ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Мачульського
Г.М.

суддів:

Волковицької
Н.О.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Олбі-Рос"

на  постанову

Львівського апеляційного
господарського суду

від

28.03.2007р.

у справі  господарського суду

№ 2/235 Чернівецької області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Олбі-Рос"

до

Приватного підприємця ОСОБА_1

про

стягнення 6 499, 07 грн., -

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 18.01.2007р. (суддя Скрипничук І.В.) позов задоволено
частково, постановлено стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю "Олбі-Рос" 4869, 52 грн.
боргу, 76, 42 грн. держмита, 88, 41 грн. інформаційних послуг. В решті позовні
вимоги в частині стягнення річних та інфляційних постановлено залишено без
розгляду.

Оскарженою постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 28.03.2007р. (колегія суддів у складі:
головуючого -судді Мурської Х.В., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.) вказане
рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.01.2007р. скасовано,
провадження у справі припинено.

В своїй касаційній скарзі позивач
просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від
28.03.2007р., а рішення Господарського суду Чернівецької області від
18.01.2007р. залишити в силі, посилаючись на порушення апеляційним
господарським судом норм матеріального права, а саме: п.2 ст.530 Цивільного
кодексу України, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення по
справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не використали наданого
законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, на підставі усної домовленості позивача та фізичної особи ОСОБА_1
останній отримав у позивача вантаж шляхом сомовивозу, що, як встановлено
судами, підтверджується товаро-транспортними накладними НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 на загальну суму 4 869, 52 грн.          Позивач надіслав ОСОБА_1 як фізичній
особі першу вимогу щодо оплати отриманого ним товару, яку оформив претензією
НОМЕР_7 з вимогою перерахування заборгованої суми протягом 7 календарних днів з
моменту отримання претензійного листа.

Відмова фізичної особи ОСОБА_1 від
перерахування на рахунок позивача суми заборгованості у добровільному порядку
стало підставою для звернення з позовом до господарського суду, в якому позивач
просив стягнути 6 186, 80 грн. заборгованості за поставлену продукцію з
відповідача.

Місцевий господарський суд з
врахуванням викладених обставин дійшов до висновків про наявність правових
підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості в сумі 4 869,
14 грн.

Скасовуючи рішення місцевого
господарського суду та припиняючи провадження у справі з посиланням на приписи
ст.80 ч.1 п.1 ГПК України суд апеляційної інстанції виходив з того, що на
момент оформлення товарно-транспортних накладних на відпуск товару фізичній
особі ОСОБА_1, останній не був зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності, діяв як фізична особа, вимоги щодо здіснення оплати вантажу, також
пред'являлись до останнього як до фізичної особи, а відтак, як зазначено судом
апеляційної інстанції в оскарженій постанові, спірні правовідносини не носять
господарського характеру.

Проте, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи суд касаційної інстанції відзначає що позов у даній справі
пред'явлено не до фізичної особи, а до суб'єкта підприємницької діяльності, а
відтак з висновками суду апеляційної інстанції щодо припинення провадження у
справі з підстав, визначених ст.80 ч.1 п.1 ГПК України погодитись не можна.

Так, статтею 124 Конституції
України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Провадження у справі підлягає
припиненню на підставі пункту 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу
України якщо, зокрема вирішення спору відповідно до законів України та угод
віднесено до компетенції інших органів або судів іншої юрисдикції.

Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Підставою звернення з позовом до
суду є, на думку позивача, наявність саме у відповідача заборгованості, що
виникла за відпущений товар. Тобто, між сторонами виник спір пов'язаний із
стягненням заборгованості, котрий відповідно до ст.12 Господарського
процесуального кодексу України підлягає розгляду у господарських судах.

Відповідно до частини 1 статті 86
Господарського процесуального кодексу України господарський суд виносить ухвалу
у разі, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду
справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без
розгляду тощо). Натомість суд апеляційної інстанції, припиняючи провадження у
даній справі, розглянув обставини, на яких ґрунтувалися вимоги позивача, оцінив
їх та зробив у мотивувальній частині оскарженої постанови висновки щодо прав і
обов'язків сторін у даній справі.

Таким чином дійшовши до висновку
про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості саме з
відповідача, і встановивши, що такий позов має бути пред'явлений до фізичної
особи ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції мав відмовити в позові до Приватного
підприємця ОСОБА_1, а не припиняти провадження у справі.

Припинивши провадження у справі суд
ухилився від вирішення спору по суті, результатом розгляду якого відповідно до
ст.82 Господарського процесуального кодексу України може бути задоволення
позову чи відмова в позові повністю або частково.

Між тим суд апеляційної інстанції
всебічно і повно встановив всі фактичні обставини справи на підставі
об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з'ясував дійсні права і
обов'язки сторін та правильно застосував норми матеріального права.

Так, судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідач у справі зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності 17.08.2004р., а зобов'язання у спірних правовідносинах виникли у
листопаді та грудні 2003р. тобто стосуються фізичної особи ОСОБА_1, вимога щодо
здіснення оплати вантажу, отриманого згідно товаро-транспортних накладних також
пред'являлась до останнього як до фізичної особи, і вказані обставини не
заперечуються позивачем.

Судом апеляційної інстанції
спростовано висновки місцевого господарського суду щодо того, що спірні
зобов'язання існують між сторонами у даній справі.

Таким чином вказані зобов'язання
виникли між позивачем і фізичною особою ОСОБА_1, а відтак, оскільки суб'єкт
підприємницької діяльності не набув обов'язків за спірними правовідносинами,
він не може відповідати за цим позовом, тому в позові належить відмовити.

Враховуючи на те, що по справі не
вимагається збирання або додаткова перевірка доказів, обставини справи
встановлені повно і правильно, але допущена помилка у застосуванні норм
процесуального права, - судові рішення в даній справі підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п.2, 11110 ч.1, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Олбі-Рос" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 28.03.2007р. та рішення Господарського суду
Чернівецької області від 18.01.2007р. у справі №2/235 Господарського суду
Чернівецької скасувати, прийняти нове рішення.

В позові Товариству з обмеженою
відповідальністю "Олбі-Рос" до Приватного підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 6 499, 07 грн. відмовити.

Головуючий суддя                                                               Г.М.
Мачульський

С у д д і
Н.О. Волковицька

В.І. Шаргало