СУД міста КИЄВА
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М  У К Р А Ї Н И

№
17/81

15.05.07

За позовом
Комунального підприємства "Голосіївпарк - сервіс"

До                    Київського міського
територіального відділення Антимонопольного комітету

України

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Київська міська державна адміністрація

Голосіївська районна у місті Києві
державна адміністрація

Про                 визнання недійсним рішення №61/8-П від
22.12.2006

Суддя

Представники :

Від позивача:          Боженко Д.Є. (довіреність №106 від
26.03.2007)

Від відповідача:     Мосціпан Р.М. (довіреність №4 від
10.01.2007)

Андрикевич Т.М.
(довіреність №1 від 10.01.2007)

Маноха Л.О.
(довіреність №2 від 10.01.2007)

Від 3-ої особи-1:    Ковальчук О.В. (довіреність №001-263 від
29.03.2007)

Від 3-ої особи-2:    Журавель Д.В. (довіреність  №138 від 22.03.2007)

Відповідно до ст.77 ГПК України в
судових засіданнях оголошувались перерви: 02.04.2007 до 16.04.2007, до
15.05.2007.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
міста Києва передані позовні вимоги КП “Голосіївпарк-сервіс” про визнання
недійсним  рішення Адміністративної
колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного
комітету України від 22.12.2006 №61/8-П, прийнятого за наслідками розгляду
справи №51-8/10.06.

Позовні вимоги КП
“Голосіївпарк-сервіс” мотивовані наступним. Оспорюваним рішенням на позивача
накладено штраф у розмірі 17000 грн. з зв'язку з тим, що позивачем були
допущені порушення, передбачені п.2 ст.50 та п.1 ч. 2 ст.13 Закону України “Про
захист економічної конкуренції”, як дії суб'єкта господарювання, який займає
монопольне становище на ринку, у вигляді встановлення таких цін реалізації
товару, які неможливо було б встановити за умови існування значної конкуренції
на ринку. За твердженням позивача, відповідач прийшов до неправильного
висновку, що КП “Голосіївпарк-сервіс” має частку 100% ринку послуг паркування
(за даними позивача, така частка фактично становить 6,08% регіонального ринку
машиномісць для стоянки автотранспорту в Голосіївському районі м. Києва), що відповідно
до ч. 1 ст.59 Закону України  “Про захист
економічної конкуренції” є підставою для визнання рішення відповідача
недійсним. Також позивач зазначає, що нові тарифи було встановлено на підставі
розпорядження Київської міської державної адміністрації від 18.07.2006 №1082
“Про першочергові заходи щодо вдосконалення паркування транспортних засобів на
вулично-шляховій мережі м. Києва”.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач зазначає,
що оспорюване позивачем рішення було прийнято у повній відповідності до вимог
Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, Закону України “Про
захист економічної конкуренції” та Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням АМК України №49-р від 05.03.2002 та зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №317/6605. Оскільки дії позивача
були кваліфіковані як порушення законодавства про захист економічної
конкуренції, тому на нього правомірно накладено штраф.

Треті особи позовні вимоги КП
“Голосіївпарк-сервіс” підтримали повністю та просили суд позов задовольнити
повністю.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, Господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2006 року
Адміністративною колегією Київського міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України (відповідач по справі)  було прийнято рішення №61/8-П “Про припинення
порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання
штрафу” за наслідками розгляду справи №51-8/10.06 (оспорюване рішення).

З описово-мотивувальної частини
даного рішення вбачається наступне. В 2005 році Голосіївською районною в м.
Києві радою був створений районний оператор в особі КП “Голосіївпарк-сервіс”,
який надає платні послуги з паркування транспортних засобів у відведених місцях
Голосіївського району м. Києва. Частка на ринку КП “Голосіївпарк-сервіс” як
районного оператора становить 100%, що дає підстави вважати позивача таким, що
займає монопольне становище на ринку платних послуг з паркування транспортних
засобів у відведених місцях, оскільки на цьому ринку у позивача немає жодного
конкурента. В рішенні зазначається, що позивачем на вимогу Відділення
(відповідача) не було подано економічного обґрунтування встановлення розміру
тарифів на послуги з паркування транспортних засобів у Голосіївському районі м.
Києва, введених в дію з 10.08.2006 згідно з наказом КП “Голосіївпарк-сервіс”
від 01.08.2006 №34-в “Про введення в дію тарифів на паркування”.

За результатами розгляду та аналізу
зібраних доказів у справі №51-8/10.06 відповідачем були зроблені наступні
висновки. Позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку платних
послуг з паркування транспортних засобів у відведених місцях Голосіївського
району м. Києва, на яких послуги надає позивач. Частка ринку -100%. Дії
позивача по встановленню економічно необґрунтованих тарифів на платні послуги з
паркування транспортних засобів у відведених місцях Голосіївського району м.
Києва, на яких послуги надає позивач, визнані порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50 та пунктом 1
частини 2 статті 13 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, як дії
суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку,
у вигляді встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. Позивача було
зобов'язано припинити порушення законодавства про захист економічної
конкуренції, а саме, привести тарифи на послуги з паркування транспортних
засобів у відведених місцях Голосіївського району м. Києва, на яких послуги
надає позивач, до економічно обґрунтованого рівня. За вчинене порушення
відповідно до ч.2 ст.52 Закону на позивача накладено штраф у розмірі 17000 грн.
Вказані висновки відповідача містяться в резолютивній частині оспорюваного
рішення.

За твердженням позивача, рішення
№61/8-П від 22.12.2006 Адміністративної колегії Київського міського
територіального відділення Антимонопольного комітету України підлягає визнанню
недійсним, оскільки встановлені в ньому обставини не відповідають фактичним
обставинам справи.

Дослідивши матеріали справи суд
дійшов висновку, що позовні вимоги КП “Голосіївпарк-сервіс” не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Відносини органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського
управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з
іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та
фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією регулюються Законом
України “Про захист економічної конкуренції”.

Відповідно до ст.4 даного Закону
державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної
конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його
порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

До складу органів Антимонопольного
комітету України відповідно до ст.6 Закону України “Про Антимонопольний комітет
України” входять Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії
Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного
комітету України та адміністративні колегії територіальних відділень
Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст.14 Закону України
“Про Антимонопольний комітет України” Адміністративна колегія територіального
відділення Антимонопольного комітету України має наступні повноваження:
розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної
конкуренції, про надання дозволу, надання попередніх висновків стосовно
узгоджених дій, проводити розслідування або дослідження за цими заявами і
справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення, надавати висновки щодо кваліфікації дій
відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, попередні
висновки стосовно узгоджених дій; розглядати справи про адміністративні
правопорушення, виносити постанови в цих справах, тощо.

Крім того, повноваження
Адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету
України визначені Регламентом Адміністративної колегії територіального
відділення Антимонопольного комітету України, який затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету від 12.02.2002 №25-р, та Положенням про територіальне
відділення Антимонопольного комітету України, затвердженим розпорядженням АКУ
№32-р від 23.02.2001.

Рішення адміністративної колегії
територіального відділення Антимонопольного комітету України відповідно до
ст.121 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”
приймається від імені Антимонопольного комітету України. Згідно ст.22 Закону
України “Про Антимонопольний комітет України”
та ст.56 Закону України “Про захист економічної конкуренції”
розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України,
голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги
уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його
територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання
у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

При цьому відповідно до ст.19
Закону України “Про Антимонопольний комітет України” під час розгляду заяв і
справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому
числі під час проведення розслідування, дослідження, прийняття розпоряджень,
рішень за заявами і справами, здійснення інших повноважень у сфері контролю за
дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, органи та
посадові особи Антимонопольного комітету України та його територіальних
відділень керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції і є
незалежними від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб та суб'єктів господарювання, а також політичних партій та інших
об'єднань громадян чи їх органів.

Статтею 221 Закону
України “Про Антимонопольний комітет України” передбачено, що суб'єкти
господарювання зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету
України,  його територіального відділення
подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу
інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківською таємницею,
необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними
відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної
конкуренції.

Як вбачається з матеріалів справи
№51-8/10.06, відповідачем на адресу позивача було направлено декілька письмових
вимог про надання необхідної інформації щодо надання платних послуг за парковку
транспортних засобів, зокрема, вимоги № 26-8/1421 від 01.08.2006, №26-8/1453
від 08.08.2006, №26-8/1470 від 08.08.2006, №26-8/1496 від 14.08.2006,
№26-8/1579 від 29.08.2006. Такі вимоги надсилались на адресу позивача в зв'язку
з підвищенням в декілька разів тарифів на послуги з паркування автотранспорту в
Голосіївському районі починаючи з 10.08.2006.

З аналізу наданих позивачем на
вимогу відповідача документів, останнім було встановлено, що ціни на послуги
паркування транспортних засобів у Голосіївському районі міста Києва зросли,
однак економічного обґрунтування підвищення розміру тарифів позивач не надав.
Оскільки такі дії позивача містять ознаки порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та у відповідності до п.13 ст.50 Закону України “Про
захист економічної конкуренції” є підставою початку розгляду справи,
територіальним відділенням АМК України було розпочато розгляд справи про
порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку КП
“Голосіївпарк-сервіс”.

04.10.2006 позивачу було направлено
вимогу за №26-8/1860 про надання протягом 5-ти днів інформації на зазначені
вище листи-вимоги. Цього ж дня Київським міським територіальним відділенням АМК
України прийнято розпорядження Адміністративної колегії №73/8-р від 04.10.2006
“Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної
конкуренції”.

За твердженням позивача, відповідач
має повноваження вимагати від суб'єктів господарювання документи та інформацію
лише при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної
конкуренції, а тому направлені відповідачем ще до початку розгляду такої справи
зазначені вище вимоги про надання інформації у вигляді документів, є
незаконними. Такі твердження позивача не заслуговують уваги суду, оскільки
спростовуються положеннями статті 221 Закону України “Про
Антимонопольний комітет України”.

Також є безпідставними твердження
позивача, що оспорюване рішення прийнято відповідачем з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Як стверджує позивач, в одному
рішенні не може міститися висновок про визнання позивача таким, що займає
монопольне становище, та висновок про накладання на позивача санкції, оскільки
перший висновок (визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне
становище) може бути оскаржено протягом 2-х місяців, тобто на момент накладення
санкції перший висновок ще на набрав законної сили.

Суд не погоджується з такими
твердженнями позивача з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту статті 48
Закону України “Про захист економічної конкуренції” за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання
суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на
ринку, та про накладення штрафу.

Відповідно до розпорядження
Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 №169-р “Про внесення змін і
доповнень до Тимчасових правил розгляду справ про порушення антимонопольного
законодавства України”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
22.07.1998 за №471/2911, при доведенні вчинення порушення залежно від обставин
у справі може бути прийнято одне чи декілька рішень згідно зі статтею 48 Закону
України “Про захист економічної конкуренції”. У рішенні вказуються результати
розгляду справи по суті, наводяться мотиви рішення, зазначаються дії, які
сторони повинні виконати або від яких утриматися, та строк виконання рішення.
При вирішенні питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення
вказується розмір штрафу.

Таким чином, в діючому
законодавстві не міститься заборон на прийняття одразу двох рішень,
передбачених і статті 48 зазначеного Закону, зокрема, рішення про визнання
суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на
ринку, а також рішення про накладення штрафу, у вигляді одного документу
(рішення).

Також позивач у позові посилається
на неправильне застосування відповідачем Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням АМК України від 05.03.2002 №49-р, та зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за №317/6605, зокрема, в частині
визначення межі товарного ринку. За твердженням позивача, КП
“Голосіївпарк-сервіс” фактично обслуговує лише 6,08% регіонального ринку
машиномісць для стоянки автотранспорту в Голосіївському районі м. Києва, через
що споживач, на думку позивача, може легко перейти від паркування свого
автомобіля у відведеному позивачеві місці до стоянки у спеціально обладнаному
місці, або стоянки його автомобілю на спеціальних майданчиках, гостьових
майданчиках біля житлових будинків, у дворах, в інших місцях, які не відведені
або самостійно використовуються споживачами як стоянки автотранспорту.

Відповідно до п. 2 цієї Методики
визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може
включати в себе такі дії: встановлення об'єктів аналізу щодо визначення
монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи
суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги);
складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися
монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки
одного товару, товарної групи; визначення товарних меж ринку; визначення
територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно
якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення
часових меж ринку; розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку;
складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців
(споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які
можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку;
встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів)
господарювання на ринку.

Етапи визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення,
передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися залежно від фактичних
обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної
інформації щодо ринку тощо (п.2.2 Методики).

Відповідно до п.11 ст.7 Закону
України “Про Антимонопольний комітет України” відповідач уповноважений
проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище,
в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та
приймати відповідні рішення (розпорядження).

У відповідності до положень цієї
Методики відповідачем за аналізом фактичних обставин справи було встановлено,
що об'єктом аналізу є КП “Голосіївпарк-сервіс”, яке надає платні послуги з
паркування транспортних засобів у відведених місцях Голосіївського району м.
Києва; товаром (роботою, послугою), щодо якого визначалось монопольне становище
позивача, є платні послуги з паркування транспортних засобів у відведених
місцях Голосіївського району м. Києва; товарні межі ринку -платні послуги з
паркування транспортних засобів у відведених місцях Голосіївського району м.
Києва; територіальні межі ринку -в межах відведених місць для паркування
транспортних засобів на території Голосіївського району м. Києва, на яких
послуги надає позивач; часові межі ринку -з 01.09.2005 (з дати наказу директора
КП “Голосіївпарк-сервіс” №23/2-в “Про введення в дію тимчасових тарифів”) по
час прийняття оспорюваного рішення. В оспорюваному рішенні відповідача зазначається,
що товарні межі ринку визначались шляхом формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко
перейти від споживання одного товару до споживання іншого. За результатами
аналізу послуг з паркування за їх призначенням, споживчими та експлуатаційними
властивостями і характеристиками, відповідач дійшов висновку про те, що у
відведених місцях не можна визнати взаємозамінними послуги з паркування
транспортних засобів у відведених місцях, у спеціально обладнаних місцях, на
спеціально обладнаних майданчиках, у місцях для службового платного паркування.
Таким чином, посилання позивача на ту обставину, що у споживача послуг з
паркування автотранспорту є альтернатива вибору місця паркування свого автомобіля
у відведених місцях, є безпідставними.

Відповідно до ст.50 Закону України
“Про захист економічної конкуренції” порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції, зокрема, є зловживання монопольним (домінуючим)
становищем.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів
того, що рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету України №61/8-П від 22.12.2006 не
відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права і охоронювані законом
інтереси КП “Голосіївпарк-сервіс”.

Проаналізувавши зібрані у справі
докази, суд погоджується з висновками відповідача про ненадання позивачем
економічного обґрунтування встановлення тарифів на послуги з паркування
автотранспорту, через що суд вважає дії позивача такими, що свідчать про
зловживання КП “Голосіївпарк-сервіс” монопольним становищем на ринку платних
послуг з паркування транспортних засобів у відведених місцях Голосіївського
району м. Києва у вигляді встановлення таких цін реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.
Розмір штрафу, який накладений на позивача оспорюваним рішенням, визначений у
відповідності до вимог ст. 52 Закону України “Про захист економічної
конкуренції” та становить 17000 грн.

З огляду на викладене, суд вважає,
що відповідачем правомірно прийнято рішення “Про припинення порушення
законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” №61/8-П
від 22.12.2006.

З огляду на вищевикладене, а також
проаналізувавши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача
є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Судові витрати у відповідності до
ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

В позові відмовити повністю.

Суддя
О.А.Кролевець