ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 30/122

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення господарського суду м. Києва від 03.05.2007р.

у  справі                     №30/122 господарського суду м. Києва

за позовом                 Закритого акціонерного товариства

"Білоцерківська теплоелектроцентраль"

до відповідача          Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект"

Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про                              стягнення 907 648,34грн.

за участю представників:

ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" –Більдін О.В.;

ДП "Укрнафтогазкомплект" НАК "Нафтогаз України" –Череповецький Є.В.

в с т а н о в и л а :

Закрите акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль" звернулося  до господарського суду м. Києва та просило суд стягнути з відповідача –Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 907 648,34грн., у т.ч. 672 881,74грн. основної заборгованості, 189416,21грн. збитків від інфляції, 45350,39грн.в рахунок трьох процентів річних.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем не виконані зобов’язання, встановлені договором від 23.02.2000р. №02/32, який укладено між ним та ТОВ "Технафторос", щодо оплати поставленої продукції. При цьому, право вимагати від відповідача виконання зобов’язання за цим договором щодо оплати продукції передано ТОВ "Технафторос" ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль"  відповідно до договору від 23.04.2003р. №23/4 уступки вимоги (а.с.2-4).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивач збільшив їх розмір. Відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з відповідача 672881,74грн. основної заборгованості, 198 903,84грн. збитків від інфляції, 48613,40грн. в рахунок трьох процентів річних (а.с.38-39).

Відповідач у справі – ДП "Укрнафтогазкомплект" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на пропущення строку позовної давності (а.с.50-51).

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.05.2007р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 672 881,74грн. основної заборгованості, 48 613,40грн. в рахунок трьох процентів річних, 198 903,84грн.збитків від інфляції (а.с.54-59).

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідачем частково не виконані зобов’язання за договором поставки №02/32 від 23.02.2000р., який укладено між ним та ТОВ "Технафторос", щодо оплати поставки продукції;

- право вимоги виконання зобов’язання за вказаним договором передано відповідачу згідно договору уступки вимоги №23/4 від 23.04.2003р.;

-  відповідач  як особа, що порушила грошове зобов’язання, повинен сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

При цьому, судом відхилені доводи відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки ним встановлено, що право на позов у нього виникло з 21.10.2004р.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП "Укрнафтогазкомплект"  НАК "Нафтогаз України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить його скасувати, а у задоволенні позову відмовити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач у справі –ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить рішення господарського суду м. Києва від 03.05.2007р. залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що  23.02.2000р. між відповідачем у справі –ДП "Укрнафтогазкомплект" та ТОВ "Технафторос" укладено договір №02/32, за умовами якого ТОВ "Технафторос" взяло на себе зобов’язання поставити відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач – оплатити продукцію на умовах, визначених договором.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення договору), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

Отже, вищевказаний договір є підставою для виникнення у його сторін певних прав та обов’язків, визначених ним.

У подальшому, відповідно до договору №23/4 від 23.04.2003р. уступки права вимоги, ТОВ "Технафторос" уступило позивачу у справі –ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" право вимагати виконання зобов’язань відповідачем –ДП "Укрнафтогазкомплект"  щодо оплати поставленої за вищезазначеним договором продукції на суму 3 159 931,60грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем частково виконані взяті на себе зобов’язання з оплати коштів за поставлений товар; залишився неоплаченим на момент прийняття рішення у даній справі товар на суму 672 881,74грн.

В силу ст.161 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Такий же обов’язок визначений і діючими на момент звернення до суду з позовом та порушення зобов’язання відповідачем  нормами.

Так, відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами договору №02/32 від 23.02.2000р. оплата вартості продукції здійснюється після підписання актів прийому-передачі продукції, однак, не зазначено у який саме строк.

Згідно ст.165 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. При цьому, боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Аналогічне правило виконання зобов’язання для якого не встановлено певний строк виконання, визначено і діючими на момент звернення з вимогою та прийняття рішення у даній справі нормами (ч.3 ст.530 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що з вимогою про виконання зобов’язання позивач звернувся до відповідача 21.10.2004р., однак, таке зобов’язання у встановлений семиденний строк виконано відповідачем не було.

В силу ст.1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому,  касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 672 881,74грн.

Згідно ст.214 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Такий же обов’язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов’язання, встановлений і ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, суд правильно визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 198 903,84грн. в рахунок відшкодування збитків від інфляції та 48 613,40грн. трьох процентів річних.

При цьому, касаційна інстанція погоджується з правильністю висновку суду щодо дотримання позивачем строку позовної давності.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 03.05.207р. у цій справ не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

рішення господарського суду м. Києва від 03.05.2007р. у справі №30/122 залишити без змін, а касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Укрнафтогазкомплект" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" –без задоволення.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                               Васищак І.М.

Палій В.М.