ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07.05.2007
року
Справа № 34/442-06

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. (
доповідач)

суддів:                   Джихур О.В., Лисенко О.М.
(зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 20.04.2007р. №
224)

при секретарі: Геворгян
Е.М.

за участю представників сторін:

позивача -  Гончар І.В., дов. № 19а від
30.10.2006р.;

позивача -Брага
А.В., дов. № 34 від 27.03.2007р.;

відповідача -  ОСОБА_2, нотаріально посвідчена
довіреність НОМЕР_1 від 05.05.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні          апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.Кривий Ріг

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 01.02.2007 року

у справі № 34/442-06

за позовом  товариства
з обмеженою відповідальністю “Салтівський м'ясокомбінат”, м.Харків

до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.Кривий Ріг

про стягнення 112 772 грн. 96 коп.

За згодою
представників сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено вступну та
резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.02.2007р. (суддя Примак С.А.) по справі №
34/442-06 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Салтівський
м'ясокомбінат”, м.Харків (далі -ТОВ “Салтівський м'ясокомбінат”) до суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.Кривий Ріг (далі -СПД
ОСОБА_1) про стягнення 112 772 грн. 96 коп. позов було задоволено частково та з
відповідача на користь позивача було стягнено 89 926 грн. 84 коп. боргу, 2624
грн. 07 коп. суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 798 грн. 25 коп. -3%
річних, 4523 грн. 44 коп. пені, 978 грн. 72 коп. витрат по держмиту, 102 грн.
40 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті
позову -відмовлено.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань по повній та своєчасній оплаті вартості
поставленого товару згідно з укладеним сторонами договором, ст..193
Господарського кодексу України, ст..625 ЦК України.

Не погодившись з вищезазначеним
судовим рішенням, в апеляційному порядку його оскаржує  відповідач по справі -суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_1, м.Кривий Ріг, посилається на невідповідність
висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам, матеріалам справи,
посилається на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального
права, на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її
правильного вирішення, зокрема:

- справу було розглянуто без участі в
судовому процесі відповідача, а клопотання від 01.02.2007р. (телеграма) не було
задоволено та прийнято до уваги господарським судом, чим порушено право
відповідача надати свої заперечення на позов, подати зустрічний позов;

- господарський суд безпідставно
виходив з того, що між сторонами існували договірні відносини по постачанню
товару лише згідно договору НОМЕР_2 від 13.02.2006р., а також існували
договірні відносини з 15.08.2005р. в зв'язку з укладенням договору про визнання
відповідача дистриб'ютором ТОВ “Салтівський м'ясокомбінат” (як зазначено у
скарзі);

- через розгляд справи за відсутності
відповідача господарським судом неповно було з'ясовано обставини, що мають
значення для справи;

- також господарським судом порушено
вимоги ст..65, ст..4-2 ГПК України; звірка розрахунків на вимогу господарського
суду не була проведена позивачем, акт звірки не було направлено до
господарського суду, останній тим самим порушив вимоги своєї ухвали від
19.12.2006р. та розглянув справу без акту звірки, тоді як повинен був залишити
позов без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України;

- господарським судом також не було взято
до уваги, що з 15.08.2005р. позивач здійснив поставки свого товару без договору
та саме з цього періоду повинні були здійснені розрахунки;

- господарським судом безпідставно
взятий до уваги розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, оскільки за
даними відповідача така заборгованість відсутня, її розмір не відповідає
дійсності, оскільки з 06.08.2005р. по 13.02.2006р. Середа В.А. (менеджер
позивача) отримав від відповідача готівкою 1 275 053 грн. 43 коп., а за період
з 14.02.2006р. по 01.06.2006р. -344 341 грн. 47 коп., всього 1 619 394 грн. 90
коп.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач -ТОВ “Салтівський м'ясокомбінат” проти її задоволення заперечує,
посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення матеріалам, обставинам
справи, вимогам законодавства.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення господарського суду, вислухав пояснення представників
сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити
без змін, виходячи з наступних підстав.

Зі
змісту позовної заяви, її прохальної частини, вбачається, що позивач
обґрунтовував позовні вимоги в якості норм матеріального права ст.ст.625, 692
ЦК України, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх договірних
зобов'язань по повній та своєчасній оплаті вартості поставленого товару по
договору НОМЕР_2 від 13.02.2006р. (а.с.2-5, т.1). Будь-які ніші вимоги,
зокрема, про стягнення боргу за будь-якими іншими цивільно-правовими
договорами, по будь-яким іншим зобов'язанням відповідача позивачем в межах
позовної заяви не пред'являлись та не були предметом розгляду в суді першої
інстанції (ст..101 ГПК України). Докази того, що від імені позивача
(постачальника) на укладення було уповноважено будь-яку іншу особу відповідно
до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України не надавались судам обох інстанцій, відсутні в
матеріалах справи.

Як
вбачається із змісту договору, його преамбули, договір НОМЕР_2 підписано від
імені “постачальника” -ТОВ “Салітвський м'ясокомбінат” -директором
Д.Ю.Парамоновим, від імені “покупця” -СПД ОСОБА_1

Крім
цього, із змісту договору НОМЕР_2 не вбачається, що на правовідносини за цим
договором розповсюджуються умови, зобов'язання та відповідальність по будь-яким
іншим угодам, укладеним між сторонами. Також, договір НОМЕР_2 не містить
будь-яких посилань на те, що умовами договору НОМЕР_2 охоплюються
правовідносини сторін за цим договором, які виникли до 13.02.2006р. Отже, ні
договір НОМЕР_2, ні будь-якими іншими доказами в розумінні ст.ст.32, 33, 36 ГПК
України не підтверджується посилання відповідача на необхідність будь-яких
зарахувань платежів попередніх періодів в рахунок оплати вартості поставленого
товару за договором НОМЕР_2.

13.02.2006р.
між ТОВ “Салтівський м'ясокомбінат” (позивач по справі, “постачальник” за
договором) та СПД ОСОБА_1 (відповідач по справі, скаржник, “покупець” за
договором) було укладено договір НОМЕР_2, відповідно до якого “постачальник”
зобов'язався за заявками “покупця” прийняти та передати у власність “покупцеві”
м'ясну продукцію (товар), а “покупець” зобов'язався прийняти та своєчасно
оплатити товар на умовах договору (а.с.15-16, т.1)

Відповідно
до п.п.4.1-4.2 розділу 4 договору “покупець” оплачує “постачальнику” кожну партію
товару по цінам, узгодженим сторонами при поданні заявки “покупцем” та
визначеним у накладних -по факту отримання товару; форма розрахунку
-готівкою.

Пунктом
5.2 розділу 5 договору сторони передбачили, що передача товару оформлюється
підписанням відповідної накладної, при цьому, датою поставки вважається дата,
зазначена у накладній. Приймання товару згідно з п.5.4 розділу 5 договору
здійснюється по кількості та якості “покупцем” в момент його отримання від
“постачальника”.

Пунктом
8.3 розділу 8 сторони передбачили в договорі майнову відповідальність “покупця”
у випадку несвоєчасної оплати вартості поставленого товару -пеня в розмірі 0,2
% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення виконання
зобов'язання. В інших випадках, як зазначено в п.8.5 розділу 8 договору, не
передбаченого останнім, відповідальність сторін настає згідно з діючим
законодавством.

На
виконання вищезазначеного договору в період з 14.02.2006р. по 18.05.2006р.
позивач здійснив поставки товару на суму 186 926 грн. 84 коп. (а.с.17-27, т.1);
зокрема, позивачем здійснено поставки товару по накладним:

-
НОМЕР_3 від 19.04.2006р. на суму 24 819 грн. 53 коп.;

-
НОМЕР_4 від 27.04.2006р. на суму 25 006 грн. 75 коп.;

-
НОМЕР_5 від 04.05.2006р. на суму 11 796 грн. 03 коп.;

-
НОМЕР_6 від 11.05.2006р. на суму 25 126 грн. 59 коп.;

-
НОМЕР_7 від 18.05.2006р. на суму 24 988 грн. 02 коп.;

всього
по зазначеним накладним було поставлено товару на суму 111 736 грн. 92 коп.
(а.с.28-32, т.1), що підтверджується підписами та печаткою відповідача в
зазначених накладних.

На виконання умов договору НОМЕР_2,
на який посилався безпосередньо відповідач в цільових призначеннях платежів в
банківських виписках, відповідачем було перераховано 97000 грн. (а.с.33-57,
т.1), що підтверджується виписками установи банку.

Листом від 29.06.2006р. № 7 позивач
звернувся до відповідача з вимогою про оплату 89 926 грн. 84 коп.
заборгованості, яка виникла внаслідок неповної та несвоєчасної оплати вартості
поставленого товару (а.с.58-59, т.1).

Докази направлення вищевказаного листа
містяться в матеріалах справи (а.с.61-63, т.1, а.с.16, т.1).

Докази проведення розрахунків по
вищенаведеним накладним, в межах саме договору НОМЕР_2 на суму 89 926 грн. 84
коп. відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником відповідно до
ст..33 ГПК України судам обох інстанцій.

Відповідно до ч.1 ст.193
Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних
у мовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, що передбачені
цим Кодексом.

Статтями
525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею
530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін)
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання,
строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору
або актів цивільного законодавства.

Частиною
2 ст.712 ЦК України встановлено що до договору поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами
1,2 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо
договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк
оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого
товару.

Частиною
2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Виконання
зобов'язання забезпечується, згідно з ч.1 ст.548 ЦК України, якщо це
встановлено договором або законом, зокрема, неустойкою.

Враховуючи,
що факт невиконання належним чином грошового зобов'язання по оплаті вартості
поставлених товарів “постачальником” (позивачем) мав місце, доведений
вищенаведеними матеріалами справи, то господарський суд дійшов до
обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача 89 926
грн. 84 коп. основного боргу, 2624 грн. 07 коп. суми боргу з урахуванням
індексу інфляції (за липень-вересень 2006 року), 798 грн. 25 коп. -трьох
відсотків річних (за 108 днів, починаючи з 10.07.2006р.), та пені -4523 грн. 44
коп. за прострочення оплати (з урахуванням п.8.3 договору НОМЕР_2, ст.ст.1, 3
Закону України від 22.11.1996р. № 543/ВР “Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань” (за період з 10.07.2006р. по 25.10.2006р.)).

Щодо
посилань скаржника на порушення норм процесуального права, то ці доводи не
приймаються в силу ч.2 ст.104 ГПК України, а факт направлення повторного
клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в суді першої інстанції
лише підтверджує факт належного повідомлення відповідача про час та місце
судового засідання 01.02.2007р., в якому було прийнято оскаржуване  судове рішення. Крім цього, суд апеляційної
інстанції бере до уваги, що відповідач мав право, яким не скористався, щодо
направлення відзиву на позов та доказів на обґрунтування доводів та заперечень
в суд першої інстанції разом з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Щодо
посилань скаржника на не проведення взаємозвірки як в суді першої інстанції,
так і в суді апеляційної інстанції, то ці доводи не приймаються в силу
ст.ст.43, 75, 99 ГПК України, оскільки, якщо витребувані судом документи не
надано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами на основі
доказів, поданих сторонами відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України та
оцінених судом у відповідності до ст..43 ГПК України.

Щодо
посилань скаржника на проведення розрахунків готівкою з менеджером позивача
Середою, то ці доводи не приймаються, оскільки: по-перше, жодним доказом не
підтверджено відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України те, що менеджер Середа,
або громадянин Середа є працівником підприємства позивача та уповноважений
останнім на вчинення певних дій та укладення договорів, проведення розрахунків;
по-друге, із накладних, по яким заявлені вимоги про оплату боргу, не
вбачається, що саме громадянин Середа здійснював поставки або брав участь у
відвантаженні продукції, надані скаржником до апеляційної скарги накладні не
містять будь-яких ознак її приналежності саме до підприємства позивача
(будь-які печатки, штампи, підписи, прізвища, посади працівників відсутні),
оформлення за допомогою комп'ютера цих накладних з визначенням на них в якості
постачальника позивача не є доказом, що саме за цими накладними було
відвантажено продукцію позивачем відповідачу; по-третє, відсутні будь-які
докази, підтверджуючи документально, що саме громадянин Середа, як працівник
позивача, отримував в якості оплати гроші готівкою, за що розписувався в книзі
касових операцій.

Доводи
скаржника про те, що розрахунки повинно було здійснено готівкою, тоді як
позивач посилається на розрахунки проведені через банківські установи, не
приймаються, оскільки цим скаржник лише підтверджує, що всупереч умовам
договору не вносив грошові кошти до каси позивача за прибутковими касовими
ордерами, але сплачував заборгованість з посиланням га оплату боргу по договору
НОМЕР_2.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 01.02.2007р. по справі № 34/442-06 -залишити без
змін; а апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1, м.Кривий Ріг -залишити без задоволення.

Головуючий
О.М. Виноградник

Судді
О.В. Джихур

О.М.Лисенко