ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.07                                                                                        Справа №  8/154/07

Суддя

Позивач
Товариство з обмеженою відповідальністю фірма “Дніпро-Транс”, м.Дніпропетровськ

Відповідач
Закрите акціонерне товариство “Запорізький залізорудний комбінат”, Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Державне підприємство “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

Суддя   І.А. Попова

Представники

Позивача:
Кравцов Д.В., дов. № 3003 від 30.03.2007 р.

Відповідача:
Безсмертна Т.М., дов. № 01/1093 від 06.04.2007 р.
Кондратьєва Н.А., дов. № 01/2881 від 26.09.2006 р.
Котляров А.Є., дов № 01/1641 від 31.05.2007 р.

Третьої особи:   не з'явився

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 51289 грн. 80 коп. боргу за договором від 20.10.2005 р.

Розгляд справи відкладався, в засіданні оголошувалася перерва. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено сторонам в засіданні 01.06.2007 р.

Позивач обґрунтовує вимоги з підстав, викладених у позові, які обґрунтовує приписами ст.. 525, 530 ЦК України. В обґрунтування вимог вказує, що 20.10.2005р. ТОВ Фірма “Дніпро-Транс" та ЗАТ “Запорізький залізорудний комбінат" укладено договір №2010 на виконання транспортно-експедиторських операцій при організації залізничних перевезень відповідно до умов якого Замовник доручає, а Експедитор зобов'язується від свого імені і за рахунок Замовника виконати комплекс послуг по транспортно - експедиційному обслуговуванню перевезень вантажів залізничним транспортом. Відповідно до п.2.1.4 Договору Позивач зобов'язався організувати перевезення вантажів Відповідача власними вагонами і забезпечувати їх подачу на залізничні станції, в порти, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів. 20 вересня 2006р. Позивачем та Відповідачем підписано Додаткову угоду №3 до Договору. У п.1 Додаткової угоди встановлено, що Відповідач доручає Експедитору організувати перевезення залізорудної продукції і повернення порожніх вагонів по маршруту: ст. Дніпрорудна Придніпровської залізниці - ст. Ізмаїл-експ. Одеської залізниці (морський торговий порт); ст. Ізмаїл Одеської залізниці - ст. Дніпрорудна Придніпровської залізниці. Вагони Позивача, які використовувалися для перевезення продукції Відповідача, певний час перед завантаженням простоювали на території заводу. Сторони у п.4.3 Додаткової угоди №3 узгодили ліміт часу - 24 год. впродовж якого плата за простій вагонів не нараховується. У разі простою вагонів понад встановлений ліміт плата за простій вагонів нараховується з моменту передання вагонів залізницею Відповідачу. Відповідачем було допущено простій 106 вагонів понад узгоджений сторонами ліміт часу впродовж з 29.10.2006р. до 06.11.2006р.. Згідно з п.4 Додаткової угоди №3 розмір винагороди Експедитора за послуги по транспортно-експедиційному обслуговуванню перевезень вантажів залізничним транспортом визначається виходячи з наданих послуг до яких (п.4.3) відноситься також плата за час знаходження власного рухомого складу, наданого Позивачем, на під’їзних  коліях які належать Відповідачу.

Відповідно до п.4.3 Додаткової угоди №3 плата за час знаходження власного рухомого складу, наданого Позивачем, на під'їздних коліях, які належать Відповідачу, нараховується у розмірах встановлених Розпорядженням Кабінету Міністрів України №706-р від 08.10.2004р. (додається). Розрахунковий час визначається на підставі Відомостей плати за користування вагонами форми ГУ-46 з моменту передачі залізницею вагонів Відповідачу до моменту приймання залізницею вагонів від Відповідача. Положення п.1.2. Договору вказують на те, що факт надання Позивачем для Відповідача послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню перевезень вантажів залізничним транспортом підтверджується актом виконаних робіт, котрий підписується повноважними представниками сторін в строк, обумовлений п.3.4. Договору.

Відповідач проти позову заперечив, в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно плану формування вантажних відправлень підприємство відправляє залізну руду маршрутами, маршрут складається з 53 вагонів. На листопад місяць 2006 року ЗАТ “ЗЗРК” був складений загальний план перевезень по кількості вагонів (форма ГУ-12), в т.ч. сполученням Ізмаїл Одесськ.- Югославія Смедерево- 377 вагонів, який узгоджений з Придніпровською залізницею. Також складався план перевезень на листопад 2006 року на перевезення залізної руди тим же сполученням маршрутами   - 7шт. Листом № 01-18/365 від 01.11.2006р. ЗАТ “ЗЗК” просив дозволу на відгрузку в листопаді 2006 року в 158 вагонах власності корпорації “Інтерпайп”(оренда ТОВ “Дніпро-Транс”). Телеграмою від 01.11.2006р. Укрзалізниця дала дозвіл, дозвіл також наданий власником (лист № 239 ДТ від 02.11.2006р.). Маршрути, по яким допущений простій вагонів, відправлені підприємством 02.11.2006р. і 07.11.2006р. відповідно. З відомостей плати за користування вагонами (форма ГУ-46) № 03114050,03114051, 07114108 та 07114106, видно, що вагони власності корпорації “Інтерпайп” поступали на залізничну станцію Дніпрорудна нерегулярно для того, щоб відправити маршрут з 53 вагонів підприємство повинно було накопичувати їх на під'їзних коліях. Згідно ж пп.2.1.4 п.2.1 р. 2 Договору №2010 від 20.10.2005р. обов'язком ТОВ фірма “Дніпро-Транс”є організація перевезення вантажів ЗАТ “ЗЗРК” власними вагонами і забезпечення їх подання на залізничну станцію для своєчасної відправки вантажів. У листі (вих..№ 01/3735 від 07.12.2006р.) на адресу Позивача відповідач зазначив, що хаотичне надходження вагонів привело до знаходження їх зверх встановленого договором пільгового часу, але вини ЗАТ “ЗЗРК”, як Замовника по договору, в цьому немає, оскільки внаслідок виконання плану перевезень на жовтень 2006р.  усі вагони, що надходили після 29.10.2006р. збирались в очікуванні наступного місяця та необхідної для формування маршруту кількості.

Представник третьої особи, залученої до участі у справі –ДП “Придніпровська залізниця” у судове засідання за викликом не з'явився.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено, сторонами по справі 20.10.2005 р. укладено договір на виконання транспортно-експедиторських послуг. За умовами зазначеного договору товариство Фірма “Дніпро-Транс” зобов’язалося виконати комплекс послуг по транспортно-експедиторському обслуговуванню перевезень вантажів залізничним  транспортом на користь ЗАТ “Запорізький залізорудний комбінат”. Договір діяв в редакції додаткових угод № 1 від 20.10.2005 р., № 2 від 14.11.2005 р., № 3 від 20.09.2006 р. За умовами договору позивач зобов’язався відповідно до Статуту залізниць, діючого законодавства України щодо регулювання перевезень вантажів залізничним транспортом оптимально забезпечити  транспортне обслуговування відповідача: укласти договори з третіми особами на перевезення вантажів, здійснювати розрахунки з транспортними організаціями, організувати перевезення вантажів відповідача власними вагонами та забезпечити подачу їх на залізничні станції, порти, склади для своєчасної відправки, за дорученнями замовника здійснювати планування перевезень вантажів замовника по формі ГУ-12 тощо. У період часу, за який заявлено до стягнення суму основного боргу, договір діяв в редакції додаткової угоди № 3. Позовні вимоги про стягнення боргу заявлені з посиланням на невиконання відповідачем зобов'язань пункту 4.3 договору. За названою умовою договору розмір винагороди експедитора (позивача по справі) складається, зокрема, із плати за час знаходження власного рухомого  складу, наданого експедитором, на під’їзних коліях, що належать замовнику. При цьому, сторонами узгоджено, що плата не нараховується, якщо час знаходження вагонів під операцією (вивантаження, завантаження) на під’їзних коліях, що належать замовнику, не перевищує 24 години. У разі перевищення зазначеного строку плата нараховується починаючи з моменту передачі залізницею вагонів замовнику. Відповідач в запереченнях проти позову зазначає, що при укладанні цієї угоди сторони мали на меті саме додержання строків знаходження вагонів під завантажувальними операціями, а не строк знаходження вагонів на під’їзних коліях.

З огляду на зміст визначення транспортного експедирування суд знаходить доводи відповідача слушними.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування  одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Товариство “Дніпро-Транс” зобов’язалося організовувати перевезення вантажів відповідача, як вже зазначалося, згідно до Статуту залізниць та інших нормативних актів, що регулюють залізничні перевезення.

Сутність спору між сторонами складає віднесення плати за користування вагонами згідно актів форми ГУ-46 за жовтень-листопад 2006 року на ту чи іншу  із сторін.

Суд зазначає, що по-перше: як свідчать вивчені матеріали, відповідачем не порушено наданий йому умовами договору 24-годинний строк на здійснення завантажувально-розвантажувальних операцій.

По-друге, дійсно, вагони, що прибули на адресу відповідача після 29.10.2006 р. знаходилися на під’їзних коліях та не подавалися під вантажно-розвантажувальні операції, оскільки план перевезень на жовтень 2006 року був виконаний відповідачем та внаслідок очікування необхідної кількості вагонів, необхідної для формування маршруту (згідно Порядку формування вагонопотоків).

Таким чином, слід зробити висновок, що винагороди за п. 4.3. договору позивач може вимагати лише за умов перевищення відповідачем встановленого ліміту часу на вантажні операції (а не за знаходження вагонів на під’їзних коліях), крім того позивач як експедитор, неналежно організував свої експедиторські послуги, не врахував приписи діючого законодавства щодо організації залізничних перевезень відповідача.

Внаслідок встановленого, у стягненні 51289 грн. 80 коп. боргу, як винагороди за послуги, з заявлених у позові підстав відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                                І.А. Попова

Рішення підписано 19 червня 2007 року.