ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007 р.
№ 9/32-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Мачульського Г.М.

за участю представників сторін

позивача

відповідача

Комар А.Ю., дов. від 25.12.2006 року за №220/445/д

Кайнар В.Ф., дов. від15.01.2007 року
Сафронов М.А., дов. від 01.01.2007 року

розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційне
подання
Заступника військового прокурора Центрального регіону України

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду

від
23.04.2007 року

у справі
№  9/32-07

господарського суду
Сумської області

за позовом
Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до
Шосткінського казенного заводу "Імпульс"

про
стягнення 178791,72 грн.

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до господарського суду Сумської області з позовом в інтересах держави особі Міністерства оборони України про стягнення з Шосткінського казенного заводу "Імпульс" штрафу у розмірі 178791, 72 грн. за неналежне

Доповідач: Гоголь Т.Г.

виконання умов договору № 252/6/5-06, укладеного між Міністерством оборони України та Шосткінським казенним заводом "Імпульс" 11.04.2006 року на виконання робіт з комплексної утилізації звичайних видів боєприпасів, непридатних для подальшого використання і зберігання.

Господарський суд Сумської області рішенням від 23.02.2007 року (суддя - Лущик М.С.) в задоволенні позовних вимог відмовив з посиланням на те, що утилізацію мін ТМ-52, ТМ-62-Д, ТМ-62ПЗ передбачалось здійснювати у відповідності до вимог, встановлених технологічним процесом інв.№1375-Т, який стосувався здійснення утилізації методом розбирання (розснарядження) боєприпасів, споряджених тротилом; Замовником безпідставно передавались на утилізацію міни ТМ споряджені гексогеновою сумішшю (ТГА) та морською сумішшю (МС), що підтверджується формулярами військової частини А0543; позивачем та прокурором не доведено факту, що зміна способу виконання робіт за договором є саме підтвердженням факту їх неякісного виконання.

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 23.04.2007 року (судді Могилєвкін Ю.О., Пушай В.І., Плужник О.В.) рішення господарського суду Сумської області залишив без змін, з тих самих підстав.

З касаційним поданням до Вищого господарського суду України звернувся Заступника військового прокурора Центрального регіону України, який не погоджується з ухваленими у справі судовими актами, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 23.02.2007 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2007 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Увалені судові акти прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 526, 857 Цивільного кодексу України, статей 188, 193 Господарського кодексу України, статті Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статті 10 Закону України "Про оборону" статей 42, 43, 43 Господарського процесуального кодексу України. Прокурор вказує, що судами безпідставно не прийнято до уваги той факт, що під час виконання договору відповідачем допущене порушення пунктів 3.1, 3.6, 7.3 договору та в односторонньому порядку без погодження з позивачем технологію утилізації мін типу ТМ, замість затвердженого замовником методу розбирання відповідач без згоди позивача застосував метод підриву, що призвело до порушень встановленого законом порядку виконання зобов'язань та збитків у розмірі втраченого металобрухту.

У відзиві на касаційне подання Шосткінський казенний завод "Імпульс" просить прийняті у справі рішення та постанову залишити без змін як законні та обґрунтовані, а касаційне подання –без задоволення як безпідставне.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет повноти їх встановлення в рішеннях судів попередніх інстанцій, правильності застосування норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 11.04.2006 року між Міністерством оборони України (Замовник) та Шосткінським казенним заводом "Імпульс" (Виконавець) укладений договір № 251/6/5-06 ЗФ на виконання робіт з комплексної утилізації звичайних видів боєприпасів, непридатних для подальшого використання і зберігання, за умовами якого Виконавець зобов'язався у відповідності до вимог технологічного процесу (методом розбирання), визначеного Додатком №5 до договору, з дотриманням вимог безпеки (п.2.2.4), виконати роботи з комплексної утилізації боєприпасів, номенклатура та обсяги яких наведені у додатку №1 до договору. При цьому продукти утилізації, а саме: брухт чорних та кольорових металів, порох піроксиліновий повинні бути приведені Виконавцем до вимог відповідних ГОСТів та ДСТУ. Загальна вартість робіт за договором становить 1229956,00 грн. Пунктом 4.9 договору встановлено, що розрахунки за виконані роботи проводяться, у тому числі, на підставі акта про виконані роботи та посвідчення представництва Замовника №152 про виконані роботи. За порушення умов зобов'язання щодо якості робіт пунктом 5 договору передбачено стягнення з Виконавця штраф у розмірі 20 відсотків вартості робіт. В процесі виконання згаданих робіт завод - Виконавець відступив від встановленого договором технологічного процесу та виконав роботи з утилізації частини боєприпасів у відповідності до вимог, встановлених технологічним процесом інв.№1375-Т, тобто шляхом підриву. 29.06.2006 року сторонами був підписаний акт №1 про виконані роботи за договором № 251/6/5-06 ЗФ без застережень. Акт №2 від 29.11.2006 року підписаний з умовою, що Виконавець компенсує Замовнику вартість втраченого внаслідок порушення технології утилізації боєприпасів металобрухту. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що передані на утилізацію міни ТМ споряджені вибуховими речовинами типу МС та ТГА (а не піроксиліновим порохом як –то передбачено договором), тому виконати роботи з утилізації цих боєприпасів методом розбирання не було можливості, оскільки такий метод не відповідає вимогам безпеки, що, також, передбачено умовами договору. Зміни технологічного процесу утилізації відповідають вимогам пункту 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2006 року №812 "Про затвердження Порядку утилізації ракет, боєприпасів і вибухових речовин". Крім того, начальник військового представництва ПЗ -152, на яке згідно з умовами договору, покладено контроль за виконанням робіт, з групою спеціалістів заводу проконтролював процес підриву мін, що підтверджується відповідним посвідченням про відрядження.

Відповідно до статті  193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 526, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 цього ж Кодексу встановлено, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (зокрема, зміна умов зобов'язання).

Разом з тим, за правилами статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Аналогічні приписи містить і частина 2 статті 218 Господарського кодексу України, якою встановлені підстави господарсько-правової відповідальності.

Із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що завод - Виконавець вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання свого зобов'язання за договором щодо проведення робіт з утилізації боєприпасів, а саме: повідомив Замовника про необхідність зміни технологічного процесу робіт через те що, останнім на утилізацію (в порушення умов договору) передані боєприпаси з іншою вибуховою речовиною, запропонував та узгодив з Замовником відшкодування вартості металобрухту, втраченого внаслідок зміни технології утилізації.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги скаржник посилається на те, що відповідач виконав роботи за договором з неналежною якістю, а відтак за порушення цього зобов'язання підлягає стягнення з виконавця штраф у розмірі 20 % вартості робіт як –то передбачено умовами договору.

За визначенням, наведеним в Методиці з організації державного нагляду за системою управління якістю експлуатації ядерних установок затв. Наказом Державного комітету ядерного регулювання від 30.06.2004 року №113, якість –це ступінь, до якого сукупність власних характеристик задовольняє вимоги, тобто здатність задовольнити встановлені й передбачені договором потреби.

Із встановлених обставин справи вбачається, що метою робіт за договором було задоволення потреби в безпечній утилізації боєприпасів, що і було виконано заводом.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає, що фактичні обставини справи встановлено господарськими судами попередніх інстанцій на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, тому у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Сумської області від 23.02.2007 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2007 року у справі  № 9/32-07 залишити без змін.

Касаційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України  залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Т. Добролюбова

Судді                                                                                           Т. Гоголь

Г. Мачульський