ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2007 р.
№ 42/546

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів:

головуючий суддя
Першиков Є.В.

судді
Савенко Г.В.

Ходаківська І.П.

розглянувши

касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства "Укратоменергобуд"

на
постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.07 р.

у справі
№ 42/546  Господарського суду м. Києва

за позовом
Будівельної корпорації "Укрстальспецконструкція"

до
Закритого акціонерного товариства "Укратоменергобуд"

про
стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання

За участю представників сторін:

від позивача –Пікуш Г.К., за довіреністю

від відповідача –Завгородня С.А., за довіреністю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2006 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.07р.,  позов задоволено. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства “Укратоменергобуд” на користь Будівельної корпорації “Укрстальспецконструкція” 240603,49 грн. боргу, 6281,96 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3559,60 грн. три проценти річних з простроченої суми, 43308 грн. пені, 2937,53 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Закрите акціонерне товариство "Укратоменергобуд"  звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати         рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2006 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.07р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв’язку з виходом з відпустки судді Першикова Є.В. справа розглядається по суті колегією суддів у постійному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді Савенко Г.В., Ходаківська І.П., утвореною розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 20.11.2006 р.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 03.08.2004р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 01-08/04. На виконання умов вказаного договору, позивач зобов’язався виготовити та відвантажити відповідачу металоконструкції у об’ємі 2055 т орієнтовною вартістю 14796000 грн. у строки та на умовах, обумовлених договором, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити отриманий товар.

Термін дії договору встановлено з 27.08.2004 до 31.12.2004, проте договором передбачено, що по закінченню строку дії договору він може бути пролонгований на новий строк за погодженням сторін.

25.05.2005 сторонами було укладено додаток № 1, 2 до вищевказаного договору поставки “Графік фінансування і поставки металоконструкцій з ДЗМК ім. Бабушкіна на монтаж каркаса II черги МВЦ, м. Київ”, умовами якого було змінено графіки фінансування, поставки, а також передбачено проведення фінансування повністю до 27.06.2005, поставки 13.07.2005. З огляду на вищезазначене, сторони продовжили термін дії договору, у відповідності до п. 8.2. договору.

Згідно видаткових накладних та акту звірки взаєморозрахунків від 28.12.2006, позивач з 25.09.2005 до 17.12.2006 передав відповідачу товар за договором на загальну суму 18 570 896 грн. 49 коп.

Однак, відповідачем, згідно з видатковими накладними та актом звірки взаєморозрахунків від 28.12.2006, сплачено лише частину вказаної суми, заборгованість складає 240 603 грн. 49 коп.

За таких обставин місцевий та апеляційний господарські суди задовольнили позов про стягнення 240603,49 грн. боргу, 6281,96 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3559,60 грн. три проценти річних з простроченої суми, 43308 грн. пені, 2937,53 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судом першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийняття судових рішень не взято до уваги та не надано належної оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, відповідач у відзиві на позов та доповненні до відзиву на позов ( т. 2 а.с. 1, 75) наголошував на тому, що передачу металоконструкцій позивач зобов'язаний був забезпечити супроводжувальною документацією у відповідності з вимогами п.2.2 Договору та ГОСТУ 23118-78, зокрема в додаток до металоконструкцій надати сертифікати якості на металоконструкції з копіями сертифікатів якості на метал та зварювальні матеріали. Також Відповідач посилається на те, що згідно з п. 3.2. ГОСТ 23118-78 металоконструкції повинні поставлятись комплектно і супроводжуватись трьома екземплярами креслень КМД, сертифікатом або паспортом, розробленим в відповідності зі СНІП ІІІ-18-75.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово звертався до позивача з листами № 829 від 22.09.2005р., № 851 від 29.09.2005р., № 855 від 04.10.2005р., №872 від 10.10.2005 р. про надання технічної та супровідної документації на металоконструкції, зокрема: сертифікатів якості  із зазначенням проекту та зазначенням номерів сертифікатів якості використаного металопрокату; копій сертифікатів якості використаного металопрокату; копій сертифікатів якості на основні і зварювальні матеріали; копій сертифікатів якості на матеріал покриття; креслення КМД в повному обсязі в тому числі доукомплектувати креслення КМД на вже поставлені металоконструкції; технічну документацію тощо.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.        Відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Частиною 3 ст.270 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі поставки некомплектних виробів постачальник (виробник) зобов'язаний на вимогу покупця (одержувача) доукомплектувати їх у двадцятиденний строк після одержання вимоги або замінити комплектними виробами у той же строк, якщо сторонами не погоджено інший строк. Надалі до укомплектування виробу або його заміни покупець (одержувач) має право відмовитися від його оплати, а якщо товар уже оплачений, вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум. У разі якщо постачальник (виробник) у встановлений строк не укомплектує виріб або не замінить його комплектним, покупець має право відмовитися від товару.

Як зазначає відповідач він повідомив позивач листом  №1509 від 26.12.2006р. (а.с. 78), про відмову від оплати некомплектної та неякісної продукції.

Не зважаючи на посилання відповідача на вищенаведені обставини справи та норми законодавства, наведене жодним чином не оцінювалося місцевим та апеляційним господарськими судами.

Окрім того, листом № 880 від 13.10.2005р. відповідач повідомляв  позивача, що виконання вхідного контролю виявлено невідповідність металоконструкцій, що поставляються, кресленням, а саме дефекти зварних швів, що призвело до зупинки робіт по монтажу. ЗАТ "Укратоменергобуд" неодноразово повідомляло позивача про те, що ТОВ "Міжнародний виставковий центр", який є замовником будівництва має претензії щодо якості поставлених Позивачем металоконструкцій (Дефектний акт від 21.04.2006р., акт №2 від 27.06.2006р.). В службовій записці Замовника від 14.04.2006р. вказано про необхідність усунення виявлених виробничих дефектів.

Відповідно до ст. 268 Господарського Кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі (ч. 2 ст. 268 ГК).  У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості (ч. 3 ст. 268).

Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі (ч.4 ст. 268 ГК ).

У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми (ч. 5 ст. 268 ГК).

Проте, судами також не оцінювалися доводи відповідача щодо поставки неякісної продукції та відмови від її прийняття  згідно  вищезазначеного листа  №1509 від 26.12.2006р.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Беручи до уваги, що вказані питання не були предметом судового розгляду при вирішенні господарського спору, правова оцінка їм не надавалась, колегія суддів зазначає, що спір був розглянутий судом не в повному обсязі, що є порушенням принципу всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Відповідно до  ст.ст. 85, 111-5 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою сторін оголошена  вступна   та резолютивна частини постанови.

Керуючись, ст.ст. 111-5,  111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу України,   Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Укратоменергобуд" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2006 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.07 р. у справі № 42/546 скасувати.

Справу № 42/546  передати на новий розгляд до Господарського суду м.Києва.

Головуючий    суддя                                                                     Є. Першиков

Судді                                                                                               Г. Савенко

І.  Ходаківська