СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

17.05.07
Справа№ 5/677-28/109А

11
год 50 хв.

За позовом: Фізичної особи -підприємця  ОСОБА_1,
м. Львів

до відповідача: Державної
податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова, м. Львів

про  визнання нечинними податкових повідомлень
-рішень ДПІ у Залізничному районі м. Львова від ІНФОРМАЦІЯ_1

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м.Львів, вул.Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2. -представник

Від відповідача:
Карпин Я.С. -  головний державний
податковий інспектор

Позов заявлено Фізичною особою
-підприємцем  ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про  визнання нечинними податкових повідомлень
-рішень ДПІ у Залізничному районі м. Львова від ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою суду від 20.03.2007 року
відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до судового
розгляду на  19.04.2007 року. Ухвалою
суду від 19.04.2007 року в судовому засіданні оголошено перерву до  17.05.2007 року.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, наведених у по зовній заяві, позивач просить визнати
нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова
від ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що  виручка від реалізації товарів(робіт,
послуг), отримана позивачем протягом 1-3 кварталів 2005 року у сумі 654511 грн,
оподаткована  із застосуванням  спрощеної
системи оподаткування  обліку та
звітності,  не включається  до загальної суми   від здійснення  операцій з поставки товарів (послуг) при
визначенні  обов”язку  реєстрації
підприємця  платником податку на
додану вартість. Загальна сума від здійснення операцій з поставки
товарів(послуг), отримана позивачем за час перебування на загальній системі
оподаткування обліку та звітності, тобто починаючи з 4 кварталу 2005 року
склала 296642,70 грн, таким чином на позивача не поширюється дія п.п 2.3.1
п.2.3 ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від
03.04.1997 року, відповідно він не підлягає обов'язковій реєстрації як платник
ПДВ. Оскільки у позивача не виникало обов'язку реєстрації платником ПДВ, то до
нього не можуть бути застосовані норми Закону України „Про податок на додану
вартість”.

Представник відповідача проти
позову заперечив з підстав, наведених у поданому суду поясненні на позовну
заяву, просить відмовити у задоволенні позових вимог, в обґрунтування своїх
заперечень відповідач зазначає наступне. СПД ФО ОСОБА_1. протягом 1-3 кварталів
2005 року здійснював роздрібну торгівлю продовольчими товарами, і перебував на
спрощеній системі оподаткування (єдиний податок). Відповідно до вимог п.6 Указу
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва”від 3 липня 1998 року № 727/98(із змінами)  СПД ФО ОСОБА_1. не реєструвався платником
ПДВ, не нараховував і не сплачував до бюджету ПДВ. Валовий дохід за 1-3
квартали 2005 року від здійснення підприємницької діяльності  склав
645511 грн,  що підтверджено  звітом
самого СПД ФО ОСОБА_1. за 3 квартал 2005 року  від ІНФОРМАЦІЯ_12, декларацією про
доходи  за 2005 рік від ІНФОРМАЦІЯ_11,
книгою  обліку  доходів і витрат. Починаючи з 4 кварталу 2005
року СПД ФО ОСОБА_1. перейшов на загальну систему оподаткування, обліку та
звітності. Відповідно до п.п 2.3.1 п.2.3 ст. 2 Закону України „Про податок на
додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997 року, особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник ПДВ у разі, коли
загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців  позивача
сукупно  перевищує 300000 гривень. Згідно
п.п 9.3, 9.4 ст. 9 зазначеного Закону, особи, які підпадають під визначення
пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник
податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма
заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим
органом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки,
несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування. Оскільки валовий дохід  позивача за
3-й квартал 2005 року перевищив суму 300000 грн, то СПД ФО ОСОБА_1.
зобов”язаний був зареєструватися як платник податку на додану вартість, і
починаючи із  01.10.2005 року  повинен був нараховувати і сплачувати  податок на
додану вартість. Проте позивач заяву про
реєстрацію як платника податку на додану вартість до ДПІ у Залізничному
районі м. Львова не подав. Таким чином, позивач починаючи з 01.10.2005 року до
31.12.2005 року несе обов”язки з нарахування та сплати податку на додану
вартість, а також відповідальність за його ненарахування  або несплату
на рівні  особи,  зареєстрованої як платник податку на додану
вартість, без права виписки  податкової
накладної  та нарахування  податкового кредиту. Згідно даних перевірки,
валовий дохід  позивача в період  з 01.10.2005 року  до 31.12.2005 року, на який  нараховується
податок на додану вартість, склав 296642,70 грн, сума ПДВ 20% складає
59328,54 грн. Штрафні санкції застосовані у повній відповідності до п.п 17.1.1
та п.п.17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України „Про
порядок  погашення  зобов'язань
платників   податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ.

В судовому засіданні було досліджено
письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акт перевірки, податкові
повідомлення-рішення, рішення про результати розгляду первинної та повторних
скарг, звіти,  декларація та інші наявні
в матеріалах справи письмові докази).

Відповідно до п.6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005
року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які
мають значення для справи, суд встановив наступне.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова
проведено документальну перевірку дотримання вимог законодавства про
оподаткування  приватного підприємця  ОСОБА_1 за період з 02.06.2003 року по
31.12.2005 року. За результатами перевірки складено Акт перевірки від 16.05.2006
року. Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п.п
3.1.1 п. 3.1 ст. 3,  п. 9.3, п. 9.4  ст. 9, п.п „а” п. 10.1, п. 10.2 Закону
України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997 року, в
результаті чого підприємцю донараховано
податок на додану вартість в розмірі 20 % (в сумі 59328,54 грн)  від валового доходу, отриманого ним  в період
з 01.10.2005 року по  31.12.2005
року.

На підставі зазначеного Акту
перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийнято податкове повідомлення
-рішення від ІНФОРМАЦІЯ_2, яким позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 59328,54 грн
-основного платежу, та 29664,27 грн -штрафних(фінансових) санкцій, усього 88992,81
грн.

Дане
податкове повідомлення -рішення оскаржувалося позивачем в
адміністративному порядку.

Рішенням ДПА у Львівській області
ІНФОРМАЦІЯ_3 про результати розгляду повторної скарги, було скасовано податкове
повідомлення -рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова від ІНФОРМАЦІЯ_2 в
частині 29664,27 грн застосованих штрафних санкцій з посиланням на п.п. 17.1.3
п.17.1 ст.17 Закону України „Про
порядок  погашення  зобов'язань
платників   податків  перед
бюджетами  та державними цільовими
фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, а в іншій частині вказане податкове
повідомлення-рішення залишено без змін. Також було застосовано 510 грн штрафних
санкцій відповідно до п.п. 17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України „Про  порядок
погашення  зобов'язань   платників
податків  перед  бюджетами
та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, та
29664,27 грн штрафних санкцій відповідно до п.п. 17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону
України „Про  порядок  погашення
зобов'язань   платників   податків
перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від
21.12.2000 року № 2181-ІІІ.

У зв'язку з цим ДПІ у Залізничному
районі м. Львова у відповідності до п. 6.5, 6.6 Закону України “Про порядок
погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ приймає наступні податкові
повідомлення-рішення:

- від ІНФОРМАЦІЯ_4, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
у розмірі 0 грн -основного платежу, та 510 грн -штрафних(фінансових) санкцій,
усього 510 грн;

- від ІНФОРМАЦІЯ_5, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
у розмірі 0 грн - основного платежу, та 29664,27 грн - штрафних(фінансових)
санкцій, усього 29664,27 грн;

- від ІНФОРМАЦІЯ_6, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
у розмірі 59328,54 грн -основного платежу, та 0 грн -штрафних(фінансових)
санкцій, усього 59328,54 грн.

Рішенням ДПА України від ІНФОРМАЦІЯ_7
про результати розгляду повторної скарги відмовлено в задоволенні скарги
позивача, у зв'язку із чим  ДПІ у
Залізничному районі м. Львова, з метою доведення до платника податків
граничного строку сплати податкового зобов'язання, зазначеного в раніше
надісланому податковому повідомленні, приймає наступні податкові
повідомлення-рішення:

- від ІНФОРМАЦІЯ_8, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
у розмірі 0 грн - основного платежу, та 510 грн -штрафних(фінансових) санкцій,
усього 510 грн;

- відІНФОРМАЦІЯ_9, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
у розмірі 0 грн -основного платежу, та 29664,27 грн - штрафних(фінансових)
санкцій, усього 29664,27 грн;

- від ІНФОРМАЦІЯ_10, яким позивачу
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на додану вартість
у розмірі 59328,54 грн -основного платежу, та 0 грн -штрафних(фінансових)
санкцій, усього 59328,54 грн.

При прийнятті постанови суд
виходив з наступного.

Як вбачається  із матеріалів справи, підприємець ОСОБА_1.
протягом  1-3 кварталів 2005 року
здійснював  роздрібну  торгівлю
продовольчими товарами, перебуваючи
на спрощеній  системі
оподаткування  (єдиний податок). Згідно
ст. 6 Указу Президента  України „Про
спрощену систему оподаткування , обліку
та звітності  суб”єктів малого
підприємництва” №727/98 від 03.07.1998 року (із змінами і доповненнями),
суб”єкт малого підприємництва, який сплачує
єдиний податок , не є платником податку на додану вартість, крім
випадку, коли юридична особа  обрала  спосіб
оподаткування  доходів за  єдиним податком  за ставкою 6 відсотків.

Відповідно до вимог вищезазначеної
норми позивач не реєструвався як платник ПДВ, не нараховував і не сплачував до
бюджету ПДВ.

Валовий дохід позивача за 1-3
квартали 2005 року від здійснення підприємницької діяльності  склав
645511 грн, що підтверджено
звітами суб'єкта малого підприємництва-фізичної особи-платника єдиного
податку за 3 квартал 2005 року  від
ІНФОРМАЦІЯ_12, декларацією про доходи  за
2005 рік від ІНФОРМАЦІЯ_11. Так, згідно звіту за 2 квартал 2005 року від
ІНФОРМАЦІЯ_13 року обсяг виручки за 2 квартал 2005 року(наростаючим підсумком в
календарному році) склав 437565 грн, згідно звіту за 3 квартал 2005 року від
ІНФОРМАЦІЯ_12 обсяг виручки за 3 квартал 2005 року(наростаючим підсумком в
календарному році) склав 645511 грн.

Відповідно до п. 1 Указу Президента
України „Про спрощену систему
оподаткування , обліку  та звітності  суб”єктів малого підприємництва”(із змінами і
доповненнями), спрощена система оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах
з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб
та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік
не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно, починаючи з 4-го
кварталу 2005 року  позивач перейшов
на  загальну систему оподаткування,
обліку та звітності, про що повідомив ДПІ у Залізничному районі м.Львова своєю
заявою. При цьому платником ПДВ не реєструвався.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону
України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997 року(із
змінами та доповненнями, в редакції, чинній станом на час існування описаних в
акті правовідносин),  платником податку
є  будь-яка особа, яка: а) здійснює або
планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм
добровільним рішенням як платник цього податку; б) підлягає обов'язковій
реєстрації як платник цього податку; в) імпортує товари (супутні послуги) в
обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті.

А відповідно до п.п. 2.3.1 п.2.3
ст.2 зазначеного Закону, особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ
у разі, коли  загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок
зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців  позивача сукупно  перевищує 300000 гривень(без урахування
податку на додану вартість). Згідно із п.п 9.3, 9.4 ст. 9 зазначеного
Закону,  особи, які підпадають під
визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як
платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем
проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Особа, що не надсилає таку заяву, несе
відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Згідно п. „а”  п. 10.1 ст. 10 вищезгаданого Закону,
відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до
бюджету, є платники податку, визначені у статті 2 цього Закону. Згідно  п. 10.2 ст. 10 Закону, платники податку,
визначені у підпунктах "а", "в", "г",
"д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності
та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його
внесення до бюджету відповідно до закону. Особа, яка згідно з вимогами пункту
2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не
здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку,
а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи,
зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та
нарахування податкового кредиту.

Оскільки валовий дохід  позивача за
3-й квартал 2005 року перевищив суму 300000 грн, то позивач зобов”язаний
був зареєструвати як платник податку на додану вартість, і починаючи із
01.10.2005 року  повинен був нараховувати
і сплачувати  податок на  додану вартість. Проте, позивач  заяву про
реєстрацію як платника податку на додану вартість до ДПІ у Залізничному
районі м. Львова не подав.

Таким чином, позивач починаючи з
01.10.2005 року до 31.12.2005 року несе обов”язки з нарахування та сплати  податку на додану вартість, а також
відповідальність за його ненарахування
або несплату  на рівні  особи,
зареєстрованої як платник податку на додану вартість, без права виписки  податкової накладної  та нарахування  податкового кредиту.

Згідно даних перевірки, валовий
дохід  позивача в період з 01.10.2005
року  до 31.12.2005 року, на який  нараховується
податок на додану вартість, склав 296642,70 грн.

Згідно із п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3
Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997 року,
об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та
послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому
числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику
(кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Об'єкти оподаткування визначені ст.
3 Закону, за винятком  операцій ,
звільнених від оподаткування , та операцій, до яких застосовується нульова
ставка згідно з  цим Законом, оподатковуються
за ставкою  20% (п. 6.1 ст.6
вищевказаного Закону).

Отже, нарахування податковим
органом позивачу ПДВ  по операціях,
здійснюваних  позивачем в 4 кварталі  2005 року, в розмірі 20 % (59328,54 грн.)  від валового доходу  (296642,70 грн.), отриманого  в період
з 01.10.2005 року  до 31.12.2005
року, є правомірним  і відповідає
вимогам  чинного законодавства України.

Щодо застосування  штрафних (фінансових)санкцій, то слід
зазначити, що відповідно до п.п 17.1.2 п.17.1 ст. 17 Закону України „Про  порядок
погашення  зобов'язань   платників
податків  перед  бюджетами
та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, у разі,
коли контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання
платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, додатково до штрафу, встановленого
підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник податків сплачує штраф у розмірі десяти
відсотків суми податкового зобов'язання за кожний повний або неповний місяць
затримки податкової декларації, але не більше п'ятдесяти відсотків від суми
нарахованого податкового зобов'язання та не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Також, відповідно до п.п 17.1.1 п.17.1 ст. 17
Закону України „Про  порядок  погашення
зобов'язань   платників   податків
перед  бюджетами  та державними цільовими фондами” від
21.12.2000 року № 2181-ІІІ, платник податків, що не подає податкову декларацію
у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її
затримку.

Враховуючи вищенаведені вимоги,
штрафні (фінансові) санкції згідно  п.п
17.1.1 п.17.1 ст. 17 Закону становлять
510,00 грн, та згідно п.п 17.1.2 п.17.1 ст. 17 Закону штрафні (фінансові)
санкції становлять 29664,27 грн, застосування цих санкцій податковим органом
здійснено правомірно.

Необґрунтованим є посилання
позивача на те, що виручка від реалізації, отримана позивачем у 1-3 кварталі
2005 року в сумі 654511 грн, не повинна враховуватися при визначенні загальної
суми отриманої від здійснення операцій з поставки товарів(послуг) при
визначенні обов'язку реєстрації підприємця платником податку на додану
вартість. При цьому суд звертає увагу на те, що
в п.п. 2.3.1 п.2.3 ст.2 зазначеного Закону України “Про податок на
додану вартість”законодавець вживає поняття “загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг)… що підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом”, а згідно з п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 зазначеного Закону операції
позивача за 1-3 кв.2005 року є такими, що підлягають оподаткуванню ПДВ, проте
не оподатковувалися ПДВ в силу положень Указу Президента  України „Про спрощену систему оподаткування ,
обліку  та звітності  суб”єктів малого підприємництва” №727/98 від
03.07.1998 року до досягнення обсягу, передбаченого в пункті 1 Указу.

З огляду на все вищенаведене, суд
дійшов до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог про визнання нечинними податкових повідомлень -рішень ДПІ
у Залізничному районі м. Львова від ІНФОРМАЦІЯ_1 за їх безпідставністю.

Додатково слід відзначити, що
податкове повідомлення-рішення  ДПІ у
Залізничному районі м. Львова від ІНФОРМАЦІЯ_2 було частково скасовано Рішенням
ДПА у Львівській області ІНФОРМАЦІЯ_3 про результати розгляду повторної скарги,
а тому в силу приписів п.6.5 ст.6 Закону України “Про порядок погашення
зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ, п.6.3 “Порядку направлення органами державної
податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень
про застосування  штрафних (фінансових)
санкцій”, затвердженого Наказом ДПА України від ІНФОРМАЦІЯ_14, зареєстровано в
Мін'юсті України ІНФОРМАЦІЯ_15 (із змінами і доповненнями) податкове
повідомлення-рішення від ІНФОРМАЦІЯ_2 вважається відкликаним, воно не порушує
прав позивача, і тому позовна вимога про визнання нечинним цього податкового
повідомлення-рішення задоволенню не підлягає ще й з цієї підстави.

Судові витрати в розмірі 3 грн 40
коп судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись
п. 2-1, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71, 86, 87, 94,
158, 160, 162, 163, 167  Кодексу
адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами
та доповненнями), господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга
не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено,
то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та
в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у
разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу -
з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя