ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 р.
№ 10/95

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів :
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу
ДП “Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг “Київський облавтодор”

на  постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.03.2007

у справі
№10/95 господарського суду Полтавської області

за позовом
ДП “Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг “Київський облавтодор”

до
Приватного підприємства фірми “ЛубниАгроБудАвтоСервіс”

про
стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача: Святогор О.А. –за довіреністю від 03.07.2007р.

відповідача: не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.06.2004р. (суддя Шкурдова Л.М.) позов задоволено; стягнуто з Приватного підприємства фірми “ЛубниАгроБудАвтоСервіс” на користь ДП “Київське обласне управління по будівництву, ремонту та експлуатації автомобільних доріг “Київський облавтодор” заборгованість в сумі 243483,97грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1700грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007р. (судді Мостова Г.І. –головуючий, Мамонтова О.М., Фаловська І.М.) рішення господарського суду Полтавської області від 29.06.2004р. скасовано; в  позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційної інстанції, залишивши без змін рішення місцевого господарського суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та процесуального права.

Відповідач не скористався наданим процесуальним правом на участь свого представника в судовому засіданні касаційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Спецавтобазою Київського облавтодору та Приватним підприємством фірмою “ЛубниАгроБудАвтоСервіс” укладено договір №7 від 20.06.2003р., за умовами якого позивач зобов’язався виконати роботи по холодному фрезеруванню асфальтобетонного покриття при будівництві доріг, а відповідач –прийняти та оплатити роботи.

Як встановлено судом першої інстанції позивач роботи на виконання договору виконав в повному обсязі на загальну суму 222248,48грн., що підтверджується актами виконаних робіт від 27.06.2003р. на суму 43990,42грн., від 30.06.2003р. на суму 69495,66грн. та від 09.07.2003р. на суму 108762,40грн. підписані представниками обох сторін. Рахунки для оплати за виконані роботи відповідачу пред’явлені 27.06.2003р. та 09.07.2003р. Також відповідачу позивачем направлена претензія, яка залишилася без відповіді.

Відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати виконаних робіт не виконав, у зв’язку з чим заборгованість перед позивачем становить 222248,48грн.

Відповідно до ст.161 ЦК УРСР зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору.

Аналогічне правило міститься у ст.526 ЦК України.

Відповідно до ст. 214 Цивільного кодексу УРСР та ст. 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті вказаного договору, та з урахуванням вищенаведених норм законодавства, дійшов законного і обґрунтованого висновку, що сума боргу в розмірі 222248,48грн. доведена позивачем.

Згідно приписів частини  2  статті  111-7 Господарського  процесуального  кодексу  України  до  юрисдикції  касаційної  інстанції  не  відноситься  повторна  оцінка доказів та  встановлення  обставин  відхилених  господарським  судом  при  розгляді  спору.

Оскільки факт заборгованості ПП фірми “ЛубниАгроБудАвтоСервіс” перед позивачем підтверджений, місцевий господарський суд, відповідно до ст.ст.161, 214 ЦК України, дійшов правильного висновку про обов’язок відповідача сплатити основний борг в зазначеній сумі, збільшений на річні та індекс інфляції.

Вищевикладене не було враховано апеляційним господарським судом, що призвело про безпідставного скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання апеляційного суду на те, що печатка відповідача, що скріплює підписи  на актах виконаних робіт, містить різні найменування підприємства відповідача. Однак, суд апеляційної інстанції не встановив, що неналежна печатка на актах виконаних робіт спростовує сам факт виконання робіт. При цьому відповідач не спростовує свій підпис на актах.

Відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Проте, скасовуючи рішення господарського суду Полтавської області, суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції та встановлених ним обставин справи.

У оскаржуваній постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду фактично не наведено обґрунтування порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, рішення якого оскаржувалось в апеляційному порядку.

За таких обставин постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.6 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.03.2007 року у справі №10/95 скасувати, а рішення господарського суду Полтавської області від 29.06.2004 року у цій же справі залишити без змін.

Головуючий  суддя                                                                 Д.Кривда

Судді                                                                                     Г.Жаботина

А.Уліцький