ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.

№ 4/1829-7/285

Вищий господарський суд України у
складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій
В.М., за участю заявника та його представника І. Козія (дов. від 9.07.07),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 7 березня 2007 року у справі № 4/1829-7/285 за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю “Данута-Плюс” до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення 289 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року товариство з
обмеженою відповідальністю “Данута-Плюс” звернулось до господарського суду
Львівської області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про
стягнення боргу в розмірі 289 000 грн. з підстав невиконання зобов'язання.

Відповідач в частині вимог про
стягнення 200 000 грн. позов не визнав, стверджуючи про відсутність
зобов'язання повернути спірну суму.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 26 жовтня 2006 року позов задоволено в частині стягнення
89 000 грн. з відстроченням платежу на шість місяців, а в частині стягнення 200
000 грн. в позові відмовлено з мотивів надання відповідачеві безповоротної
грошової допомоги.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 7 березня 2007 року (судді М. Городечна, М. Юркевич, В.
Кузь)) рішення скасовано в частині відмови в стягненні 200 000 грн. і позов в
цій частині задоволено; в іншій частині рішення залишено без змін.

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 просить постанову скасувати з підстав неправильного застосування
господарським судом статей 525-527, 629 Цивільного кодексу України, статті 175
Господарського кодексу України, статей 43, 101, 104 Господарського
процесуального кодексу України та залишити в силі рішення.

Сторони належним чином були
повідомлені про час і місце судового засідання, проте товариство з обмеженою
відповідальністю “Данута-Плюс” право на подання відзиву на касаційну скаргу не
використало і його представник в судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено,
що відповідно до укладених між сторонами договорів НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3
позивач надав відповідачеві фінансову допомогу на загальну суму 347 000 грн.

Перерахування коштів
підтверджується платіжними дорученнями від 27 січня, від 9 лютого та від 22
березня 2005 року.

Відповідач повернув лише 58 000
грн., що також підтверджується платіжними дорученнями від 8 вересня, від 22 і
26 грудня 2005 року.

Спір виник через наявність у кожної
із сторін примірника договору НОМЕР_1, які не тотожні за текстом щодо
зворотності фінансової допомоги.

Задовольняючи позов, місцевий
господарський суд враховував той примірник договору НОМЕР_1, в якому зазначено
про безповоротність фінансової допомоги, а також платіжне доручення НОМЕР_4, в
якому призначення платежу зазначено також як безповоротна фінансова допомога.

Апеляційним господарським судом
встановлено, що у всіх без винятку платіжних дорученнях, якими позивач
перерахував грошові кошти, призначенням платежів було зазначено як безповоротна
фінансова допомога, хоча умови договорів НОМЕР_2 та НОМЕР_3 цього не
передбачали.

Крім того, листом від 8 червня 2005
року позивач просив Львівську обласну дирекцію Акціонерного поштово-пенсійного
банку “АВАЛЬ”, яка здійснює його банківське обслуговування, виправити помилку в
зазначених платіжних дорученнях, а саме змінити призначення платежів з
безповоротної на поворотну фінансову допомогу.

Такі дії позивача, а також
порівняльний аналіз умов договорів свідчать про помилкову оцінку місцевим
господарським судом фактичних обставин справи.

За таких обставин апеляційний
господарський суд правомірно не погодився з висновком місцевого господарського
суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про
стягнення 200 000 грн.

За змістом статті 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій
стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві
суму позики.

За обставин невиконання
відповідачем грошових зобов'язань апеляційний господарський суд, встановивши в
його діях склад цивільно-правової відповідальності, застосувавши до спірних
відносин правила статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано
задовольнив позов в частині стягнення 200 000 грн. боргу і залишив в силі
рішення господарського суду в частині стягнення 89 000 грн.

Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду
справи фактичні її обставини були встановлені апеляційним господарським судом
на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів,
висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 7 березня 2007 року у справі № 4/1829-7/285 залишити
без змін, а касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 без
задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій