ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.07.2007
Справа №2-19/15481.1-2006А

За позовом – Підприємства «АОММ-Компані», м.Сімферополь АР Крим

До відповідача – Державної податкової інспекції в м.Сімферополь, м.Сімферополь АР Крим

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Салех О.В., директор, наказ № 124 від 01.04.2004 року

Від відповідача – Щербіна Д.С., державний інспектор, довіреність № 45/100 від 25.05.2007 року

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Сімферополь від 08.06.2004 року № /0 та спонукання відповідача надати держателю Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження – податкової застави з вилученням запису № 2762-1646 від 12.07.2004 року з реєстру. Позовні вимоги мотивовані тим, що пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД не є податковим боргом, а тому дії відповідача не відповідають діючому законодавству.

У процесі розгляду справи позивач заявою від 05.07.2007 року змінив позовні вимоги та просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Сімферополь від 08.06.2004 року № /0 у частині визначення позивачу штрафних санкцій як податкового зобов’язання та просив спонукати відповідача надати реєстратору обтяжень рухомого майна – кримській філії Державного підприємства «Інформаційний центр» заяву про припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про публічне обтяження, зареєстрованого за № 2762-1646 від 12.07.2004 року.

Відповідач надав відзив на позов, позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Позицію аргументував тим, що його дії відповідають діючому законодавству.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представники сторін відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Позивач просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Сімферополь від 08.06.2004 року № /0 у частині визначення позивачу штрафних санкцій як податкового зобов’язання та спонукати відповідача надати реєстратору обтяжень рухомого майна – кримській філії Державного підприємства «Інформаційний центр» заяву про припинення обтяження та вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про публічне обтяження, зареєстрованого за № 2762-1646 від 12.07.2004 року.

Відповідач надав відзив на позов, позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Відповідно до п.п.г) п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валют» (від 23.09.1994 року № 185 із змінами та доповненнями) не є законом з питань оподаткування.

Пеня за порушення термінів розрахунків у зовнішньо економічній діяльності ст.14, 15 Закону України «Про систему оподаткування» (від 25.06.1991 року № 1251 із змінами та доповненнями) не передбачена у якості податків та зборів, а тому не є податковим зобов’язанням та не може бути нарахована відповідно до п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями).

У зв’язку з вищевикладеним сума пені не вважається податковим боргом і за цих обставин до вказаних правовідносин не застосовуються такі наслідки як податкова застава активів платника податків.

Відповідно до п.п.16.4.2 п.16.4 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) розмір пені, який встановлений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) діє щодо всіх видів податків і зборів (обов'язкових платежів), крім пені щодо порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється окремим законодавством.

На суму такої пені не можуть нараховуватися й штрафні санкції, які встановлені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями), оскільки штрафна санкція – це плата у фіксованій сумі або у вигляді процентів від суми податкового зобов’язання, яка стягується з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, встановлених відповідними законами.

Відповідно до п.1.9) ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) податкове повідомлення - письмове повідомлення контролюючого органу про обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Повідомленням-рішенням ДПІ в м.Сімферополі від 08.06.2004 року № /0 на підставі п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями), ст.1, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валют» (від 23.09.1994 року № 185 із змінами та доповненнями) визначено суму зобов’язання у розмірі 15208,76 грн. При цьому частина тексту повідомлення-рішення закреслена, але ніяких написів щодо дійсності або недійсності закреслення у вказаному документі не визначено. У частині тексту, яка не закреслена, також визначено «що у разі незгоди щодо суми податкового зобовґязання…», тобто все ж таки у тексті рішення згадується податкове зобовґязння. Окрім того, у тексті рішення згадується і Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган   надсилає   платнику   податків   податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для   такого нарахування,  посилання на норму податкового закону, відповідно до якої  був  зроблений   розрахунок   або   перерахунок   податкових зобов'язань, сума  податку  чи  збору  (обов'язкового  платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки,  передбачені законом  для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Оскільки сума пені за порушення норм Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валют» (від 23.09.1994 року № 185 із змінами та доповненнями) не є податковим зобовґязанням, винесення на адресу позивача податкового повідомлення не відповідає Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями).

Таким чином, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги щодо визнання нечинним рішення Державної податкової інспекції в м.Сімферополь від 08.06.2004 року № /0 у частині визначення позивачу штрафних санкцій як податкового зобов’язання.

Відповідно до витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 494687 від 10.08.2004 року рухоме майно позивача знаходиться у податковій заставі з 18.06.2004 року, тобто обтяження застосоване через 10 днів з момент прийняття рішення від 08.06.2004 року № /0.

Оскільки заборгованість перед бюджетом відповідно до Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валют» (від 23.09.1994 року № 185 із змінами та доповненнями) не є податковим боргом у відповідача не було законних підстав для застосування податкової застави. На підставі викладеного суд задовольняє позовні вимоги у частині спонукання Державної податкової інспекції в м.Сімферополь надати реєстратору державного реєстру обтяжень рухомого майна – Кримській філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (95000, м.Сімферополь, вул.К.Маркса, 28/вул.Желябова, 10) заяву про припинення обтяження та вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про публічне обтяження, зареєстрованого 12.07.2004 року в 11.08 час. за № 2762-1646.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перелік постанов, які може прийняти суд, не є виключним, оскільки суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тому суд вважає, що позивач може заявити вимоги і про спонукання відповідача надати реєстратору державного реєстру обтяжень рухомого майна – Кримській філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (95000, м.Сімферополь, вул..К.Маркса, 28/вул.Желябова, 10) заяву про припинення обтяження та вилучення з державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про публічне обтяження, зареєстрованого 12.07.2004 року в 11.08 час. за № 2762-1646.

Позиція відповідача щодо неможливості розгляду справи у зв’язку з тим, що у нього є сумніви відносно повноважень представника підприємства «АОММ-Компані» не приймаються судом до уваги, оскільки представник позивача є засновником підприємства, є директором підприємства, є представником своєї дитини, у якої є частка у статутному фонді підприємства. Факт того, що директор, який був водночас і засновником підприємства, помер не може бути підставою для припинення провадження по справі або залишенню позову без розгляду, як і підставою для відмові у позові, оскільки підприємство «АОММ-Компані» відповідно до діючого законодавства є окремим суб’єктом права, а якщо право вказаного суб’єкта порушено, воно підлягає захисту судовою гілкою влади. Окрім того, при розгляді захисту порушеного права суд не вирішує питання щодо корпоративних прав на підприємство «АОММ-Компані».

З урахуванням викладеного суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          У задоволенні адміністративного позову відмовити.

·          Постанову направити сторонам замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 12.07.2007 року у 16 год. 15 хв.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.