СУД
СУД
У Х В А Л А

25.06.07                                                                                 Справа № 13/159.

За позовом Луганського обласного комунального спеціалізованого підприємства “Луганськтеплокомуненерго” м. Луганськ

до Марківського комбінату комунальних підприємств смт. Марківка

про стягнення 7087 грн. 02 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Горбатих Ю.А. дов. № 15/42-17-38 від 22.01.2007 р.

Від відповідача
Нікітенко О.Ф. дов. б/н від 09.04.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: рішенням господарського суду Луганської області від 10 квітня 2007 року з  Марківського комбінату комунальних підприємств Луганська область, Марківський район, смт. Марківка площа Жовтнева 13 ідентифікаційний код 03339590 на користь Луганського обласного комунального спеціалізованого теплозабезпечувального підприємства “Луганськтеплокомуненерго”  м. Луганськ, кв. Восточний 22 ідентифікаційний код  03340529 було стягнуто заборгованість в сумі 6496 грн. 76 коп., 3 % річних 101 грн. 06 коп., інфляційні нарахування –349 грн. 96 коп., суму пені 139 грн. 24 коп., державне мито у сумі –102 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., на виконання рішення виданий наказ.

14 червня 2007 р. від відповідача надійшла заява про розстрочення виплати боргу на один рік та зупинення виконання рішення суду.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тяжким фінансовим станом підприємства.

Позивач проти задоволення заяви заперечує посилаючись на відсутність підстав для розстрочення виконання рішення.

Клопотання про зупинення виконання рішення судом відхиляється з огляду на те, що нормами Господарського  процесуального кодексу України не передбачене право господарського суду, що прийняв рішення зупинити його виконання.

Клопотання відповідача щодо розстрочення виконання рішення судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно частини першої ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання  рішення  або  роблять  його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця,  за  поданням  прокурора  чи його заступника або за своєю ініціативою господарський   суд,  який  видав  виконавчий  документ,  у  десятиденний  строк розглядає  це  питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника   і   у  виняткових  випадках,  залежно  від  обставин  справи,  може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок   їх  виконання.

Як зазначається у абзаці першому п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України Про  практику  розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових  осіб  державної  виконавчої  служби та звернень учасників виконавчого провадження  від 26.12.2003 року №14, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони  про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу  й  порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121  ГПК  України  їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання  рішення  (хвороба боржника або членів його сім’ї, відсутність у нього майна,  яке  за  рішенням  суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Майновий  стан  боржника  і  наявність у нього дебіторської заборгованості перед іншими  кредиторами  не  може розглядатись, з урахуванням черговості задоволення вимог стягувачів, визначеної Законом України "Про виконавче провадження", тією винятковою обставиною,  що  надає  право  на  відстрочку  виконання  грошового зобов’язання.

Крім того відповідно до ч. 1  ст.  9  Конституції  України  частиною  національного законодавства України є Конвенція  про  захист  прав  і  основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною   Радою   України  (Закон  України  від  17.07.97  №  475/97-ВР)  /далі Конвенція/.

Юрисдикція  Європейського  суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення  та застосування    Конвенції.

Колегія  суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що  п. 1 ст. 6 §  1  Конвенції  гарантує  кожному  право  на  звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати  до  суду  позов  з  цивільно-правових  питань.  Однак  це  право  було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке   має   обов'язкову   силу,  не  виконувалося  на  шкоду  одній  із  сторін.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у  спорі,  а  саме:  справедливий,  публічний  і  швидкий розгляд, та, водночас, передбачає  виконання  судових  рішень,  оскільки  якщо  вбачати  у ст. 6 тільки проголошення  доступу  до  судового органу та права на судове провадження, то це могло  б  породжувати  ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як  складова частина "суду" ("Горнсбі проти Греції", рішення від 19 березня 1997 р. § 40).

Стаття 13 Конвенції визначає, що кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій   Конвенції,  порушуються,  має  ефективний  засіб  захисту  у  відповідному національному  органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній  якості.

Відповідно до ст. 124  Конституції  України  судові  рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на  всій території України.

Відповідно  до ч. 1 ст.  45  Господарського  процесуального  кодексу  України господарські суди  здійснюють  правосуддя  шляхом  прийняття  обов'язкових  до виконання  на  усій території України рішень, ухвал, постанов. Невиконання вимог рішень,  ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та інши ми законами України.

З врахуванням зазначеного, відсутні виняткового випадку, суд відмовляє в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. 86, 121 Господарського  процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити заяву відповідача від 11.06.2007 р. № 49 без задоволення.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько