ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.07                                                                                        Справа №  10/201/07

Суддя

За  позовом: ВАТ “Запоріжжяобленерго”, м. Запоріжжя

До відповідача:  ВАТ “Запорізький абразивний комбінат”, м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору

Суддя       Алейникова Т.Г.

Представники:

від позивача - Піх А.Б. довіреність від 29.09.06 № 180;

від позивача –Матіс  Т.В. довіреність від 29.09.06 № 179;

від відповідача –Яцуренко О.А. довіреність від 25.04.07 № 14/1548;

від відповідача –Зінченко А.П. довіреність від 25.04.07 № 14/1549;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про  визнання недійсним договору на постачання електричної енергії              № 2020 від 01.05.2006року.

Від відповідача надійшов відзив,  в якому він заперечує проти заявлених вимог у повному обсязі та просить суд в задоволенні позову позивачу відмовити (відзив залучено до матеріалів справи), так як вважає що договір на постачання електричної енергії № 2020 від 01.05.2006року був укладений з додержанням вимог законодавства, в ньому містяться всі істотні умови передбачені для такого типу договорів.

Правилами користування електричною енергією, які затверджені Постановою НКРЕ від 31.07.09р. № 28, а саме підпунктами 5.5,5.6,5.7   не встановлена  така   істотна  умова договору  як  балансова належність електроустановок.

Точка продажу електричної енергії сторонами була визначена актами  про розмежування балансової належності електромереж від 01.05.2006р та 01.06.2006року,які є додатками до спірного договору та додаткової угоди.

У зв’язку з тим, що між сторонами існує судовий спір  відносно права власності на енергоустановки, тому  в спірному договору, додатковій угоді до нього і в  вище вказаних актах точка продажу електроенергії, розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності погоджена сторонами тимчасово, до рішення судових спорів.

Позивач подав клопотання про призначення експертизи, яке суд не задовольняє як безпідставне  т.я. згідно ст. 41 ГПК України суд призначає  судову експертизу  для роз’яснення питань , що виникають при вирішенні господарського  спору і потребують спеціальних знань, а  поставлені позивачем питання  є  правовими питаннями і вирішуються  судом.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.05.2006 року між  відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго»та відкритим акціонерним товариством «Запорізький абразивний комбінат»було підписано договір на постачання електричної енергії № 2020.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного Кодексу України (далі ЦКУ) підставою недійсності правочину  є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною 1 ст.203 ЦКУ, яка в свою чергу, встановлює, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На підставі ч.2 ст.11 Закону України «Про електроенергетику»(надалі Закон) органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є Національна комісія регулювання електроенергетики України (надалі НКРЕ)

Згідно з абз.6 ч.1 ст.12 Закону та ч.7 ст.3 Положення  про НКРЕ затвердженої Указом Президента України від 14.03.95р.№ 213/95(далі Положення) НКРЕ розробляє та затверджує правила користування електричною енергією та, на підставі покладених на неї обов’язків , розробляє та затверджує обов’язкові для виконання нормативні акти з питань, які відносяться до її компетенції.

На підставі покладених обов’язків НКРЕ своєю постановою від 31.07.09р.№28 затвердила Правила користування електричною енергією. Згідно з п.1.1 Правил, їх вимоги розповсюджуються  на всіх споживачів електричної енергії і є обов’язковими для них.

Пункти 1.3, 1.5  Правил передбачають, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі  типового договору на постачання електричної енергії і відступати від змісту його сторони не можуть. Такі ж вимоги передбачає і норма 179 Господарського кодексу України.

У пункті 5.4 Правил визначений перелік необхідних документів, що є невід’ємними частинами договору. Як вказує позивач, всупереч підпункту 2 вказаного пункту Правил відповідачем було надано Позивачу акт про розмежування балансової належності  електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін без визначення балансової належності електроустановок та електричних мереж. І таким чином сторони не погодили у встановленому законодавством порядку (п.5.5,5.6 Правил) суттєву умову договору - балансову належність.

В свою чергу, зазначене привело до помилкового визначення точки продажу електричної енергії та невідповідності договору пункту 1.2 Правил. Невідповідність  договору вимогам чинного законодавства полягає в тому, що фактично точка продажу була встановлена не на межі балансової належності, адже остання взагалі не була визначена.

У зв’язку з тим, що точка продажу електричної енергії була встановлена з порушенням чинного законодавства, другим наслідком є невідповідність договору п.п5 п.5 Правил, Порядку визначення класів споживання електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, затверджений постановою НКРЕ від 13 липня 1998 року № 1052 (далі Порядок) в тій частині, що умовами договору повинно бути врегульовано клас напруги споживача та точкою продажу.

На підставі п.3 Порядку  споживачі електричної енергії розподіляються на  два класи. До 1 класа відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії  в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги 27,5 кВ та вище. До другого класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії  в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги  нижче 27,5 кВ.

Клас напруги Відповідача не може бути визначено вірно, адже цьому передувало порушення вимог законодавства: п.1.4 Правил - не визначена межа балансової належності; п.1.2 Правил - неможливість визначення точки продажу електричної енергії; п.3 Порядку - визначення класів напруги споживачів в залежності від напруги в точці продажу.

Вимога ст. 217 ЦКУ про те, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інший його частині і правочину в цілому не може розповсюджуватись  на спірні правовідносини, бо від класу споживача безпосередньо залежить ціна договору, що є істотною умовою договору (ч.3 ст.180 Господарського кодексу України).

Вимоги позивача не підлягають задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності  правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою шостою статті 203 ЦКУ.

Згідно зі ч.1 ст. 203 ЦУК Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам судочинства.

Згідно зі ст.179 Господарського кодексу України спірний договір є господарським договором, укладеним на підставі типового договору.

Згідно з п.2 ст.180 ГКУ господарський договір вважається укладеним, якщо  між сторонами у передбачених законодавством порядку  та формі  досягнуто згоди щодо усіх по  його  істотних умов. Істотними  є  умови, визнані  такими за законом чи необхідні  для договорів даного виду.

Пункт  5 Правил користування електричною енергією затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.09р.№ 28 встановлює порядок  укладення договорів на постачання електричної енергії, а  підпункт 5.2 цього пункту встановлює його  істотні умови, що є обов’язковими  для сторін підчас укладання.

01.05.2006 року  між сторонами був укладений договір на постачання електричної енергії № 2020.

01.06.2006 р. до нього сторонами була укладена додаткова угода. Укладання спірного договору та додаткової угоди до нього , як установлено судом було здійснено з додержанням вимог вищевказаних норм закону та пункту 5 Правил користування електричною енергією затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.09р. №28.

Підпунктами 5.5,5.6,5.7 Правил користування електричною енергією  не встановлена  така   істотна  умова договору  як  балансова належність електроустановок..

В якості додатків до договору та додаткової угоди  сторонами були  складені акти розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін  відповідно від 01.05.2006р. та 01.06.2006р.

У вказаних актах  сторонами була визначена точка продажу електричної енергії, Між сторонами існує судовий спір  відносно права власності на енергоустановки, тому  в спірному договору, додатковій угоді до нього і в  вище вказаних актах точка продажу електроенергії, розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності погоджена сторонами тимчасово, до рішення судових спорів.

Те що сторонами були погоджені згідно з вимогами нормативних  актів точка продажу електроенергії, балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін дало змогу визначити   клас споживача та ціну електроенергії.

Таким чином суд  прийшов до висновку, що дії сторін при укладанні  договору на постачання електричної енергії № 2020 від 01.05.2006 року  відповідають вимогам діючого законодавства. Сторонами повністю додержаний порядок укладення такого виду  договорів,  в ньому містяться всі істотні умови і тому підстав для визнання його недійсним відсутні. За таких обставин, в позовних вимогах Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»до відкритого акціонерного товариства «Запорізький абразивний комбінат» слід відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                      Алейникова Т.Г.