ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2007 р.

№ 5/60

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Данилової Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Дочірньої компанії “Газ України”
Національної акціонерної компанії
Нафтогаз України”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р.

у справі
№ 5/60

господарського суду
м. Києва

за позовом
Дочірньої компанії “Газ України”
Національної акціонерної компанії
“Нафтогаз України”

до
1) Локомотивного депо “Київ-Пасажирський” Південно-Західної залізниці,
2) Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна                                     залізниця”

про
стягнення 181 988,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Чижевська Р.В., дов. № 36/10 выд 20.02.2007 р.;

відповідача-1:
не з’явились;

відповідача-2:
Тарасова Н.П., дов. № 1779-пю выд 27.06.2007 р.;

В С ТА Н О В И В:

У листопаді 2006 р. Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі –Компанія) звернулась до господарського суду м. Києва з заявою, у якій просила поновити пропущений строк для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання, видати дублікат вказаного наказу та здійснити заміну стягувача –Дочірню компанію “Торговий дім “Газ України” на Компанію.

Вимоги, викладені у заяві, Компанія обґрунтовувала, посилаючись на ст. ст. 25, 115, 116, 119, 120 ГПК України та ст. ст. 5, 18 –21 Закону України “Про виконавче провадження” тим, що рішенням арбітражного суду м. Києва від 30.05.2000 р. у справі № 5/60 задоволено позовні вимоги Дочірньої компанії “Торговий дім “Газ України”, правонаступником якої вона є, та стягнуто з Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” (далі –Залізниця) 136 320,60 грн. основного боргу, 45 667,40 грн. пені та 1 819,88 грн. судових витрат, однак відповідного наказу нею не було отримано. За свідченням Компанії наказ було втрачено в процесі пересилки.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.01.2007 р. (суддя Іванова Л.Б.) заяву Компанії в частині вимог про заміну Дочірньої компанії “Торговий дім “Газ України” на Компанію залишено без розгляду, та відмовлено у задоволенні вказаної заяви в частині вимог про поновлення пропущеного строку для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання та про видачу дублікату вказаного наказу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. (колегія суддів: Зеленін В.О., Рєпіна Л.О., Смірнова Л.Г.) ухвалу господарського суду м. Києва від 30.01.2007 р. залишено без змін.

Щодо залишення без розгляду заяви Компанії в частині вимог про заміну Дочірньої компанії “Торговий дім “Газ України” на Компанію вказані судові акти мотивовані тим, що Компанія без поважних причин не надала витребувані господарським судом матеріали, а саме оригінал свого статуту, необхідний  для вирішення відповідного питання.

Відносно відмови у задоволенні заяви Компанії в частині вимог про поновлення пропущеного строку для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання та про видачу дублікату вказаного наказу зазначені ухвала та постанова мотивовані тим, що Компанія не звернулась до господарського суду з заявою про видачу дублікату відповідного наказу в межах строку, встановленого ГПК України, та не навела поважних причин пропуску строку для пред’явлення зазначеного наказу до виконання.

Компанія звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. і ухвалу господарського суду м. Києва від 30.01.2007 р., поновити пропущений строк для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання та доручити господарському суду м. Києва видати дублікат вказаного наказу. Вимоги, викладені у касаційній скарзі, Компанія обґрунтовує тим, що господарськими судами першої та другої інстанції при прийнятті судових актів, які оскаржуються, було порушено ст. 124 Конституції України, ст. 43 ГПК України.

Залізниця скористалась правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та надіслала до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу Компанії, у якому просить залишити її без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. і ухвалу господарського суду м. Києва від 30.01.2007 р. –без змін. Вимоги, викладені у відзиві, Залізниця обґрунтовує тим, що місцевий та апеляційний господарські суди при прийнятті зазначених ухвали та постанови не порушували норм матеріального та процесуального права.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 14.08.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Кравчука Г.А. – головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Данилової Т.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Компанії не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Чинний на момент винесення арбітражним судом міста Києва рішення від 30.05.2000 р. у справі № 5/60 Арбітражний процесуальний кодекс України надавав право арбітражному суду в разі втрати наказу видавати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред’явлення наказу до виконання (ст. 120). Одночасно ст. 118 названого кодексу визначала трьох місячний строк з дня прийняття рішення для пред’явлення стягувачем наказу до виконання. Виходячи з наведених норм закону строк дії наказу для прид’явлення його до виконання становив з 30.05.2000 р. і тривав до 30.08.2000 р.

Як зазначено вище, Компанія у листопаді 2006 р. звернулась до господарського суду м. Києва з заявою про видачу дублікату наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р., який було видано на підставі рішення арбітражного суду м. Києва від 30.05.2000 р. у справі № 5/60.

Відповідно до частини першої ст. 120 ГПК України, який є чинним на даний час, у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред’явлення наказу до виконання.

Згідно зі ст. 118 ГПК України виданий стягувачеві наказ може бути пред’явлено до виконання не пізніше трьох років з дня прийняття рішення, ухвали, постанови або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки виконання судового рішення або після винесення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред’явлення наказу до виконання. У цей строк не зараховується час, на який виконання судового рішення було зупинено.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що Компанія звернулась до господарського суду м. Києва з заявою про видачу дублікату наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. з значним пропуском процесуального строку, встановленого для відповідного звернення.

При цьому Компанія у своїй заяві просила господарський суд м. Києва поновити пропущений строк для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання.

Частина першої ст. 53 ГПК України передбачає, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

З наведеної норми випливає, що господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за умови, що причина, з якої він був пропущений, є поважною.

Між тим, господарськими судами попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи встановлено, що Компанія не надала жодних доказів поважності причин пропуску строку, встановленого для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність підстав для відновлення Компанії пропущеного строку для пред’явлення наказу арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. до виконання, і, відповідно, для видачі дублікату вказаного наказу.

Твердження Компанії у касаційній скарзі про те, що наказ арбітражного суду м. Києва № 5/60 від 30.05.2000 р. не надходив на її адресу, є безпідставним, оскільки з матеріалів зібраної справи вбачається та господарськими судами першої і другої інстанції встановлено, що на зворотному боці рішення арбітражного суду м. Києва від 30.05.2000 р. у справі № 5/60 міститься відмітка про отримання вказаного наказу представником Дочірньої компанії “Торговий дім “Газ України” за довіреністю Лутюк А.Н. (а. с. 33, зворотній бік).

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. у даній справі ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх її обставин, які мають значення, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Компанії не спростовують висновків апеляційного господарського суду, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 та 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. у справі № 5/60 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          Т.Б. Данилова