СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11.06.07                                                                                 Справа № 12/139пн-ад.

Колегія у складі: Палей О.С. - головуючий, суддів  Мінської Т.М. та Седляр О.О., розглянувши матеріали справи за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Стахановський вагонобудівний завод”, м. Стаханов

до Стахановської об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання дій незаконними, визнання відсутності права та визнання наявності права

Представники сторін:

від позивача - представник Онищенко А.В., дов. № 14403 від 21.12.06;

від відповідача -  Талащенко В.Є.- нач.юр.від., дов. № 1 від 09.01.07, Стахановської ОДП.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про: визнання незаконними дій Стахановської ОДПІ щодо складання акту від 28.02.2007 р. №8815-114-00210890 про результати невиїзної документальної (камеральної) перевірки податкової звітності ВАТ "СВЗ" з податку на прибуток з висновками про завищення валових витрат та від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 13 067 113 грн.;

- визнання відсутності у Стахановської ОДПІ права на застосування до ВАТ “СВЗ” адміністративно-господарських санкцій на підставі зазначеного акту від 28.02.2007 р. № 8815-114-00210890 про результати невиїзної документальної (камеральної) перевірки податкової звітності ВАТ "СВЗ" з податку на прибуток, а саме на прийняття ;

- рішення про зобов'язання ВАТ “СВЗ” подати нову декларацію з уточненими показниками;

- рішення про донарахування (визначення) сум податкового зобов'язання та штрафних санкцій з податку на прибуток підприємств, якщо за результатами наступних податкових періодів (починаючи з 01.01.2006 р.) ВАТ “СВЗ” буде мати прибуток в розмірі більшому, ніж сума збитків ВАТ "СВЗ", розрахована спеціалістами Стахановської ОДПІ ( 7 825 800 грн. ), але менше, ніж сума збитків за даними ВАТ “СВЗ”( 20 892 913 грн.);

- визнання наявності у ВАТ “СВЗ” права на віднесення до декларацій з податку на прибуток підприємства за 2006 рік до складу валових витрат (строку 04.9 декларації ) збитків (сум від'ємного значення об'єкту оподаткування), що існували станом на 01 січня 2005 року та не були погашені протягом 2005 року, в сумі 13 067 113 грн.

Позивач подав заяву від 01.06.07 № 5620  про зміну позовних вимог та просить суд визнати наявність у Відкритого акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" права на віднесення до декларації з податку на прибуток підприємства за 2006 рік до складу  валових витрат ( рядок 04.9 декларації) збитків  ( сум від"ємного значення об"єкта оподаткування), що існували станом на 01 січня 2005р. та не були  погашені протягом 2005 року в сумі 13067113 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

встановив:

28.02.2007 р. Стахановською ОДПІ була проведена невиїзна документальна (камеральна) перевірка податкової звітності ВАТ "СВЗ" з податку на прибуток підприємства, а саме - декларації з податку на прибуток за 2006 рік № 34923 від 09.02.2007 р.

За результатами проведення цієї перевірки Стахановська ОДПІ склала акт від 28.02.2007 р. № 8815-114-00210890 про результати невиїзної документальної (камеральної) перевірки податкової звітності з податку на прибуток. В Акті перевірки працівники ОДПІ, зробили висновок, що в результаті проведеної перевірки було встановлено порушення Заводом статті 86 Закону України «Про Держаний бюджет України на 2006 рік»(далі за текстом - Закону про бюджет), в результаті чого в Декларації з податку на прибуток за 2006 рік, наданій Заводом до ОДПІ, були завищені валові витрати на 13 067 113 грн., що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування (далі - Збитків) на 13 067113 грн.

Завод вважає дії ОДПІ щодо складання зазначеного акту перевірки з висновками-про завищення суми валових витрат та збитків незаконними з наступних підстав.

Позивач вважає безпідставними викладені в Акті перевірки висновки ОДПІ про те, що в силу положень" ст. 86 Закону про бюджет завод мав право в Декларації відносити на валові витрати тільки ті суми збитків, які виникли за результатами 2005 року, і не мав права відносити на валові витрати збитки, що існували на 01.01.2005 р. і не були погашені протягом 2005 року.

За ствердженням позивача ст.86 Закону про бюджет взагалі не може застосовуватися, тому що вона прийнята з порушенням строків, встановлених бюджетним законодавством, і суперечить нормам ряду спеціальних законів про бюджет та оподаткування.

Згідно Закону України «Про систему оподаткування»податок на прибуток підприємств віднесений до загальнодержавних податків, за рахунок якого в певній частині формується доходна частина державного бюджету України.

Тобто питання включення чи не включення збитків до складу валових витрат платника податків в кінцевому рахунку впливає на формування доходної частини Державного бюджету України.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні КСУ від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 по справі № 1-15/2002 (абз.З п.6 мотивувальної частини) також зробив висновок, що положення закону про Державний бюджет, які впливають на формування доходної чи видаткової частини бюджетів і не були опубліковані до 15 серпня року, що передує плановому, застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, наступного за плановим (в даному випадку - не раніше початку 2007 року).

Згідно ст.69 Закону України "Про Конституційний Суд України" :

" Рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання."

На обгрунтування заявлених вимог позивач також вказує на те, що:

- станом на 2006 рік ніяких змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 2812.1994р. № 334/94-ВР ( далі –Закон про прибуток) внесено не було;

- з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. існувала правова колізія стосовно включення  в 2006р. до складу валових витрат  збитків, що існували станом на 01.01.2005р. та не були  погашені протягом 2005 року;

- не включення частини збитків, що має платник податку, до складу валових витрат, безумовно  призводить до зменшення валових витрат, що в свою чергу, прямо впливає на об"єкт оподаткування (прибуток)  бо останній в такому разі неодмінно збільшується.

Відповідач відзивом № 4958/10 від 29.03.07 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що:

- доводи позивача про те, що норми закону про Державний бюджет України взагалі не можуть регулювати будь-які питання  оподаткування є помилковими і зроблені на підставі вузького тлумачення норм  Конституції, оскільки норма ч.2 ст.95 визначає лише ряд питань, які можуть виключно визначатися Законами про Державний бюджет України і не містить жодної заборони щодо врегулювання такими законами питань оподаткування;

- статтею 15 Закону про прибуток передбачено обмеження щодо встановлення та змінення виключно об"єкту оподаткування, а не порядку його формування, розрахунку, тощо, у зв"язку з чим норма ст. 86 Закону України "Про Державний  бюджет України на 2006 рік в жодному разі не суперечить вимогам ст.15 Закону про прибуток.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при  вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що  передбачені  Конституцією та Законами України.

За приписами ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, при цьому забороняється відмова в  розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів суперечливості законодавства, яке регулює спірні відносини.

Статтею 6  Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, визначено, що кожен має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" № 509-ХП від 4 грудня 1990 року у редакції Закону України № 3813 - XII від 24 грудня 1993 року із змінами та доповненнями передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції і Законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно статті 1 Закону України „Про систему оподаткування" № 1251-XII від 25 червня 1991 року у редакції Закону України № 77/97-ВР від 18 лютого 1997 року із змінами та доповненнями встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування. Ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування. Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають.

Відповідно до статті 2 вищенаведеного Закону під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Сукупність податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, що справляються у встановленому законами України порядку, становить систему оподаткування.

Відповідно до статті 7 Закону України „Про систему оподаткування" ставки податків і зборів (обов'язкових платежів) встановлюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до законів України про оподаткування і не змінюються протягом бюджетного року, за винятком випадків, пов'язаних із застосуванням антидемпінгових, компенсаційних і спеціальних заходів відповідно до законів України. Зміна податкових ставок і механізму справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Закон України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-III від 21 грудня 2000 року є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Статтею 6 згаданого Закону встановлений наступний порядок врахування від"ємного значення об"єкта оподаткування у результатах наступних податкових періодів.

Якщо об"єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від"ємне значення об"єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від"ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об"єкта оподаткування за наслідками, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням від"ємного значення об"єкта оподаткування попереднього року у  складі валових витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від"ємного значення.

Податковий орган не може відмовити у прийнятті податкової декларації, яка містить від"ємне  значення об"єкта оподаткування, з причин наявності такого від"ємного значення.

Пункт 6.1 ст.6 Закону України  про прибуток у нині діючій редакції був запроваджений Законом України від 24.12.2002р. № 349-ІУ "Про внесення змін до Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме пунктом 4 Розділу 1 цього Закону.

Згідно приписів пункту  п.1 2 розділу ІІ "перехідні положення" Закону № 349, якщо будь-яким іншим Законом встановлюються норми, які стосуються правил, визначених цим Законом, то пріоритет мають норми цього Закону, незалежно від строку прийняття такого іншого закону, або його статусу (назви).

Зазначене узгоджується з приписами статті 15 Закону про прибуток, згідно  якої ставки податку на прибуток, об"єкт оподаткування ( на який прямо впливає наявність чи відсутність від"ємного значення об"єкту оподаткування), порядок обчислення оподатковуваного прибутку, тощо, можуть встановлюватися та змінюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону.

Стосовно норми ст. 86 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" суд виходить з наступного.

Статтею 1 Бюджетного кодексу України № 2542-ІІІ від 21 червня 2001 року, який набрав чинності 25 липня 2004 року, встановлено, що ним регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Статтею 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається  1  січня кожного року і закінчується 31  грудня того ж року.

У статті 4 Бюджетного кодексу України визначено, що нормативно-правовими актами, що регулюють бюджетні відносини в Україні, є Конституція України, цей Кодекс, закон про Державний бюджет України, інші закони, що регулюють бюджетні правовідносини.

Бюджетним кодексом України не встановлено, що закони про державний бюджет України на відповідний рік можуть встановлювати нові, скасовувати існуючі податки, збори, інші обов'язкові платежі, зупиняти дію існуючих норм закону, вносити зміни до чинного законодавства з питань оподаткування.

Крім того, частиною 3 статті 27 Бюджетного кодексу України передбачено, що Закони України, які впливають на формування доходної чи видаткової частини бюджетів, повинні бути офіційно оприлюднені до 15 серпня року, що передує плановому. В іншому разі норми відповідних законів, що впливають на формування доходної та /або видаткової частини бюджетів, застосовуються не раніше початку бюджетного періоду', наступного за плановим.

Як підставно зазначив позивач зазначена правова позиція чітко викладена в Рішенні Конституційного суду України від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 по справі № 1-15/2002.

Таким чином у спірному періоді фактично діяли  дві норми, які по-різному вирішували одне й теж питання, а саме:

- норма п.6.1 ст.6 Закону про прибуток визначала, що всі збитки підлягають включенню до складу валових витрат незалежно від періоду їх виникнення (починаючи з 01.01.2003р.);

- норма ст. 86 Закону про Державний бюджет України на 2006 рік встановлювала обмеження  щодо такого включення, а саме –збитки, що існували станом на 01.01.2005р. та не були погашені протягом 2005р.,не повинні були враховуватися у складі валових витрат протягом 2006 року.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що у спірних правовідносинах норма Закону про прибуток є спеціальною, а Закону про державний бюджет –загальною, а відтак, має застосовуватися спеціальна норма.

Суд також керується приписами п.п.4.4.1 п.4.1 ст.4 Закону № 2181, згідно якого у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов"зків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу  рішення приймається на користь платника податків.

Суд не може погодитися з доводами податкового органу, що вказана норма  застосовується виключно під час апеляційного узгодження податкових зобов"язань, оскільки норма щодо "конфлікту інтересів" є нормою  прямої дії та застосовується судом без обмежень при  вирішенні публічно-правового спору:

В порядку ст. 79 КАС України судом досліджені наступні письмові докази: акт  Стахановської ОДПІ № 88 15-114-00210890 від 28 лютого 2007р. про результати  невиїзної документальної (камеральної) перевірки податкової звітності з податку на прибуток;  письмові заперечення ВАТ "СВЗ" від 06.03.07 до акту перевірки; декларації з податку на прибуток ВАТ "СВЗ" за 2001, 2002, 2003, 2004, 2005 (квартал, півріччя, 9 місяців та річні); робоча інвентаризація збитків підприємства протягом 2003-2006 рік.

Актом перевірки встановлено, що до декларації з податку на прибуток за 2006 рік підлягає включенню тільки сума збитків за результатами діяльності 2005 року, тобто 7825,8 тис. грн.

Втім, оцінивши  надані сторонами докази та доводи суд дійшов висновку, що названий позивачем інтерес пов"язаний з його суб"єктивними правами, а тому може вважатися законним інтересом  і підлягає правовому захистові.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді 3 грн. 40 коп. судового збору присуджуються йому з держбюджету.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови з повідомленням сторін, що повний текст рішення буде виготовлений 15.06.2007р.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 163, 167, 186, 254 КАС України, суд

Постановив:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати наявність у Відкритого акціонерного товариства "Стахановський вагонобудівний завод" права на віднесення до декларації з податку на прибуток підприємства за 2006 рік до складу  валових витрат ( рядок 04.9 декларації) збитків  (сум від"ємного значення об"єкта оподаткування), що існували станом на 01 січня 2005р. та не були  погашені протягом 2005 року в сумі 13067113 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ВАТ "Стахановський вагонобудівний завод; 94018, Луганська область, м.Стаханов, пр. Леніна,67, судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається  особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі  відповідно до статті 160 цього Кодексу - з  дня складення в повному обсязі. Апеляційна  скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання  заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови підписаний 15.06.2007р.

Судді                                                                     О.С. Палей

Т.М.Мінська

О.О.Седляр

Помічник судді                                                                 Є.С. Палей

Надр 3

1-до справи

2-позивачу

3-відповідачу