СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

11 червня 2007 року

Справа № 20-12/270

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю:

прокурора: Шаблін Є.І., посвідчення, № 490 від 21.03.2007,

представників сторін:

позивача: Ястремська Н.В., довіреність № 11 від 30.05.2007,

відповідачів:

Міністерства оборони Російської Федерації:

Кононов М.Г., довіреність № 1142 від 21.05.2007,

Військової частини 34258:

Воронов І.Ю., довіреність № 471 від 30.05.2007,

Белякова А.О., довіреність № 3 від 09.01.2007,

розглянувши апеляційну скаргу Міністерства оборони Російської Федерації на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя  Харченко І.А.) від 10 квітня 2007 року у справі №20-12/270

за позовом           Севастопольського міжрайонного природоохоронного прокурора (вул. Вороніна, 11,Севастополь,99011)

в інтересах держави в особі Державного управління охорони навколишнього природного середовища в місті Севастополі (вул. Совєтська, 61, Севастополь, 99011)

до           Міністерства оборони Російської Федерації (вул. Знаменка, 19, Москва, 119160)

та військової частини 34258 (вул. Лукомського,Севастополь,99029)

про відшкодування шкоди, заподіяної самовільним використанням водних ресурсів у розмірі 63318,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 10 квітня 2007 року (суддя Харченко І.А.) у справі №20-12/270 позов  задоволено. З Міністерства оборони Російської Федерації на користь  Державного управління охорони навколишнього природного середовища в місті Севастополі стягнута сума збитків розмірі 63.318,38 грн., в дохід Державного бюджету України стягнуто державне мито у сумі 633,18 грн., на користь ДП „Судовий інформаційний центр” витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. У частині стягнення з військової частини 34258 суми збитків провадження у справі припинено.

Не погодившись з рішенням господарського суду,  відповідач - Міністерство оборони Російської Федерації,  подав апеляційну скаргу, в якій просить судове  рішення скасувати, провадження у справі припинити, у позові відмовити, вважаючи рішення суду прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Міністерство оборони Російської Федерації вказує, що  при розгляді справи судом першої інстанції застосовано Положення про державне управління екології та природних ресурсів, яке втратило чинність,  а обставини справи встановлені за доказами, наданими неповноважною особою, що є порушенням норм процесуального права.

Порушення норм матеріального права (Угоди між Російською Федерацією  та Україною про параметри розділу Чорноморського флоту, Угоди між Урядом Російської Федерації і Кабінетом Міністрів України з питань забезпечення екологічної безпеки та екологічного контролю в місті базування Чорноморського флоту Російської Федерації)  на думку скаржника    виявилось  у відсутності у  господарського суду  права розглядати спір, який виник між державною установою України та Російської Федерації  у сфері охорони навколишнього природного середовища, тому що екологічна шкода  компенсується Російською Федерацією щорічно у рамках компенсаційних виплат.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Розпорядженням заступника голови суду у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі суддя Заплава Л.М. була замінена на суддю Видашенко Т.С.

У судовому засіданні представник Міністерства оборони Російської Федерації підтримав доводи апеляційної скарги, з якими погодились представники військової частини 34258. Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Прокурор підтримав позицію представника позивача.

Розглянувши справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши представників сторін та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія встановила наступне.

31 серпня 2005 року Державним управлінням екології та природних ресурсів в місті Севастополі складений акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства військовою частиною 34258.

В акті перевірки зафіксовано, що протягом довгого часу здійснювався забір підземних вод із каптажів без дозволу на спеціальне водокористування та дозволу користування надрами. Відповідачем у 2005 році самовільно видобуто  98,55 тис. м. куб. підземних вод, чим порушено право власності України на підземні води. В результаті вищевказаних дій, державі  заподіяно  збитків згідно розрахунку позивача на суму 63318,38 грн.

21 квітня 2006 року Державним управлінням екології та природних ресурсів в місті Севастополі  було направлено на адресу начальника штабу Чорноморського флоту Російської Федерації лист-претензію про необхідність відшкодувати заподіяні державі збитки (а.с.13).

Проте позивач  отримав  від начальника штабу Чорноморського флоту Російської Федерації відмову у задоволенні претензії з посиланням на те, що платежі за використання каптажів та відшкодування екологічної шкоди входять до складу щорічних компенсаційних виплат Російською Федерацією Україні, а питання тлумачення та застосування положень Угоди вирішуються Змішаною Українсько-Російською комісією, створення якої передбачено статтею 24 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997.

Згідно зі статтею  110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до  законодавства України. Водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Статтею  111 Водного кодексу України встановлено, що  підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Згідно норм статті 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (шкоди) суду необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов’язань безпосередньо пов’язано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтями  112 Водного кодексу України та 68 Кодексу України про надра якщо міжнародним договором, в якому бере участь Україна, встановлені  інші норми, ніж ті, що передбачені водним законодавством України  та законодавством України про надра, застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, передумовою застосування правил міжнародних договорів з зазначених питань є наявність в них інших, ніж передбачено  законами України,  норм використання природних ресурсів.

Відповідно до статей 42, 49 Водного кодексу України  спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Користувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства.

Згідно пункту 9 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов’язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Статтею 48 Водного кодексу України передбачено, що спеціальне водокористування –це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та  скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води  та  скидання  забруднюючих  речовин  із зворотними водами із застосуванням каналів.

Як слідує з матеріалів справи дозвіл на спеціальне водокористування № 109-06/Сев відповідач –Міністерство оборони Російської Федерації на каптажі № 13, 14-60 за об’єктами, зокрема військовою частиною 34258, отримав лише 31 серпня 2006 року.

Згідно зі статтею 68 Кодексу України про надра порядок укладання контрактів на користування надрами за участю іноземних юридичних осіб визначається Кабінетом Міністрів України.

Як випливає зі змісту статті  1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації з питань забезпечення екологічної безпеки та екологічного контролю в місцях базування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 18.12.1998, до складу компенсаційних виплат Російської Федерації Україні входять тільки платежі за викиди, скиди забруднюючих речовин, розміщення відходів військовими формуваннями, суднами, підприємствами, організаціями та установами Чорноморського флоту Російської Федерації і відшкодування екологічної шкоди, крім аварійних випадків, пов’язаної з перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що вищевказаної Угодою не передбачені випадки самовільного видобутку  підземних вод.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення” № 827 від 12.12.1994 підземні води є корисною копалиною загальнодержавного значення.

Згідно з вимогами пункту 1.5.4 Інструкції із застосування Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр до родовищ питних і технічних підземних вод, затвердженої наказом Державної комісії України по запасах корисних копалин при комітеті України з питань геології та використання надр № 23 від 04.02.2000, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.02.2000 за № 109/4330,  каптажі є водозабірною спорудою для забору підземних вод.

Відповідно до частини 4 статті 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”  № 1264-ХII від 25.06.1991 підприємства, установи, організації та громадяни  зобов'язані відшкодовувати шкоду,  заподіяну ними    внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього  природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженої Наказом Державного комітету України по водному господарству від 29.12.2001 №290, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.01.2002  за №44/6332, Державним управлінням екології та природних ресурсів в місті  Севастополі був визначений  розмір шкоди, заподіяної державі в сумі 63318,38 грн.

Ствердження апелянта стосовно того, що провадження у справі підлягає припиненню у зв’язку з тим, що відповідач –Міністерство оборони Російської Федерації, є іноземною організацією та відповідно до статті 67 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” скарги у галузі охорони навколишнього природного середовища з підприємствами, установами та організаціями інших держав  не підлягають розгляду у господарських судах, не приймається до уваги з наступних підстав.

Відповідно до  частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України  господарські  суди розглядають справи за участю іноземних підприємств і організації.

Частиною 3 статті 124 передбачено, що господарські суди мають право також розглядати справи за участю іноземних підприємств і організації, якщо місцезнаходженням філії, представництва, іншого відособленого підрозділу іноземного підприємства чи організації є територія України.

Військові частини, розташовані, зокрема у місті Севастополі, є підрозділами Чорноморського флоту Російської Федерації, який, як військове об’єднання,  підпорядкований Міністерству оборони Російської Федерації.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла до висновку, що цей спір підлягає розгляду у господарських судах України відповідно до вимог статті 124 Господарського процесуального кодексу України.

Довід апелянта стосовно того, що Міністерство оборони Російської Федерації не уповноважено розглядати питання, які стосуються Чорноморського флоту Російської Федерації, не  можуть бути прийняти до уваги судовою колегію.

Як пояснив відповідач у відзиві на позов, це також підтверджено матеріалами справи, уповноваженим представником Міністерства оборони Російської Федерації з всіх питань, віднесених до компетенції командування Чорноморським флотом є командувач Чорноморського флоту Російської Федерації, який діє на підставі доручення Міністерства оборони Російської Федерації (а.с. 36,44).

Крім того, Указ Президента Російської Федерації від 16.082004 № 1082 „Питання Міністерства оборони Російської Федерації” зі змінами, якими затверджено Положення про Міністерство оборони, на який посилається апелянт, не містить виключень стосовно повноважень Міністерства оборони Російської Федерації відносно Чорноморського флоту Російської Федерації та визначає повноваження Міністерства оборони Російської Федерації стосовно організації діяльності, управління, координації та інші, системи управління збройних сил та військових формувань.

При таких обставинах апеляційна інстанція вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову   Севастопольського міжрайонного природоохоронного прокурора про відшкодування збитків, заподіяних  Міністерством оборони Російської Федерації  самовільним використанням водних ресурсів у розмірі  63318,38 грн.

Відносно вимог прокурора про стягнення з військової частини 34258 суми заподіяних державі збитків, колегія суддів також  погоджується з  рішення суду першої інстанції про припинення  у цій частині провадження в порядку пункту 1 статті  80 Господарського процесуального кодексу  України.

Відповідно довідки Міністерства оборони Російської Федерації військова частина 34258 державну реєстрацію на території Росії та України не проходила та до Єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації та України не вносилась, статусу юридичної особи не має, у зв’язку з чим через приписи статей 1, 21 Господарського процесуального кодексу України   не може бути  стороною в  судовому процесі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції прийняте при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, викладені у судовому рішенні висновки відповідають обставинам справи, інших підстав для зміни (скасування) рішення суду не має.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони Російської Федерації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Севастополя від  10 квітня 2007 року у справі № 20-12/270 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді