ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.

№ 2-1883/03

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),

Вовка І.В.

Гончарука
П.А.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду  Чернівецької області
від 18 червня  2004 року  у справі № 2-1883/03(22а-412-2004) за позовом
ОСОБА_1до колективного виробничо -комерційного підприємства
“Чернівціенергопостач”  про
стягнення  вартості  частини майна підприємства та дивідендів, -

Встановив:

У травні 2003 року  ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського
районного суду м. Чернівці  з позовом до
колективного виробничо -комерційного підприємства “Чернівціенергопостач” ( далі
- підприємство),    з урахуванням
уточнених позовних вимог, про
виплату   вартості частини майна
підприємства та дивідендів у зв'язку з
виходом зі складу   засновників.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 15 грудня  2003
року  у позові про  виплату
вартості частини майна підприємства у зв'язку з  виходом зі складу   засновників відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 8 квітня
2004 року  відмовлено  у
стягненні   дивідендів.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області від 18 червня
2004 року  рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 15 грудня
2003 року    та додаткове рішення
Шевченківського районного суду м. Чернівці від 8 квітня  2004 року
залишено без змін.

У касаційній  скарзі
позивач просить  скасувати  прийняті
у справі судові рішення, вказуючи на
порушення  судами   норм
матеріального  і процесуального
права та прийняти нове рішення  про
задоволення позову.

Доповідач : Гончарук П.А.

Клопотання  співзасновника  відповідача Чобана І.А. про відкладення  розгляду справи відхилено за відсутністю
підстав для його задоволення.

Заслухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що
касаційна скарга  підлягає  частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами попередніх інстанцій,
позивач  з 1999 року   був
одним із засновників відповідача і його частка   в статутному
фонді,  згідно установчого  договору,
на час виходу зі складу
засновників становила  15 %.

Предметом спору у даній справі  є вимоги
позивача щодо стягнення вартості
частини майна пропорційного його частці у статутному фонді  підприємства та дивідендів.

Відмовляючи в позові,  суд першої інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, посилався на те, що
позивач не вніс  вклад у статутний
фонд підприємства,  а тому не набув права
на отримання   вартості частини
майна  підприємства та  невиплачених дивідендів.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

Підприємство згідно установчих
документів утворено фізичними особами, є юридичною особою, діяльність  якого регламентується  ЗУ “Про
підприємства в Україні”, “Про підприємництво”, “ Про власність”,  іншим чинним законодавствам, Статутом  Підприємства та установчим договором.

Відповідно до ст. 23 Закону України
“Про власність”, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у власності
колективного підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також інше
майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до пункту  4.2
статуту підприємства засновникам належить право  спільної ( часткової )  власності
на майно, що створене підприємством.

Статтею  115  ЦК
України, закріплене право учасників спільної часткової власності  на виділ їхніх часток із спільного майна.

Пунктами 9.3, 9.5 установчого
договору визначено, що   при виході    засновника
з підприємства   йому
сплачується   вартість  частини майна   пропорційно його частці  у статутному фонді та  частина прибутку, одержана підприємством до
моменту його виходу. Виплата  частки  у майні підприємства  проводиться у десяти денний строк після
затвердження звіту  за квартал, в
якому  вирішено питання про вихід  (виключення) засновника.

Установчими документами відповідача
не передбачені наслідки у вигляді позбавлення права  на отримання
вартості  частини майна  пропорційно його частці у статутному фонді, у
разі не внесення засновником внесків до статутного фонду.

Висновки  попередніх судових інстанцій грунтуються без
врахування наведених норм права  та
статутних документів відповідача.

З огляду на викладене, прийняті у
справі судові рішення не можна визнати законними, обґрунтованими, такими, що
відповідають нормам матеріального і процесуального   права,
фактичним   обставинам   та
наявним

матеріалам справи, а тому вони
підлягають скасуванню, з направленням справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду
слід урахувати наведене, встановити фактичні обставини справи, з'ясувати дійсні
права та обов'язки сторін,  і в
залежності від вставленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 15 грудня  2003
року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 8 квітня  2004 року
та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду  Чернівецької області від 18 червня  2004 року у справі № 2-1883/03(22а-412-2004)
-  скасувати, а справу направити на новий
розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді
Вовк І.В.

Гончарук П.А.