ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа №  11/2310а

"30" липня 2007 р.,  10 год.  00 хв.                                              м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Довганя К.І., при секретарі судового засідання –Захаровій А.Г., за участю представників сторін: від позивача –Школьна І.П., Майстренко Т.В. за довіреністю, від відповідача –Долженков О.В., Сизько Б.Б., Бондаренко О.М. за довіреністю, прокурора Мешкова М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси  справу за адміністративним позовом Смілянського комунального підприємства теплових мереж „Смілатеплокомуненерго”  до Смілянської об’єднаної державної податкової інспекції  про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про  визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 26 квітня 2007 року № /0, прийнятого відповідачем, згідно якого позивачу донараховано суму податкового зобов'язання з податку на прибуток  підприємств  в розмірі 1670761,00 грн., застосовано штрафні(фінансові) санкції в розмірі 501228,00 грн. . В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що оспорюване податкове повідомлення - рішення не відповідає чинному законодавству. Так висновок перевіряючих у акті перевірки, на підставі якого воно прийняте, про заниження позивачем об’єкту оподаткування за 11 місяців 2006 р. у зв’язку із не включенням отриманих із бюджету коштів для компенсації різниці в тарифах  на теплову енергію, послуги водопостачання і водовідведення для населення в сумі 8262738,03 грн. є безпідставним. Вказані кошти отримані позивачем на виконання постанови КМУ №705 від 22.05.2006 р. «Про затвердження Порядку перерахування у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення, затверджених для населення»(далі –постанова КМУ № 705) , а тому, на думку позивача, вони є субвенцією, оподаткування якої не передбачено Законом України „ Про оподаткування прибутку підприємств”  від 28.12.1994 р. №334/94-ВР( далі Закон 334/94-ВР). Крім того відповідно рішення Смілянської міської Ради позивач був звільнений віт сплати нарахованої за спірним рішенням суми податку.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у відзиві на позов та його представники у судовому засіданні заперечуючи проти позову, послались на наступні обставини.

Згідно п. 37 ст. 2 Бюджетного кодексу України субвенція - це міжбюджетний трансферт для використання на певну мету в порядку визначеному тим органом, який прийняв рішення про надання субвенції. Згідно п. 25 міжбюджетний трансферт - це кошти, які безоплатно і безповоротно передаються з одного бюджету до іншого.

Виходячи з приписів Бюджетного кодексу України та Постанови КМУ №705, кошти отримані позивачем не є субвенцією, а тому твердження позивача з посиланням на вимоги Закону 334/94-ВР про те, що ці  кошти не можуть бути включені до об’єкту оподаткування податком на прибуток є безпідставними.

Смілянська міська Рада не має повноважень щодо звільнення платників податків від сплати податку на прибуток підприємств.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

У період з 29.03.2007 р. по 06.04.2007 р. посадовими особами відповідача було проведено позапланову виїзну документальну перевірку дотримання позивачем податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2005 р. по 29.03.2007 р., за результатами якої було складено акт від 16.04.2007 року № 466/23/02082700.

Під час перевірки встановлено, що відповідно до протоколу від 22.06.2006 року № 3 засідання обласної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу було погоджено обсяги заборгованості з різниці в тарифах по підприємствах, в тому числі по СКПТМ "Смілатеплокомуненерго" в сумі 8262738,03 грн. Вказана сума заборгованості була перерахована позивачу органами Держказначейства України відповідно до  Постанови КМУ № 705.

Згідно рішення Смілянської міської ради від 28.12.2006 року №11-67/У "Про надання комунальному підприємству теплових мереж "Смілатеплокомуненерго" пільг з оплати податку на прибуток у 2006 році СКПТМ "Смілатеплокомуненерго" було звільнено як виключення у 2006 році від сплати податку на прибуток у розмірі 1670460 грн., що виник внаслідок проведення взаєморозрахунків по погашенню заборгованості перед НАК «Нафтагаз України» за використаний природний газ та енергопостачальною компанією ВАТ "Черкасиобленерго" за використану електричну енергію.

Перевіряючими в акті перевірки було зроблено висновок про те, що позивач безпідставно не включив до складу валового доходу кошти, отримані згідно Постанови КМУ № 705  як погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, внаслідок чого в порушення п. 3.1 ст. 3, п. 16.1, п. 16.2. п. 16.4 ст. 16 Закону №334/94-ВР   занизив суму податку на прибуток за 11 місяців 2006 року на  1670761 грн.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв  податкове повідомлення-рішення від 26.04.2007 року № /0, яким позивачу було донараховано суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 1670761 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 501228 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у період  2000 –2005 р.р. позивач надавав послуги населенню з центрального опалення та гарячого водопостачання по тарифах, затверджених Смілянською міською Радою. При цьому вказані тарифи не покривали витрат позивача на виробництво вказаних послуг.

Відповідно до ст. 31 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-1V "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що:

Виконавці/виробники     здійснюють     розрахунки     економічно обґрунтованих   витрат   на   виробництво   житлово-комунальних   послуг   і подають    їх    на    затвердження    органам    місцевого    самоврядування    в установленому порядку.

У разі затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво орган, що їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету   виконавцям/виробникам   різницю   між   затвердженим   розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Ст. 4 Закону 334/94-ВР містить наступні приписи.

4.1Валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Валовий доход включає:

4.1.1. Загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

4.1.5. Доходи, не враховані в обчисленні валового доходу періодів, що передують звітному, та виявлені у звітному періоді.

Не включаються до складу валового доходу:

4.2.2 суми коштів або вартість майна, отримані платником податку як компенсація (відшкодування) за примусове відчуження державою іншого майна платника податку у випадках, передбачених законодавством.

Ціни/тарифи на теплову енергію та гаряче водопостачання, яку позивач надає населенню, є ціною товару (послуг).  Продукція підприємства (послуги) - теплова енергія не була примусово відчужена державою, а була надана позивачем користувачам таких послуг, і ці користувачі сплачували підприємству частину ціни послуг в розмірі встановлених тарифів. Іншу частину ціни цих послуг (різницю між економічно обґрунтованими витратами та тарифами), яку користувачі не сплачували, орган місцевого самоврядування, що затвердив таку ціпу/тариф, зобов'язаний був відшкодувати.

У зв'язку з несплатою (невідшкодуванням) органом місцевого самоврядування, що затвердив такі тарифи, різниці між розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованих витрат на виробництво цих послуг  виникла заборгованість бюджету з такої різниці в цінах/тарифах.

Таким чином посиланням позивача на те, що державою частково було передбачено примусове відчуження майна підприємства, яке було закладено в затверджених  на той час тарифах і кошти, отримані ним на виконання Постанови КМУ №705 є субвенцією бюджету направленою саме на відшкодування вартості відчуженого майна є безпідставним.

Згідно Постанови КМУ№ 705 передбачено надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам. При цьому Кабінетом Міністрів України було визначено мету використання зазначених коштів, переданих з державного бюджету місцевим бюджетам, а саме погашення місцевими бюджетами заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги водопостачання і водовідведення, затверджених для населення. В свою чергу місцеві бюджети, дотримуючись встановленого Постановою КМУ № 705 порядку, були зобов’язані перераховувати кошти підприємствам, перед якими місцеві бюджети мали таку заборгованість.

Виходячи з наведеного, кошти, що були отримані позивачем є його доходами від продажу товарів (робіт, послуг), а тому позивач був зобов’язаний включити  ці кошти до валового доходу підприємства у періоді коли вони були отримані.

Згідно п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 року №2542-111 при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону України про Державний бюджет України.

Згідно пп. 15 п. 1 ст. 69 Бюджетного кодексу встановлено, що до доходів місцевих бюджетів, які не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належить податок на прибуток підприємств комунальної власності.

Відповідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему оподаткування" Верховна Рада АР Крим, сільські, селищні та міські ради можуть встановлювати додаткові пільги щодо оподаткування у межах сум. які надходять до їх бюджетів.

Згідно ст. 15 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" зазначено, що ставки податку на прибуток, пільги щодо податку, об'єкт оподаткування, порядок обчислення оподатковуваного прибутку, строки і порядок сплати та зарахування податку до бюджетів можуть встановлюватися та змінюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону.

Законом 334/94-ВР не надано повноважень органам місцевого самоврядування стосовно встановлення пільг по сплаті податку на прибуток підприємств комунальної форми власності, при цьому цей Закон встановлює спеціальні норми щодо оподаткування прибутку підприємств, в тому числі й підприємств комунальної форми власності.

Таким чином, рішення Смілянської міської Ради Черкаської області від 28.12.06р. №11-67/У "Про надання комунальному підприємству теплових мереж "Смілатеплокомуненерго" пільг з оплати податку на прибуток за 2006 році"  не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не могло бути підставою для позивача не включати до податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємства за 11 місяців 2006 року 1670761 грн.

За таких обставин відповідачем під час позапланової виїзної документальної

перевірки правомірно зроблені висновки про заниження позивачем валового доходу за 11місяців2006р.в сумі 6683042 грн. та заниження підприємством податку на прибуток

підприємства за 11 місяців 2006 року в сумі 1670761 грн., а відтак податкове

повідомлення - рішення про донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства в сумі 1670460 грн. та застосування штрафних(фінансових) санкції в розмірі 501228 грн. є правомірним.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідач згідно вимог ст. 71 КАС України  довів суду, що прийняте ним податкове повідомлення-рішення є правомірним і відповідає вимогам чинного законодавства, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.160, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Про апеляційне оскарження постанови може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення постанови і апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                К.І.Довгань