АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.05.07
Справа  № 12/331

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                      Мурської
Х.В.

суддів                                                          Давид
Л.Л.

Кордюк
Г.Т.

розглянув
матеріали апеляційної скарги Підприємця ОСОБА_1., м. Бурштин

на рішення Господарського
суду Івано-Франківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року

у справі № 12/331, суддя Матуляк
П.Я.,

за позовною заявою Відкритого
акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго»в особі відокремленого підрозділу
Галицького РЕМу, м. Івано-Франківськ

до відповідача  -  Підприємця
ОСОБА_1., м. Бурштин

про
стягнення 828 грн. 94 коп.,

за участю представників

від
Позивача: Воробчак С.В. - юрист;

від
Відповідача: ОСОБА_1.

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у справі № 12/331 позов ВАТ
«Прикарпаттяобленерго»в особі відокремленого підрозділу Галицького РЕМу про
стягнення з Приватного підприємця ОСОБА_1, м Бурштин 828 грн. 94 коп.
заборгованості за перевищення граничних величин споживання електричної енергії
- задоволено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване обгрунтованістю та підставністю вимог Позивача, їх відповідністю
вимогам законодавства. Так, місцевим господарським судом визнано встановленим
факт щодо невиконання Відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за поставлену
Позивачем теплову енергію згідно укладеного ДоговоруНОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2
року про постачання електричної енергії, а тому дійшов висновку про те, що на
підставі вимог ст.ст. 526 та 530 Цивільного кодексу України сума боргу підлягає
стягненню з Відповідача в примусовому порядку.

Не погоджуючись з даним рішенням
суду, Відповідач -ПП. ОСОБА_1. звернулась до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення
Господарського суду Івано-Франківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у даній
справі та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ВАТ
«Прикарпаттяобленерго»в особі відокремленого підрозділу Галицького РЕМу
відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну
скаргу проти доводів Скаржника, викладених в апеляційній скарзі -заперечив,
просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представники
сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно в
апеляційній скарзі, доповненні до неї та у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши зібрані по них докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної
скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Івано-Франківської області
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у справі № 12/331 слід
залишити без змін, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 714 ЦК
України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через
приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій
стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші  ресурси,
передбачені договором,  а споживач
(абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та
дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також
забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До
договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає зі суті відносин
сторін.

Як передбачено статтею 174
Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських
зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом
зазначеної норми кореспондуються і приписи частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статей
526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено місцевим господарським
судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 року між ВАТ «Прикарпаттяобленерго»в особі відокремленого
підрозділу Галицького РЕМу (Постачальник електричної енергії) та Підприємцем
ОСОБА_1 (Споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії НОМЕР_1,
згідно з п.п. 1.1. якого Постачальник електричної енергії зобов'язується
постачати електричну енергію, а Споживач в свою чергу -приймати та оплачувати
її вартість за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором та
додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до умов укладеного
Договору, Споживач щомісячно 17 числа календарного місяця здає у відділ
збуту  Галицького РЕМ акт про обсяги
переданої споживачу  електричної
енергії  протягом  розрахункового періоду, та одержує відповідні
рахунки на оплату, проводить остаточний розрахунок по усіх платежах,
передбачених даним договором, протягом  3
днів після дня, вказаного в п.2.3.3 договору. Кінцевою датою розрахунків
являється 20 число кожного місяця.

Згідно з п.2 Додатку № 2 до
Договору Споживач протягом розрахункового періоду здійснює платіж на поточний
рахунок до 22 числа календарного місяця в сумі 100 % заявленого на наступний
розрахунковий період обсягу споживання електричної енергії на поточний рахунок.
Пунктом 7 даного Додатку  передбачено ,
що протягом 20 днів  від дня
закінчення  розрахункового періоду
Постачальник електричної енергії  коригує
граничну величину споживання  електричної
енергії  до рівня фактично сплаченої за
розрахунковий період.

Абзацом 2 п.п.11, 13 Порядку  постачання
електричної енергії споживачам передбачено, що  гранична договірна величина  споживання електричної енергії коригується
постачальником  щомісячно по
закінченні  розрахункового періоду  до рівня
фактично оплаченої. Відкоригована
величина доводиться  відповідним
повідомленням. На  величину перевищення
нараховується п'ятикратна санкція вартості спожитої, але неоплаченої у
встановлений строк електроенергії .

Пунктом 7 даного Порядку
передбачено, що місцеві енергопостачальні організації визначають граничні
величини споживання електричної енергії для споживачів, які не мають
заборгованості за використану електричну енергію та здійснюють попередню
оплату, -в обсязі, за яким здійснено попередню оплату. Пунктом 7.7 цього ж
Порядку встановлено, що споживачам, які не здійснюють поточні платежі у
терміни, встановлені договором, або не дотримуються узгоджених графіків
погашення заборгованості, граничні величини споживання електричної енергії не
встановлюються, а споживачі підлягають відключенню від електричних мереж.

Скаржник в доповненні до
апеляційної скарги покликається на ту обставину, що згідно ряду роз'яснень, виданих  НКРЕ України, п'ятикратна вартість різниці
між фактично спожитою і договірною величиною
споживання є штрафною санкцією, а тому місцевим господарським судом
безпідставно задоволено позов, оскільки Позивачем пропущено строк позовної
давності, встановлений ст. 258 ЦК України.

Однак, колегія суддів не
погоджується з даними твердженнями Скаржника, оскільки у відповідності до вимог
п.5 ст.26 Закону України «Про електроенергетику»у випадку споживання
електроенергії понад договірну величину за розрахунковий період споживачі
сплачують енергопостачальним організаціям п'ятикратну вартість різниці фактично
спожитої і договірної граничної величини. Споживачі у разі перевищення
договірної величини споживання електричної енергії несуть відповідальність
згідно з п.5 ст. 26 даного Закону, а саме за розрахунковий період сплачують
енергопостачальній організації п'ятикратну вартість різниці фактично спожитої
та договірної величини електричної енергії.

Тобто, вищеназваний Закон
встановлює міри відповідальності за неналежне виконання зобов'язань споживачем,
вартість різниці фактично спожитої та договірної величини електричної енергії
поступає в прибуток держави або підприємства, а тому її слід вважати підвищеною
(п'ятикратною) вартістю за об'єм перевищення електроенергії.

Крім того, Закон України «Про
електроенергетику»визначає правові, економічні, соціальні та екологічні основи
енергозбереження для всіх підприємств, об'єднань та організацій, розташованих
на території України. Даний Закон визначає нарахування п'ятикратної вартості
різниці між фактично спожитою і договірною величиною споживання як міру
відповідальності.

Як зазначалось вище, згідно з п. 5
ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»п'ятикратну вартість електричної
енергії, спожитої понад договірні (граничні) величини не можна розглядати як
штраф. Це не що інше, як підвищена вартість електричної енергії, яка
споживається понад заплановані обсяги, внаслідок чого виникає необхідність
додаткових затрат, які перевищують середні затрати в галузі на генерацію електричної
енергії.

Як вбачається з умов Договору
НОМЕР_1, сторонами обумовлено порядок постачання,  строки оплати та їх відповідальність за
неналежне та несвоєчасне виконання умов Договору.

Порушення Відповідачем взятих на
себе зобов'язань згідно Договору НОМЕР_1 спричиняє настання певних правових
наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законодавством мір
відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
за період ІНФОРМАЦІЯ_4 року, січень, квітень, серпень, вересень та ІНФОРМАЦІЯ_6
року Відповідачем допущено перевищення договірної величини споживання
електричної енергії, що підтверджується, зокрема, первинними обліковими
документами, рахунками на оплату, рахунками за перевищення граничних величин,
актами та повідомленнями, наявними в матеріалах справи. Тому Позивачем
правомірно нараховано Відповідачу за ІНФОРМАЦІЯ_4 року, січень, квітень,
серпень та  ІНФОРМАЦІЯ_5 року
п'ятикратну, а за ІНФОРМАЦІЯ_6 року двократну вартість спожитої понад
встановлені величини електроенергії, що складає 828 грн. 94 коп. ( а.с. 56).

У відповідності до вимог ч. 2 ст.
193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої
сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до вимог ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У відповідності до вимог ст. 526
Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до вимог ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. ст. 4-7 ГПК
України, судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин
справи.

Принцип об'єктивної  істини,
тобто  відповідності висновків,
викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також
положеннями ст. 43 ГПК України,  згідно з
якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки, Відповідачем ні місцевому
господарському суду, ні суду апеляційної інстанції не подано доказів належного
виконання взятих на себе зобов'язань згідно укладеного Договору, то місцевим
господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в повному обсязі.

Оцінивши докази в їх сукупності,
колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського суду Івано-Франківської області, оскільки
таке відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві, а
доводи скаржника документально не обґрунтовані, тому не можуть бути підставою
для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та
керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний
господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у справі № 12/331  залишити без змін, апеляційну скаргу -без
задоволення.

2.          Постанова набирає чинності з моменту
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому
господарському суду.

Головуючий-суддя
Мурська Х.В.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя                                                                                    Кордюк
Г.Т.