ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "05" липня 2007 р.                                                       по справі  № 8/62-38

За позовом Державного комунального підприємства "Луцьктепло",

м. Луцьк

До відповідача  Товариства  з обмеженою відповідальністю „М.Ж.К.” ЛТД, м. Луцьк

Про стягнення  14 888  грн. 87 коп.

Суддя  Кравчук А.М.

Представники:

Від позивача: Дуда Л.М., довір. №133/15 від 11.01.2007р.

Від відповідача: Ковалюк В.А. - директор, Груник А.М., довір. №951

від 05.07.2007р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз’яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України  роз’яснено процесуальні права та обов’язки сторін.

Суть спору: позивач –ДКП „Луцьктепло” просить стягнути з відповідача -  ТзОВ „М.Ж.К.” ЛТД  14 888 грн. 87 коп., в т.ч. 7 384 грн. 46 коп. основного боргу за надані відповідачу послуги згідно договору № ОБ-44 від 01.01.2002 року, 7 384 грн. 46 коп. пені, 58 грн. 94 коп. річних, 61 грн. 00 коп. збитків від інфляції, та судові витрати по справі: 148 грн. 89 коп. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. 00 коп. в повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представники відповідача у судовому засіданні повідомили про сплату основного боргу, що стверджується платіжним дорученням  №696 від 13.06.2007р.; у клопотанні №958 від 05.07.2007р. просять не стягувати пеню та штрафні санкції у зв'язку з критичним фінансовим становищем підприємства: наявністю заборгованості по заробітній платі, бюджету по пільгах та субсидіях тощо, що стверджується доданими до клопотання доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

1 січня 2002 року між позивачем –ДКП „Луцьктепло”  та відповідачем -  ТзОВ „М.Ж.К.” ЛТД був укладений договір на надання послуг по теплопостачанню

№ ОБ-44 (далі –договір, а. с. 7-8).

Згідно п. п. 1.1, 3.2, 4.4, 5.1  договору позивач зобов’язувався надавати відповідачу послуги по теплопостачанню, а споживач зобов’язувався проводити передоплату в розмірі 100 відсотків вартості послуг в термін до першого числа розрахункового місяця. У разі порушення відповідачем строку внесення платежів позивач має право стягувати пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Договір вступає в силу з 01.01.2002р. і діє по 01.01.2003р. По закінченні строку  дії договір вважається щорічно продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії не поступила заява про перегляд або відмову однієї із сторін.

Відповідно до ст. 174 ГК України (ст. 4 ЦК УРСР від 18.07.1963 року) господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобов’язання виникли з договору № ОБ-44 від 01.01.2002 року.

На виконання  договору  позивач за період з січня по квітень 2007р. надав послуги відповідачу на загальну суму 10 067 грн. 69 коп.

Відповідач розрахунок  провів частково на суму 2 666 грн. 86 коп.

Заборгованість відповідача на день звернення позивача до суду складала

7 384 грн. 46 коп., підтверджена матеріалами справи та підлягала до стягнення,  оскільки згідно ст. 193 ГК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається.

Згідно платіжного доручення від 13.06.2007 року №696 - після звернення позивача з позовом до суду відповідач погасив суму основного боргу.

Провадження у справі на суму 7 384 грн. 46 коп. підлягає припиненню на підставі п.1.1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Згідно ч. 2 ст. 625  ЦК України боржник , який прострочив виконання

зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції  за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Нараховані позивачем згідно розрахунку 61 грн. 00 коп. збитків від інфляції  та  58 грн. 94 коп. річних  підставні і підлягають до стягнення з відповідача в силу

ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій” суб’єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки  і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Нараховані позивачем 7 384 грн. 46 коп. пені підставні.

Проте, відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України  господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. В силу п.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги клопотання відповідача не стягувати пеню у зв'язку з критичним фінансовим становищем підприємства: наявністю заборгованості по заробітній платі, бюджету по пільгах та субсидіях тощо, яке підтвержене доданими до клопотання доказами, а також погашення відповідачем основного боргу, відсутність заперечень представника позивача щодо зменшення розміру пені, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені до 5% і стягнути її в розмірі 369 грн. 22 коп.

У зв’язку з цим в позові про стягнення 7 015 грн. 24 коп. (7 384, 46 грн. - 369, 22 грн.) пені слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, основний борг сплачений ним після звернення позивачем з позовом до суду, то витрати по сплаті державного мита в сумі 148 грн. 89 коп. та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 ГПК України віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України , -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства  з обмеженою відповідальністю „М.Ж.К.” ЛТД,

м. Луцьк , пр. Соборності, 19б, код 13348495, р/р 41 в КБ “Західінкомбанк”, МФО 303484  на користь державного комунального підприємства “Луцьктепло”, м. Луцьк,  вул. Гулака-Артемовського, 19,                        код 30391925, р/р 65 в КБ Західінкомбанк”, МФО 303484

- 369 грн. 22 коп. пені, 58 грн. 94 коп. річних, 61 грн. 00 коп. збитків від інфляції, 148 грн. 89 коп. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. 00 коп. в повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього: 756 грн. 05 коп. (сімсот п’ятдесят шість грн. 05 коп.).

3. Провадження у справі на суму 7 384 грн. 46 коп. припинити.

4. В позові на суму 7 015 грн. 24 коп. відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя