ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"24" травня 2007 р.                                        Справа № 17/149

м. Чернігів                                                                                                       «24 »травня 2007 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання: Чепурна О.В.

Представника позивача: Гломозда Т.І. –завідувач юридичного сектору, дов.№169/9/10-012 від 07.05.07р.

Представника відповідача: Дудук М.В. –голова правління, протокол №-А від 29.09.01р.

матеріали справи №17/149

За ПОЗОВОМ: Прокурора Варвинського району в інтересах держави в особі Варвинської міжрайонної державної податкової інспекції

17600, Чернігівська область, смт. Варва, вул. Шевченка, 35

До ВІДПОВІДАЧА: Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Журавка”

17620, Чернігівська область, Варвинський район, с. Журавка, площа 70-річчя Жовтня, 3

Про стягнення 154733,86 грн. за рахунок активів

СУТЬ СПОРУ :

Прокурором  Варвинського району в інтересах держави в особі Варвинської МДПІ пред’явлено позов до  СВК „Журавка” про стягнення за рахунок активів податкового боргу по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 154733,86 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор посилається на наявність заборгованості у Відповідача, що підтверджується актом перевірки від 05.10.2005р. На думку прокурора, норми Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ (далі –Закон № 2181) щодо надіслання податкових вимог, права виникнення податкової застави, адміністративного арешту активів, продажу активів, які перебувають у податковій заставі тощо не поширюються на порядок погашення заборгованості з податку на доходи фізичних осіб. Даний висновок робиться прокурором з огляду на те, що відповідна заборгованість не є податковим боргом в розумінні п.п.1.3 ст. 1 Закону № 2181, адже специфіка оподаткування податком на доходи фізичних осіб не передбачає подання податкових декларацій чи розрахунків з даного платежу, тобто узгодження суми податкового зобов’язання не відбувається і картки особових рахунків даного податку податковою інспекцією не ведуться.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що податкові органи не надсилали підприємству першу та другу податкові вимоги, порушили строк позовної давності. З урахуванням викладеного, Відповідач просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.157   Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що Позивач в спірних відносинах діє як суб`єкт владних повноважень –даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому клопотання Відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Заслухавши Прокурора, представників Позивача та Відповідача, дослідивши надані письмові докази, суд

ВСТАНОВИВ :

СВК „Журавка” зареєстрований в якості суб’єкта підприємницької діяльності Варвинської райдержадміністрацією 31.03.1993р., про що зроблений запис у журналі обліку реєстраційних справ.

СВК „Журавка” зареєстрований у Варвинській МДПІ як платник податків з 08.06.1998р. за №5.

Як зазначено у позові, згідно листа №34 від 25.05.05р., підписаного головою СВК «Журавка»Дудуком М.В., заборгованість по сплаті податку з доходів фізичних осіб станом на 01.01.05р. становить 154408,69 грн.

Згідно податкових розрахунків за формою №1-ДФ заборгованість по податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.05р. по 31.12.06р. становить 7041,72 грн. Сплачено за цей період 6716,55 грн.

Таким чином, загальна сума податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб на 01.01.07р. складає 154733,86 грн., яку і просить стягнути Прокурор.

Відповідно до Закону України № 1251-ХІІ від 25.06.1991 р “Про систему  оподаткування” Боржник є платником податків і тому зобов’язаний подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів), та сплачувати належні суми податків і зборів у встановлені законами терміни. Ст. 11 названого закону встановлює, що за порушення податкових законів платники податків та зборів несуть відповідальність, передбачену законодавством.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування”, податок на доходи фізичних осіб є загальнодержавним податком.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що порядок зарахування загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів і державних цільових фондів визначається згідно з законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок  погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів),  включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими   органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення являється Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.00р. №2181-ІІІ (далі Закон №2181).

Цей спеціальний закон не містить застережень або винятків для погашення заборгованості по податку на доходи фізичних осіб, отже податковий орган при зверненні з позовом до суду повинен був дотриматись процедури та вимог, встановлених цим нормативним актом.

Визначення терміну “податкове зобов'язання” наведено у п.п.1.2 ст. 1 Закону № 2181, згідно якого податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Платники податків –юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції (п. 1.1 ст. 1 Закону № 2181).

Згідно до п.5.1. ст.5 Закону №2181:

«Податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається  узгодженим з дня подання такої податкової декларації.»

Відповідно до п.п.5.2.1. п.5.2. ст.5 Закону №2181:

“Податкове зобов'язання платника  податків,  нараховане контролюючим  органом  відповідно  до  пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону,  вважається узгодженим у  день  отримання  платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.”

У відповідності з п.п.1.3 ст.1 Закону № 2181, податковий борг (недоїмка) –податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання;

Відповідно до п.п.6.2.1. п. 6.1. ст. 6 Закону № 2181, у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Позивачем не дотримано встановленого законом обов’язку, що підтверджується обґрунтуванням, викладеним у позовній заяві, поясненням представника податкового органу, наданими в судовому засіданні.

Крім того, незважаючи на витребування судом доказів виставлення першої та другої податкових вимог та доказів їх вручення платнику податків, Позивачем такі докази надані не були.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст.3 Закону № 2181 передбачена можливість примусового стягнення податкового боргу за рахунок активів лише за рішенням суду.

Проте, форма захисту в резолютивній частині позову не відповідає визначеній вищенаведеному п.п.3.1.1 п.3.1. ст.3 Закону №2181.

Як вказує в позові Прокурор, специфіка оподаткування податком на доходи фізичних осіб не передбачає подання податкової декларації чи розрахунків з даного платежу, тому ця заборгованість не є ні узгодженою сумою податкового зобов’язання, ні податковим боргом, а отже на неї не розповсюджується порядок узгодження, передбачений Законом №2181.

Разом з тим, згідно ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” від 26 грудня 1992 року N13-92, чинної до 01.01.04р.:

“Нарахування, утримання і перерахування до бюджету прибуткового податку здійснюється підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та фізичними особами - суб'єктами підприємницької  діяльності,  які  провадять   виплати доходів.

Обчислення податку протягом року провадиться з суми місячного сукупного  оподатковуваного  доходу за ставкою, визначеною відповідно до статті 7 цього Декрету. При цьому для громадян, які мають право на одержання пільг згідно з статтею 6  цього Декрету, сума місячного сукупного оподатковуваного  доходу зменшується  на розмір цих пільг.

По закінченні календарного року визначається  сума  сукупного річного оподатковуваного доходу.  Прибутковий  податок  з  річного доходу визначається  з  середньомісячного  доходу,  з  урахуванням сплаченого (утриманого) протягом року податку з місячних  доходів. Обчислення  податку  і  перерахунок  провадиться підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності  до  1  лютого  наступного  за  звітним року,  а  до  15  лютого  ці  відомості  за  встановленою формою подаються  ними  до  податкової  інспекції  за  місцем  проживання платника.”

Наказом Державної податкової інспекції України N10 від 06.01.99р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N163/3456, який був чинний до 01.01.04р., було затверджено форму  довідки про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб ф.N8ДР і Порядок заповнення та подання юридичними особами всіх форм власності й фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності  довідки ф.N8ДР.

Згідно п.п.8.1.1. п.8.1. ст.8 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22 травня 2003 року N889-IV, чинного з 01.01.04р. (далі Закон №889):

“Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу  за  його  рахунок,  використовуючи  ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону.”

Відповідно до п.1.15. ст.1 даного Закону:

“Податковий   агент -  юридична  особа  (її  філія, відділення,  інший  відокремлений  підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового  статусу  та  способу оподаткування іншими податками  зобов'язані  нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік  та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення  норм  цього Закону.”

Згідно п.п.“б” п. 19.2 ст. 19 Закону № 889, особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. У разі коли зазначена особа протягом звітного кварталу не виплачує такі доходи або виплачує доходи не всім платникам податку, зазначена звітність не подається або подається стосовно платників податку, які фактично отримали такі доходи. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не припускається

Наказом Державної податкової інспекції України від 29.09.2003р. N451, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2003 р. за N960/8281, чинним з 01.01.04р., затверджено форму податкового  розрахунку  сум  доходу, нарахованого (сплаченого) на  користь  платників  податку, і сум утриманого з них податку ф.N1ДФ та Порядок заповнення та подання податковими агентами даного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку,  і сум утриманого з них податку.

У відповідності до п. 2 Порядку, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу (п .2.1). Податковий розрахунок подається до органу державної податкової служби за місцезнаходженням податкового агента –юридичної особи або його відокремлених підрозділів чи до органу державної податкової служби за місцем проживання фізичної особи –податкового агента (п. 2.3).

Порядком також передбачена можливість уточнення або коригування. Так, відповідно до п. 4.3 уточнюючий податковий розрахунок подається у разі необхідності проведення коригувань після закінчення терміну приймання. Уточнюючий податковий розрахунок може подаватися як за звітний період, так і за попередні періоди відповідно до підпункту 5.1 статті 5 Закону № 2181.

Відповідно до п.п.1.11 ст. 1 Закону № 2181, податкова декларація, розрахунок (далі –податкова декларація) –документ, що подається платником податків до контролюючого органу у строки, встановлені законодавством, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового  платежу).

Згідно п.п.4.1.1. п.4.1., п.п.4.2.2 п.4.2. ст.4 Закону №2181:

«4.1.1. Платник  податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених  підпунктом  "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2,  а також пунктом 4.3 цієї статті.

4.2.2. Контролюючий орган зобов'язаний  самостійно  визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник  податків  не подає у встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в)   контролюючий   орган  внаслідок  проведення  камеральної перевірки  виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження  або  завищення  суми  податкового зобов'язання. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться контролюючим органом виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, без  проведення  будь-яких  інших  видів перевірок платника податків;

г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку  або  збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.»

З аналізу вищенаведених норм податкового законодавства, яке регулює порядок нарахування та сплати загальнообов’язкових платежів, зокрема, податку на доходи фізичних осіб, вбачається, що таким законодавством передбачена можливість самостійного узгодження податкового зобов’язання з прибуткового податку з громадян та податку з доходів фізичних осіб на підставі відповідних податкових розрахунків, а саме форм ф.N8ДР та ф.N1ДФ, що узгоджується з вищенаведеними нормами Закону №2181.

Дані висновки підтверджуються і документами, наданими Прокурором, який, зазначивши в позові, що специфіка оподаткування податком на доходи фізичних осіб не передбачає подання податкової декларації чи розрахунків з даного платежу, разом з тим, додав до позову податкові розрахунки форми N1ДФ стосовно суми, що виникла за період з 01.01.05р. по 31.12.06р.

Таким чином, податковий орган, встановивши при перевірці, що платник податку самостійно узгодив суму податкового зобов’язання з податку на доходи фізичних осіб шляхом подання відповідних податкових розрахунків встановленої форми, але не сплатив таку суму у строки, встановлені законом, повинен був в подальшому дотриматися процедури стягнення податкового боргу, а саме направити відповідачу першу та другу податкові вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що дії Позивача по стягненню з Відповідача податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, вчинені з порушенням вимог вищенаведених п.3.1.1 п. 3.1 ст.3, п.п.6.2.1. п. 6.1. ст. 6  Закону № 2181, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, а тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Даний висновок суду відповідає висновкам, викладеним в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17.04.07р. по справі №11/317.

Також, суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Як зазначено у позові, згідно листа №34 від 25.05.05р., підписаного головою СВК «Журавка»Дудуком М.В., заборгованість по сплаті податку з доходів фізичних осіб станом на 01.01.05р. становить 154408,69 грн.

Проте, Прокурором не вказано у позові період, а саме, зі які місяці та яких років, стягується сума боргу 154408,69 грн., яка була у Відповідача станом на 01.01.05р., та не надано за відповідні періоди податкові розрахунки Відповідача форм ф.N8ДР та ф.N1ДФ, що підтверджують дану суму та періоди її виникнення, або податкові повідомлення-рішення з актом перевірки –в разі нарахування даної суми Варвинською МДПІ за результатами перевірки.

Крім того, ні з позову, ні з доданих до нього документів не вбачається, що при визначенні розмірів несвоєчасно погашеного узгодженого податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, Позивачем та Прокурором використовувалися податкові розрахунки Відповідача форм ф.N8ДР та ф.N1ДФ, які є єдиною підставою (на відміну від непідтверджених відповідними первинними податковими документами листів голови правління) для встановлення наявності у платника податку саме визначеного ним або донарахованого контролюючим органом податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за певні податкові періоди.

Відповідач у запереченнях посилається на порушення Прокурором та Позивачем термінів давності.

Проте, враховуючи, що Прокурором не вказано у позові період, а саме, зі які місяці та яких років, стягується сума боргу 154408,69 грн., яка була у Відповідача станом на 01.01.05р., з наданням відповідних підтверджуючих документів, суд позбавлений можливості належним чином з`ясувати питання по яких сумах та за які періоди сплив трирічний термін позовної давності.

Таким чином, крім не доведення дотримання Позивачем порядку стягнення даного податкового боргу, передбаченого Законом №2181, Прокурором та Позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували дійсну наявність у Відповідача податкового боргу в розмірі 154408,69 грн. за конкретні податкові періоди.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.»

За таких обставин, суд доходить висновку, що Прокурор та Позивач не довели належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами, як наявності у Відповідача конкретної суми податкового боргу за конкретні податкові періоди, так і дотримання Позивачем порядку стягнення даного податкового боргу, передбаченого Законом №2181, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.71, 94, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

1. У позові відмовити  повністю.

2. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку. У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Дана Постанова після набрання законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть  участь  у  справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини,  які  були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,  в  одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                                                                          І.В. Кушнір