ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 18/466

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Український енергетичний реєстр", м. Київ,

на рішення господарського суду міста Києва від 13.12.2006

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2007

зі справи № 18/466

за позовом відкритого акціонерного товариства банку "Біг енергія" (далі –Банк), м. Київ,

до відкритого акціонерного товариства "Український енергетичний реєстр" (далі –Товариство)

про стягнення 7 924,96 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Донченко Т.Г.,

відповідача –Кузьменко С.О., Кундас Н.А.,

ВСТАНОВИВ:

Банк звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства збитків у сумі 7 924,96 грн.

Рішенням названого суду від 13.12.2006 (суддя Мандриченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 (колегія суддів у складі: Сотніков С.В. - головуючий, судді Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.), позов задоволено частково: з Товариства стягнуто 6 154,61 грн. збитків; у іншій частині позову відмовлено.

Прийняті судові рішення мотивовано встановленням факту заподіяння відповідачем внаслідок неналежного виконання договірних зобов’язань позивачеві збитків у сумі 6 154,61 грн.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального права та прийняте нове рішення про відмову в позові.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

-          01.10.1997 акціонерним банком "Зевс", правонаступником якого є Банк, і Товариством укладено договір про надання послуг з ведення реєстру власників цінних паперів № 01-10-97-РЕ/92, відповідно до умов якого Товариство як реєстратор зобов'язалося надавати комплекс послуг з забезпечення обліку та обслуговування обігу цінних паперів Банку;

- Банк листом від 14.07.2006 № 1787/07-09 звертався до Товариства з проханням надати запит до відкритого акціонерного товариства "Міжрегіональний фондовий союз" про власників простих іменних акцій Банку та сформувати їх реєстр за станом на 21.07.2006 і надати його уповноваженій особі Банку (а.с. 39);

- 14.07.2006 Банк також звертався до Товариства з запитом на складання реєстру власників простих іменних акцій Банку за станом на 21.07.2006 (а.с. 40);

- Товариство всупереч умовам названого договору позивачеві необхідних відомостей не надало, що призвело до заподіяння Банку збитків у сумі 6 154,61 грн. (у вигляді витрат на організацію проведення загальних зборів акціонерів, які не відбулися), що підтверджується актами виконаних робіт, рахунками-фактурами та платіжними дорученнями (а.с. 41-48, 50-52, 54-56, 58-60, 62);

- відповідач ненадання необхідних відомостей пояснив наявністю ухвали Комсомольського районного суду міста Херсона від 07.12.2005 та ухвали господарського суду міста Києва від 20.07.2006 зі справи № 2/370 щодо заборони вчинення певних дій;

- ухвалу Комсомольського районного суду міста Херсона від 07.12.2005 скасовано ухвалою Комсомольського районного суду міста Херсона від 16.02.2006 (а.с. 94, 97, 102);

- ухвалу  господарського  суду  міста  Києва  від 20.07.2006  зі справи № 2/370 (виконавче провадження з якої відкрито 21.07.2006) скасовано ухвалою господарського суду міста Києва від 02.08.2006 (а.с. 104-106, 125-126, 128).

Причиною виникнення спору зі справи є питання щодо наявності правових підстав для відшкодування Товариством збитків Банку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" (далі –Закон) діяльність щодо ведення реєстру власників іменних цінних паперів здійснює емітент або реєстратор. Якщо кількість власників іменних цінних паперів емітента перевищує кількість, визначену Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку як максимальну для організації самостійного ведення реєстру емітентом, емітент зобов'язаний доручити ведення реєстру реєстратору шляхом укладення відповідного договору.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про порядок ведення реєстрів власників іменних цінних паперів (далі –Положення), затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 26.05.1998 № 60, основною функцією, яку здійснює реєстроутримувач, є зокрема, ведення системи реєстру, що включає, зокрема, складання реєстрів власників іменних цінних паперів на дату обліку.

Згідно з пунктом 10.1 Положення реєстроутримувач зобов'язаний, зокрема, надавати емітенту або особам, які мають на це право згідно з чинним законодавством України, реєстри власників іменних цінних паперів в порядку та у терміни, встановлені цим Положенням.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України (далі –ГК України) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

За таких обставин попередні судові інстанції, встановивши факт неправомірного невиконання відповідачем договірних зобов’язань, який перебуває в причинному зв’язку із заподіянням позивачеві 6 154,61 грн.   збитків, за відсутності підстав для звільнення Товариства від відповідальності дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позову в цій частині.

Водночас доводи скаржника, пов’язані з неможливістю виконання ним договірних зобов’язань, не спростовують викладеного та стосуються дослідження й оцінки фактичних обставин справи, тоді як відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти  докази.

Отже, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 13.12.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 зі справи          № 18/466 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Український енергетичний реєстр" - без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов