ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.07.07                                                                                           Справа  № 4/18-27/1

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ СП “Росан” від 28.05.2007 р. без номера

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.04.2007 р.

у справі № 4/18-27/1

за позовом ТзОВ “Смарт Ай Ті”, м.Чернівці

до ТзОВ СП “Росан”, м.Львів

про стягнення 44 513, 97 грн. за надані послуги з перевезення вантажу

За участю представників сторін:

від позивача –Видиш С.М. (директор),

Куцак О.М. (представник, довіреність від 09.12.2006 р. без номера в матеріалах справи);

від відповідача –Сольський В.В. (юрист, довіреність № 01 “а”/2007 від 04.01.2007 р. в матеріалах справи)

Представникам сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Оскільки жодна зі сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від 30.07.2007 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах справи).

Заяв про відвід суддів не поступало.

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2007 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.04.2007 р. у справі № 4/18-27/1 (суддя Судова-Хомюк Н.М.) позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 19 620 грн. за доведеністю та обгрунтованістю та судові витрати, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, з підстав неповного з”ясування обставин справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що висновок господарського суду не відповідає матеріалам справи щодо строків доставки вантажу; вантаж вручено представнику одержувача, що підтверджується підписом останнього; акт від 30.06.2006 р. про недостачу вантажу складено лише його отримувачем в односторонньому порядку, без виклику представників як позивача, так і відповідача, чим порушено Інструкцію № П-6; відсутня та не доведена матеріалами справи вина відповідача у втраті матеріальних цінностей.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до умов товарно-транспортної накладної СН 207572 від 26.06.2006 р. (а.с.94) відповідач (перевізник) здійснив перевезення вантажу вартістю 20 000 грн. вагою 5 кг у вигляді однієї коробки (графа 3), наданого позивачем (відправником).

30.06.2006 р. відповідачем було надіслано рахунок-фактуру ЛВ-0004152 (а.с.33) і акт здачі-прийняття робіт ЛВ-0004152 щодо оплати та прийняття наданих транспортних послуг за товарно-транспортною накладною СН 207572 (а.с.34).

У порушення взятих на себе зобов”язань (не пізніше 27.06.2006 р.) перевізник здав вантаж одержувачу  - НПФ “Версія” лише у четвер –29.06.2006 р. о 20 год. 00 хв.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 27.04.2007 р. у справі № 4/18-27/1 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ СП “Росан” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, письмовий договір перевезення вантажу автомобільним транспортом між сторонами не укладався.

Однак відсутність договору в письмовій формі як окремого документа ще не свідчить про відсутність факту укладення між сторонами договору перевезення вантажу, виникнення спірних правовідносин.

Так, єдиним документом, який підтверджує перевезення спірного вантажу, є  товарно-транспортна накладна СН 207572 від 26.06.2006 р. (а.с.94). У даній накладній встановлені умови перевезення вантажу, які слід розцінювати як істотні умови договору, що є підставою для виникнення у її сторін прав і обов”язків, визначених нею.

Твердження апелянта про відсутність жодного документа, який би підтверджував погодження строків доставки позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки термін доставки в даному випадку не має значення для вирішення спору, предметом останнього є стягнення нестачі вантажу, а не штрафу як спеціального заходу відповідальності за прострочення доставки вантажу. Має місце факт нестачі вантажу, який як у суді першої, так і суді апеляційної інстанції жодним чином відповідачем не спростований.

Частиною 1 пункту 46 Статуту автомобільного транспорту Української РСР, затвердженого  постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року N 401, з наступними змінами та доповненнями (далі - Статут) передбачено, що автотранспортні підприємства і організації приймають до перевезення окремі вантажі з оголошеною вантажовідправником цінністю.

Як прослідковується з матеріалів справи, вага, цінність вказані в спірній накладній, яка підтверджує вміст вкладень, інших доказів позивач не має.

Відповідно до ст.923 ЦК України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов'язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

У порушення взятих на себе зобов”язань (не пізніше 27.06.2006 р.) перевізник здав вантаж одержувачу  - НПФ “Версія” лише у четвер –29.06.2006 р. о 20 год. 00 хв.

Згідно з ч.2 ст.924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення містяться і в ч.1 ст.314 ГК України.

Відповідно до п.5.1 декларації (на зворотній стороні декларації) перевізник відповідно до вимог чинного законодавства України несе відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору, зокрема, зникнення чи пошкодження вантажу в розмірі фактичної шкоди, але не більше задекларованої  вартості вантажу (а.с.94-95). Задекларована вартість вантажу становить 20 000 грн. (п.3.1 декларації). Отримано вантаж на суму 380 грн. Таким чином, вартість неодержаного вантажу в розмірі 19 620 грн. підставно стягнута судом першої інстанції.

Покликання апелянта на необов”язковість доставки вантажу особисто в руки (графа 5) Маркіну А.В. (графа 2) як уповноваженому представнику НПФ “Версія”, оскільки, на його думку, вказане відправником прізвище Маркін А.В. міститься в графі “ім”я та прізвище контактної особи”, що вказується для підтримання контактів з одержувачем з метою уточнення години й адреси доставки, а контактна особа не розглядається ним як єдино можливий одержувач вантажу тому, що в графі “назва, адреса одержувача” вказане найменування юридичної особи (НПФ “Версія”), а в графі  6 “особливі відмітки” немає жодних позначень, є безпідставні, так як відповідно до п.45 Статуту за договором перевезення вантажу автотранспортне підприємство або організація зобов'язуються доставити ввірений їм вантажовідправником вантаж до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За умовами товарно-транспортної накладної СН 207572 від 26.06.2006 р. вантаж вартістю 20 000 грн. вагою 5 кг у вигляді однієї коробки (графа 3) мав бути доставлений особисто в руки (графа 5) Маркіну А.В. (графа 2) як уповноваженому представнику НПФ “Версія” у місто Київ.

Однак у порушення взятих на себе зобов”язань цінний вантаж не був вручений відповідачем уповноваженій особі.

Посилання відповідача на одностороннє складання НПФ “Версія” акту про недостачу вантажу від 30.06.2006 р., без виклику представників відправника та перевізника судовою колегією не беруться до уваги, оскільки в порушення умов перевезення вантажу саме працівники перевізника не з”явилися до вантажоотримувача Маркіна А.В. (графа 2 декларації) особисто, а просто залишили пошкоджену коробку з залишками цінного вантажу охоронцю на чотири дні пізніше обумовленого строку (копія доповідної охоронця знаходиться в матеріалах справи, а.с.11).

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як суду першої, так і суду апеляційної інстанції відповідачем не подано доказів належного виконання взятих на себе зобов”язань і відсутності вини перевізника у втраті вантажу та прострочення його доставки.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо відмови в задоволенні у відшкодуванні 15 397, 89 грн. збитків, оскільки в порушення ст.ст.22, 623 ЦК України, ст.225 ГК України позивачем не доведено важкий фінансовий стан підприємства, відсутність грошових коштів на його розрахункових рахунках, спричинених втратою вантажу відповідачем.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 27.04.2007 р. у справі № 4/18-27/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ СП “Росан” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                        М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                        Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                      Х.В.Мурська