу встановлює презумцію правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встаовлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В спірному випадку додаток до договору не визнаний недійсним в судовому порядку, відповідно він повинен бути врахований при розрахунку між сторонами.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу договір може бути розірвано на вимогу сторони у випадках, встановлених договором. Відповідно до п. 5 договору оренди № 88/98 при несплаті орендної плати більше 3-х місяців орендодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку. Стаття 33 ГПК передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наведене означає, що позивач, вимагаючи дострокового розірвання договору, повинен довести перед судом наявність наведених обставин. Проте, суду не подано щомісячний розрахунок сплати орендної плати, позивач не мав наміру провести і звірку розрахунків (оскільки категорично заперечував проти додатку до договору, що суттєво впливає на розмір орендної плати). За таких обставин суду не доведено про наявність заборгованості по оредній платі на протязі більше 3-х місяців підряд.

Таким чином, враховуючи всі обставини в сукупності, суд не вбачає підстав для дострокового розірвання договору оренди, термін дії якого закінчується 01.11.2008 року, відповідно відсутні підстави для задоволення вимог про повернення майна та для задоволення вимог в частині вимог, що стосуються стягнення орендної плати.

На підставі наведеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 43 ГПК України, ст. ст 204, 530, 651, 779, ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Фрич Марія Миколаївна

рішення підписане 01.08.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Толочко Інна Валеріївна