ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 травня 2007 р.

№ 2-716/2006

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Рибака В.В., Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної
скарги

ОСОБА_1

на ухвалу

Апеляційного суду Львівської
області від 23.10.2006 року

у цивільній справі

Личаківського районного суду м.
Львова

за позовом

ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_1

до  3-тя особа

ТОВ “Тиса” Управління державної
реєстрації Львівської міської ради

про

визнання недійсними рішення
загальних зборів, скасування державної реєстрації змін до Статуту
товариства.,

В засіданні взяли
участь представники:

- позивача:

не з'явився,

- відповідача:

не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2005 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ТОВ “Тиса”
про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ “Тиса” про їх
виключення зі складу учасників.

У серпні 2006 року позивачі подали
заяву про зміну та доповнення позовних вимог та просили визнати недійсними
рішення зборів учасників ТОВ “Тиса” від 12.08.2002 року, оформлене протоколом
зборів № 2, рішення від 22.11.2002 року, оформлене протоколом № 9 та скасувати
державну реєстрацію нової редакції Статуту ТОВ “Тиса”.

Ухвалою Личаківського районного
суду м. Львова від 15.06.2006 року провадження у справ за позовними вимогами
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТОВ “Тиса”, 3 особа Управління державної реєстрації
Львівської міської ради про визнання недійсними рішення загальних зборів,
скасування державної реєстрації змін до Статуту товариства закрито на підставі
п.3 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 15.06.2006 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 23.10.2006 року рішення Личаківського районного суду м.
Львова від 15.06.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу відхилено.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить ухвалу
апеляційного суду Львівської області від 23.10.2006 року та рішення
Личаківського районного суду від 15.06.2006 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної
рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.76 №11 “Про
судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судові рішення цим вимогам не
відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням загальних зборів учасників
ТОВ “Тиса” від 12.08.2002 року, яке оформлене протоколом № 2 було внесено зміни
та доповнення до п.9.2 Статуту товариства і установчого договору, а також
затверджено колективний договір товариства. Відповідно до протоколу № 2, на
загальних зборах прийняли участь 13 чоловік, що відповідає 63%.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ “Тиса” від 22.11.2002
року, яке оформлене протоколом № 9 було затверджено нову редакцію Статуту та
Установчої угоди товариства, у зв'язку з приведенням установчих документів у
відповідність до Закону України “Про господарські товариства”; виключено зі
складу учасників товариства за систематичне порушення взятих на себе
зобов'язань ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5; виключено зі складу
учасників товариства  за заявами про
вихід з товариства ОСОБА_6, ОСОБА_7; внесено зімни до колективного договору
зареєстрованого № НОМЕР_1.

Відмовляючи у визнанні недійсним
рішення загальних зборів учасників товариства від 12.08.2002 року та від
22.11.2002 року, суди попередніх інстанцій виходили з того, що зазначені
рішення були прийняті у відповідності з вимогами Закону України “Про
господарські товариства”, а також те, що на зборах від 12.08.2002 року приймали
участь 13 чоловік -63% голосів, а на зборах від 22.11.2002 року 14 чоловік
-66%.

Проте з такими висновками судова
колегія не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до п.5.3 Статуту ТОВ
“Тиса”, збори учасників вважаються дійсними, якщо на них присутні учасники
(представники учасників), які разом володіють понад 60% голосів, а з питань,
які вимагають одностайності, - всі учасники.

Зазначене положення Статуту
узгоджується із ст. 60 Закону України “Про господарські товариства”.

Суди попередніх інстанцій під час
розгляду справи не надали належної юридичної оцінки тій обставини, що
довіреність на ім'я ОСОБА_8 припинила свою чинність, оскільки вона була видана
ОСОБА_9 без зазначення строку дії, а в силу ст. 67, 69 ЦК УСРС така довіреність
діє 1 рік. Відповідно суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_8 не мав
належних повноважень представляти та голосувати на зборах 12.08.2002 року в
кількості 3% голосів за ОСОБА_8

Відповідного до ч. 4 ст. 58 Закону
України “Про господарські товариства”, учасники мають кількість голосів,
пропорційну розміру їх часток у статутному фонді.

Суди попередніх інстанцій також не
дослідили, що ОСОБА_6 -5% голосів та ОСОБА_7 -4% голосів вийшли зі складу
учасників ТОВ “Тиса” та отримали свої частки у статутному фонді в повному
обсязі, про що свідчить нотаріально завірені заяви від 11.05.1999 року та
18.09.1999 року, а відповідно суди не врахували, що від їх імені не могли
голосувати на зборах учасників 12.08.2002 року та 22.11.2002 року ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального
права та прийняли незаконні судові рішення.

Згідно до частини 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та
достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної
інстанції.

За таких обставин, постановлені
судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно
врахувати вищевикладене, витребувати докази у відповідності з вимогами ст.36
ГПК України, повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі обставини справи,
перевірити доводи позивача та відповідача, дати їм належну юридичну оцінку,
прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись п. 6 Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів”, ст.ст. 1115, 1117,
1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України,
Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 23.10.2006 року та рішення Личаківського районного суду м. Львова
від 15.06.2006 року у справі № 2-716/2006 скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Львівської області.

Головуючий, суддя                                                                  Н.
Кочерова

Судді                                                                                     В.
Рибак

М. Черкащенко