КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2007                                                                                           № 35/456

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

Від позивача – Синявська О.В. – по довіреності

Від відповідача – Науменко Г.І. – голови

Від третьої особи – Синявська О.В. – по довіреності

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківська районна у м. Києві рада

на рішення Господарського суду м.Києва від 03.04.2007

у справі № 35/456

за позовом                               Шевченківська районна у м. Києві рада

до                                                   Громадська організація "Шевченківське районне відділення Всеукраїнського об"єднання ветеранів"

третя особа відповідача           Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради

третя особа позивача

про                                                  повернення нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.04.2007 р. у справі №35/456 в позові Шевченківської районної у м. Києві ради до Громадської організації „Шевченківське районне відділення Всеукраїнського об’єднання ветеранів” за участю третьої особи Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради про повернення нежитлового приміщення відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, просить його скасувати, оскільки вважає, що воно було прийнято по неповно з’ясованим обставинам з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї та заслухавши пояснення представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

21 квітня 2005 року між Шевченківською районною у м. Києві радою та Громадською організацією „Шевченківське районне відділення Всеукраїнського об'єднання ветеранів” укладено Договір позички №27/6 (надалі Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1.) позичкодавець зобов'язується передати, а користувач прийняти у безоплатне тимчасове користування комунальне майно, а саме: 71,2 кв.м. площі нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул. Шамрила, 3.

Термін позички встановлюється з моменту підписання даного договору до 20 квітня 2006р. (п. 3.1. Договору).

26 березня 2006 року відбулись вибори до місцевих рад на підставі підсумків яких був затверджений новий склад депутатів районної ради.

З метою забезпечення умов для ефективного здійснення депутатами Шевченківської районної у м. Києві ради своїх повноважень у виборчих округах Шевченківська районна у м. Києві рада прийняла рішення від 27.01.2005р. №498 «Про забезпечення депутатів Шевченківської районної у м. Києві ради приміщеннями під громадські приймальні».

Апелянт стверджує, що п. 10.4. ст. 10 Регламенту Шевченківської районної у м. Києві ради V скликання (затвердженого рішенням райради від 25.05.2006р. №16 «Про затвердження регламенту роботи Шевченківської районної у м. Києві ради V скликання») передбачено, що районним організаціям партій (блоків), від яких обрані та зареєстровані депутати Ради, для проведення прийому виборців надається відповідне приміщення на термін повноважень ради.

На підставі вищевикладеного, нежиле приміщення, яке було надано відповідачу у тимчасове безоплатне користування, стало потрібним Шевченківській районній у м. Києві раді для власних потреб.

Крім того, позивачем наданий акт перевірки (копія в матеріалах справи) нежитлового приміщення, проведеної 03.08.2006р., при якій останнім було виявлено, що відповідач користується вказаним приміщенням не за цільовим призначенням.

За таких обставин, позивач звернувся до відповідача, шляхом направлення листа №7/9-222-16/53 від 10.08.2006р., в якому повідомив про розірвання Договору та вимогою звільнити вказане приміщення та здати за актом прийому - передачі, протягом семи днів. Проте, за твердженням позивача відповідач не відреагував на вищевказаний лист.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” органи державної виконавчої влади, місцеві органи державної виконавчої влади і самоврядування, Уряд Автономної Республіки Крим у межах своєї компетенції надають ветеранським організаціям фінансову підтримку, кредити з коштів відповідних бюджетів, а також безплатно надають будинки, приміщення, обладнання та інше майно, необхідне для здійснення їх статутних завдань. Ветеранські організації звільняються від плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання (надання), телефоном у приміщеннях та будинках, які вони займають.

Згідно ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Спірне приміщення є комунальним майном, і спір щодо нього повинен вирішуватися відповідно до Закону України „Про оренду державного та комунального майна".

Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюється договором оренди, цим законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 3 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”).

Відповідно до п. 1 ст. 827 Цивільного кодексу України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

До договору позички застосовуються положення глави 58 Цивільного кодексу України „Найм (оренда)”.

Аргументуючи заявлені вимоги, позивач вказує на ті підстави, що спірне приміщення стало потрібно для власних потреб Шевченківської районної ради у м. Києві, а саме для ефективного здійснення Депутатами Шевченківської районної ради у м. Києві ради своїх повноважень у виборчих округах, відповідно вказане приміщення необхідне під громадські приймальні.

При цьому, позивач посилається на ряд рішень прийнятих Шевченківською районною радою у м. Києві, а саме №208/1642 від 27.12.2001р. „Про формування комунальної власності територіальних громад районів м. Києва”, №40 від 18.06.2002р., №498 від 27.01.2005р. „Про забезпечення депутатів Шевченківської районної ради у м. Києві приміщеннями під громадські приймальні”.

Такі посилання позивача, правомірно не були прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки останні не були підтверджені належними документальними доказами.

Крім того, позивач стверджує, що спірне приміщення використовується відповідачем не за цільовим призначенням, на підтвердження чого останнім наданий акт перевірки нежилого приміщення від 03.08.2006р.

Проте, наданий акт не може бути доказом на підтвердження вищенаведеного, оскільки зі змісту останнього не вбачається, в чому саме полягає нецільове використання відповідачем наданого нежилого приміщення.

Також, позивач вказує на те, що останнім було у відповідності до вимог чинного законодавства направлено відповідачу листа №7/9-222-16/53 від 10.08.2006р. (копія в матеріалах справи) з вимогою звільнити вказане приміщення, оскільки останнє використовується не за цільовим призначенням.

Зазначений лист не може бути прийнятий в якості належного доказу, на підтвердження нецільового використання відповідачем вказаного приміщення.

Відповідно до п. 2 ст.834 Цивільного кодексу України, позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо:

1)  у зв'язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому;

2) користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору. Отже,   виходячи   зі   змісту   вищевказаної   статті   Цивільного   кодексу України, позичкодавець має довести у суді наявність двох обставин, це виникнення у нього самого потреби у використанні речі, яка є предметом договору та наявність обставин в силу яких у позичкодавця виникла потреба у використанні речі та не були передбачувані при укладанні договору.

Крім того, аналіз положень ч. 2 ст. 834 Цивільного кодексу України, дає підставу для висновку, що в зв'язку з порушенням договору позичальником його розірвання можливе за наявності вини позичальника.

Враховуючи викладене, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження викладених позовних вимог.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 03.04.2007 р. у справі №35/456 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Шевченківської районної у м. Києві ради на рішення Господарського суду м. Києва від 03.04.2007 р. у справі №35/456 – залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.04.2007 р. у справі №35/456 – залишити без змін.

3. Матеріали справи №35/456 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

20.06.07 (відправлено)