СУД
РІШЕННЯ

"12" червня 2007 р.

Справа №  4/149

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №
4/149

за позовом: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: приватного
підприємства "Вектор-Агрокомплект", м. Кіровоград

про стягнення 46 863,60 грн.
заборгованості та штрафу

Представники сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - Депутатов В.В. ,
довіреність № 145/03-07  від 22.03.07;

Фізичною особою - суб'єктом  підприємницької діяльності ОСОБА_1 подано
позов до приватного підприємства
"Вектор-Агрокомплект" про стягнення 46 863,60 грн. заборгованості
та штрафу за  не проведення оплати  поставленого
товару. Згідно до  договору  про спільну діяльність  від 12.07.2006 року   суб'єкт
підприємницької  діяльності -
фізична особа   ОСОБА_1 та   суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа   ОСОБА_2 визначили
свої  права та  обов'язки при здійсненні   спільного проведення   оптово-роздрібної  торгівлі
товарами продовольчої групи,
господарський  суд вважає за
необхідне  визнати   в
якості  документів, що   виходять від позивача  підписані
ОСОБА_2  документи, які долучені
до матеріалів справи, зокрема
договір  про надання  юридичних послуг  від 25.04.2007 року (а.с.15-16),
довіреність  на  участь в
розгляді справи судом  на  ім'я
ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідач  заперечив
позовні  вимоги  повністю, вважає за необхідне  відмовити в
позові повністю, оскільки
позивачем не виконано умови
укладеного  договору  і фактично не настав  строк проведення оплати за   частково поставлений  товар.

В судовому  засіданні
30.05.2007 року  оголошено перерву
до
12.06.2007 року.

Розглянувши наявні матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.173, ч.1
ст.193 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських
зобов'язань. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Правовідносини  між учасниками спору виникли на підставі  укладеного 06.02.2007 року  договору
поставки товару НОМЕР_1 ( в подальшому
договір), згідно до п.2.2 якого
позивач   за  видатковою накладною НОМЕР_2  07.02.2007 року  згідно
довіреності  відповідача  НОМЕР_3 від 07.02.2007 року   через повноважного  представника
ОСОБА_4 передав  відповідачу   партію товару  на суму
36363 грн. 60 коп., а  відповідач
прийняв  вказаний товар та
розпорядився  ним на свій  розсуд. Порушуючи  умови
п 6.2 договору  відповідач  не провів
оплату  за  отриманий товар протягом одного  банківського дня  з моменту
отримання товару.

Пунктом  2.2 договору
передбачалась  загальна  кількість товару за цим договором 5 тонн, а
п.5.2 договору   загальна сума
договору  становила  105 000 грн.

За умовами  п.4.1 та п.4.2 договору   товар поставляється  автотранспортом постачальника на склад
покупця  протягом трьох календарних днів
з моменту  підписання  даного договору (для   даного договору  діють положення  міжнародних
правил Інкотермс в  редакції 2000
року) адресою поставки визначено м.Кіровоград.
Господарським  судом
приймається  до уваги, що  частиною 2, 3 статті 180 Господарського  кодексу України визначено господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто  згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними
є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а
також  умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода. При
укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Одержання відповідного товару
підтверджується також підписом та відтиском печатки відповідача на видатковій
накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від
16.05.1996р. є належним доказом підтвердження отримання товару.

Відповідач в строк визначений п.
6.2 договору  08.02.2007 року  за отриманий товар не розрахувався.

Згідно статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

У відповідності до статті 526
Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього кодексу,  інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв  ділового обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться.

Таким  чином
між  сторонами  виникли
правовідносини, що
підпадають  під  дію
глави  54  Цивільного
кодексу  України. Так, згідно  ст.712 Цивільного  кодексу України  за
договором  поставки  продавець (постачальник),  який
здійснює  підприємницьку  діяльність зобов'язується  передати у
встановлений  строк (строки)  товар
у  власність  покупця для
використання  його  у підприємницькій  діяльності
або в  інших  цілях, не
пов'язаних  з особистим,  сімейним
або  іншим подібним
використанням,  а  покупець
зобов'язується  прийняти  товар
і  сплатити  за
нього  певну  грошову
суму.  До договору  поставки
застосовуються  загальні  положення
про  купівлю-продаж,  якщо
інше  не встановлено  договором,
законом  або не випливає  з
характеру  відносин  сторін.

За приписом  ст. 670
Цивільного  кодексу  України
якщо  продавець  передав
покупцеві  меншу  кількість
товару,  ніж  це
встановлено  договором  купівлі-продажу,  покупець
має  право  вимагати передання кількості  товару, якого   не вистачає,
або  відмовитись  від
переданого  товару  та
його  оплати,  якщо він оплачений- вимагати  повернення
сплаченої  за нього  грошової
суми.

Як вбачається  із
матеріалів  справи   відповідач
прийняв  поставлений  позивачем
товар та  не вжив  заходів
для  повернення  товару
позивачу. Висунуті  в судовому
засіданні     позивачу  відповідачем
вимоги  про    поставку
товару  на  загальну
суму в  розмірі 105000 грн. 5 тонн
сиру як  умову  для
проведення  оплати  за
отриманий і  використаний  за
власним  розсудом  товар,
не  відповідають  умовам
договору  щодо  проведення
розрахунків, оскільки  гарантійний
лист НОМЕР_4 від 09.02.2007 року
про     виконання зобов'язань по
проведенню оплати згідно до умов договору поставки відповідач  надав
уже за межами передбаченого  п.6.2
одноденного строку оплати отриманого
07.02.2007 року товару.

Відповідно до ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд вважає, що між сторонами
досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у
відповідності до вимог ст.ст. 11, 639,655,691 ЦК України  підтверджують що це  саме
договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна,
вартість - визначені в накладній (а.с.10).

На користь відносин купівлі-продажу
свідчить і застереження в документах на отримання  товару
про ціну з ПДВ.

Позивач передав майно на  суму
36363 грн. 60 коп., а відповідач прийняв товар, але не розрахувався за
нього, тим самим не виконавши свої зобов'язання.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме
невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення
позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач вимоги позивача  не
визнав,   але  доказів належного виконання зобов'язання суду
не надав. Відповідачем не оспорюється
факт  отримання   товару,
відповідач склав, підписав та направив
для підпису  позивачу  акт звірки взаєморозрахунків з  якого вбачається  наявність
заборгованості за  відповідачем у  розмірі 36363 грн.60 коп. Спір  фактично виник  через
небажання    відповідача  провести
оплату   отриманого від  позивача
та  використаного  на
власний  розсуд  товару.

Однак, укладений   між сторонами  договір та
норми   діючого  законодавства
не містять підстав для
звільнення   відповідача від  обов'язку
оплатити отриманий  товар.
Посилання  відповідача  на  п.6
ст. 193  Господарського кодексу
України  як  на
підставу для  звільнення його  від
виконання зобов'язання  по
договору  купівлі-продажу  не
базується  на     вимогах
права, оскільки  за  приписом
вказаного  закону  зобов'язана
сторона  має    право
відмовитись від  виконання  зобов'язання у  разі
неналежного  виконання  другою
стороною  обов'язків,  що
є   необхідною  умовою
виконання.  Доказів  того,
що  позивач  не виконав
обов'язків, що є необхідною
умовою  виконання    відповідач
не   надав.                          Документів, що
підтверджують повний розрахунок по договору з позивачем відповідач не
представив. Позивач правомірно просить стягнути наявний основний борг в
розмірі  36363 грн. 60 коп. з відповідача
на підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має бути виконано в натурі.

Натомість, господарським судом   визнаються
необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення  позовні вимоги в частині стягнення суми
штрафу  в
розмірі  10500 грн.
враховуючи  наступне.

Статтею 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що  виконання зобов'язання
може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно
статті 549 ЦК України, є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові
у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Позовні вимоги в частині стягнення
10500 грн.  штрафу  не  є
обґрунтованим та  не підлягають  до
задоволення.

Стягнення  штрафу в
розмірі 10% від суми договору
передбачено  умовами  п.9.2 договору в разі неналежного виконання
взятих на себе  зобов'язань за  договором або односторонньої  відмови від їх виконання. Тобто  обов'язковою
умовою  нарахування та
стягнення  штрафу  є
виконання   однією із сторін  умов
договору в повному обсязі,  однак   позивачем умови  договору
не були виконані в повному обсязі
через  зупинення ним поставки
товару у зв'язку  з відсутністю оплати
за  фактично отриманий  відповідачем товар. Тобто, нарахування   суми в
розмірі  10% від  передбаченої п.5.2 договору   суми
105000 грн. не є обґрунтованим.

Господарський суд вважає за  визначальне
при вирішенні питання  щодо   обґрунтованості  позовних вимог про стягнення  штрафу
наявність  факту   поставки товару  позивачем у
меншій кількості, ніж
встановлена  договором партія  товару в кількості 5 тонн.

Крім того, господарський  суд вважає за
можливе у  відповідності до  ст.83 ГПК України застосувати  своє право при прийнятті судового  рішення
зменшити розмір  штрафу, який
підлягає стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання. В якості
винятковості випадку господарський
суд вважає за необхідне визнати фактичні
обставини справи, які  засвідчують
про  проведену поставку товару в
меншому  розмірі, ніж  передбачено умовами договору та враховуючи,
що неналежне виконання зобов'язання виникло
з вини  обох сторін (принцип
змішаної  відповідальності).

Проаналізувавши стан виконання  умов
договору  сторонами спору,
господарський  суд звертає увагу на ту  обставину, що   відповідачем   не було проведено оплату  за
отриманий  товар  протягом
одного банківського дня, тобто  не
пізніше 08.02.2007 року , тому  позивач,
який  згідно до умов  п.4.1 договору повинен був  провести поставку   5 тонн товару протягом  трьох
календарних днів, тобто  не
пізніше  09.02.2007 року,
обґрунтовано   зупинив  передачу решти  передбаченого договором  товару
до повної оплати всього раніше переданого товару  згідно до положень ч.5 ст. 692  Цивільного кодексу України.

За приписом  ст.538 ЦК України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. У разі
невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності
очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений
строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право
зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або
в повному обсязі.

В силу ст.613 ЦК України, кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання
або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого
обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг
виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час
прострочення кредитора.

Отже за всіма видами зобов'язань
боржнику надається право відстрочення виконання на час прострочення кредитора.
Після припинення прострочення кредитора боржник втрачає право на відстрочення
виконання, а тому в подальшому несе відповідальність за належне виконання
зобов'язання на загальних підставах.

Господарським  судом
достеменно встановлено, що позивач не пропонував  відповідачу
отримати недопоставлений  товар,
оскільки  через невиконання  відповідачем
08.02.2007 року свого
зобов'язання  по оплаті  отриманого
07.02.2007 року товару   позивач  прийняв
рішення  у  відповідності до  положень
ст. ст. 538, 692  ЦК України
про  зупинення передачі  решти товару до проведення  оплати.

В силу названих статей, дії
позивача  не    виключають
кваліфікацію поведінки відповідача як порушення зобов'язання, оскільки   за умовами договору відповідач несе
обов'язок з оплати  отриманого
товару  протягом одного  банківського
дня, та  вже 08.02.2007 року  цей обов'язок,  враховуючи умови пункту 6.2 договору, набув
характеру боргу, а кореспондуюче цьому обов'язку право позивача  набуло характер  вимоги.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, покладаються на
відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 546,
549, 651, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 188 Господарського
кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з приватного
підприємства
"Вектор-Агрокомплект", м. Кіровоград     пр. Правди, 8 корп.1 р/р 3801 в
АКБ "ТАС - Комерцбанк", МФО 383101, код 34448592 заборгованість  за отриманий товар в  розмірі
36363 грн. 60 коп., суму сплаченого державного мита в розмірі  363 грн. 64 коп. та   витрати на інформаційно- технічне
забезпечення судового процесу в
розмірі  91 грн. 56 коп. на
користь   фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 р/р НОМЕР_5 в АКІБ "УкрСиббанк", м. Харків, МФО 351005, код
НОМЕР_6.

Наказ видати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленого законом
порядку.

Суддя