ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.07.07                                                                                           Справа  № 5/60

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючої судді                                            Орищин Г.В.

суддів                                                                Дубник О.П.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроекспорт», м.Чернівці (далі –ТзОВ) вих. № 07/47 від 31.05.2007 р.

на рішення господарського суду Чернівецької області від 16.05.2007 року

у справі № 5/60

за позовом кооперативного підприємства «Мурафський консервний завод», с.Мурафа, Шаргородського р-ну, Вінницької обл.

до відповідача ТзОВ «Украгроекспорт», м.Чернівці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог  - ТзОВ  “W.J. Grain Ltd.”

про визнання недійсним договору комісії

за участю представників сторін:

від скаржника – Пустовіт Ю.О. –предст.

від позивача – не з’явився

від третьої особи - Криган В.В. –предст.

Права і обов’язки сторін, передбачені ст.22 ГПК України, представникам роз’яснено.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 16.05.2007 р. у справі

№ 5/60 (суддя Дутка В.В.) задоволено позовні вимоги кооперативного підприємства «Мурафський консервний завод», с.Мурафа, Шаргородського р-ну Вінницької обл. (далі –КП), визнано недійсним договір комісії від 08.04.2002 р., укладений КП «Мурафський консервний завод»та КПФ «Украгроекспорт»; зобов’язано КП «Мурафський консервний завод»повернути ТзОВ «Украгроекспорт»сік яблучний концентрований, виробництва 2000 року, в кількості 350 тон 68 Брікс по ціні не нижче 4272 грн. за одну тону і 350 тонн 70 Брікс по ціні 4272 грн. за одну тону, всього на суму 2990400 грн., який знаходиться у позивача; стягнено з відповідача на користь позивача 42,50 грн. держмита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Дане рішення оскаржується відповідачем у справі –ТзОВ «Украгроекспорт», оскільки, на його думку, позивачем при зверненні з позовом до суду було пропущено трирічний термін позовної давностіі. Також, скаржник зазначає, що оскільки за договором комісії для реалізації передавався сік, який знаходився на відповідальному зберіганні на час укладення договору комісії, то, у відповідності із   ст. 423 ЦК України, предмет договору переходить  у власність  зберігача, а зберігач зобов’язаний на вимогу довірителя (замовника) повернути йому прийнятий на зберігання товар або інший товар такого ж гатунку і якості. Оскільки на момент передачі на зберігання продукт був якісним,то і повернути позивач повинен був інший якісний продукт і т.ін.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

При розгляді матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією

встановлено наступне:

08 квітня 2002 року КПФ «Украгроекспорт»правонаступником якого є ТзОВ «Украгроекспорт»(комітент) доручив, а КП “Мурафський консервний завод” (комісіонер) зобов’язався здійснити для комітента від свого імені одну або декілька угод по реалізації сільськогосподарської продукції –соку яблучного концентрованого, виробництва 2000 року в кількості 350 тон 68 Брікс по ціні не нижче 4272 грн. за одну тону і 350 тон 70 Брікс по ціні 4272 грн. за одну тону, всього на суму      2990400 грн., який знаходиться на КП «Мурафський консервний завод»на відповідальному зберіганні.

Комісіонер зобов’язувався виконати доручення комітента в строк до 01.11.2003р. або після закінчення строку договору повернути нереалізовану кількість продукції –соку яблучного концентрованого комітенту.

З метою забезпечення виконання договірних відносин комісії сторони уклали договір застави від 24.01.2003 р., за яким позивач, як заставодавець, передав в заставу відповідачу –заставодержателю майно (основні засоби) на загальну суму 3 842 771,11 грн.

24 березня 2003 року сторони склали акт прийому-передачі про те, що згідно договору комісії від 08.04.2002 року позивач прийняв, а відповідач передав на комісійну продажу такі товарно-матеріалі цінності: сік яблучний концентрований 68 Брікс 350 тон та 70 Брікс 350 тон.

30 вересня 2003 року відповідач уклав з фірмою «W.J.Grain Ltd.», м.Дьор Угорщина договір уступки права вимоги, за яким відповідач передав право вимоги по спірному договору комісії новому кредитору.

На підставі виконавчого напису від 27.01.2004 р., яким звернено стягнення на заставлене майно, 19 березня 2004 року відділом державної виконавчої служби Шаргородського району прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

У зв’язку з порушенням господарським судом Вінницької області 09.04.2004 р. провадження у справі про банкрутство КП «Мурафський консервний завод»та опублікування про це оголошення в газеті «Голос України»від 27.04.2004 р., фірма «W.J. Grain Ltd.»(Дабл Ю Джей Грейн Лімітед) звернулася з заявою про внесення до реєстру вимог кредитора, забезпечених заставою, на суму 2 993 100 грн.

За  фактом  доведення  службовими  особами  до  банкрутства  КП  "Мурафський консервний завод" постановою першого заступника прокурора Вінницької області від 16.06.2004 р. порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.219 КК України.

Постановою господарського суду Вінницької області від  18.08.2004р. у справі №10/68-04 оголошено перерву щодо розгляду вимог фірми «Дабл Ю Джей Грейн Лімітед», визнано КП "Мурафський консервний завод" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Дунаєвського Е.Л.

Ухвалою  господарського  суду  Вінницької  області від 25.04.2006р. припинено

повноваження ліквідатора Дунаєвського Є.Л. у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків та призначено нового ліквідатора - арбітражного керуючого Малахова С.А.

Постановами Вищого господарського суду України від 18.07.2006р. та Верховного Суду України від 10.10.2006р. касаційні скарги арбітражного керуючого Дунаєвського Є.Л. залишено без задоволення, зазначену вище ухвалу від 25.04.2006р. залишено без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія зазначає наступне:

Договір комісії укладений сторонами (позивачем і відповідачем) 08.04.2002 р., предметом його зазначено сік яблучний концентрований, виготовлення 2000 року, який знаходився на КП “Мурафський консервний завод” на відповідальному зберіганні (а.с.14).  24.03.2003 р. сторонами договору складено акт прийому-передачі (а.с.15) продукції на виконання договору комісії від 08.04.2002 р.

До матеріалів справи долучено також акт прийому-передачі (а.с.23), складений  сторонами договору комісії 30.12.2000 р., згідно якого позивач прийняв на відповідальне зберігання від відповідача сік яблучний концентрований в кількості 1009136,1 кг (без зазначення вартості продукції) на виконання договору зберігання від 01.08.2000 р. Однак, в матеріалах справи такий договір відсутній. Тобто, походження продукції, переданої на комісію –невідоме.

16.06.2004 р. першим заступником прокурора Вінницької області порушено кримінальну справу по факту доведення службовими особами до банкрутства КП “Мурафський консервний завод” (постанова, а.с.62), в якій зазначено, що уклавши договір комісії на суму 2990400 грн., підприємство, в забезпечення належного виконання цього договору, передало в заставу майно підприємства на загальну суму 3842711,11 грн.  Внаслідок таких дій, а також, бездіяльності службових осіб, щодо розпорядження продукцією, у відповідності до умов договору, підприємство доведено до банкрутства.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо  правомірності поновлення пропущеного строку позовної давності, оскільки порушене право підлягає захистові, якщо суд визнає поважною причину пропуску такого строку.

Слід зазначити також, що вже на момент укладення спірного договору, продукція зберігалась у позивача протягом двох років, що свідчить про неприданість  яблучного соку для подальшого використання і про нікчемність даного договору. Крім цього, скаржник, посилаючись на недостатність висновку експертизи для визнання соку яблучного непридатним для використання на підставі ГОСТу 18192-72, вважає, що дана експертиза не дала відповіді на запитання: чи відповідає товар вимогам інших ГОСТів. При цьому, не вказує згідно яких ГОСТів даний яблучний сік можна вважати придатним для використання.

З врахуванням викладеного, вимоги скаржника не підлягають до задоволення як безпідставні, а рішення суду є таким, що відповідає вимогам закону, прийнято у відповідності з фактичними обставинами справи, тому, відсутні підстави для його скасування.

Отже, керуючись ст. ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Украгроекспорт»відхилити.

Рішення господарського суду Чернівецької області від 16.05.2007 р. у справі

№ 5/60 залишити без змін.

Дана постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

головуючий суддя                                                         Г.В. Орищин

судді                                                                                О.П. Дубник

Г.Г.Якімець