ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.04.07                                                                                       Справа №22/241/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача - Федорченка М.І., директора, та Козиряцького Є.І., дов. від 25.12.2006р.

відповідача - Савенка Є.В., дов.№63  від 06.02.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька атомна електростанція”, м.Енергодар Запорізької області

на рішення  господарського суду Запорізької області від 13.12.2006р.

у справі  № 22/241/06

за позовом   Приватного виробничого підприємства „МІФ”, м.Запоріжжя

до відповідача  Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” в особі ВП „Запорізька атомна електростанція”, м.Енергодар Запорізької області

про стягнення заборгованості

Установив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.12.2006р. у справі №22/241/06 (суддя Скиданова Ю.О.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача у справі - Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” в особі ВП „Запорізька атомна електростанція”, м.Енергодар Запорізької області, на користь позивача - Приватного виробничого підприємства „МІФ”, м.Запоріжжя, за виконані підрядні роботи за договором стягнуто 82.374грн.40коп. основного боргу, 823 грн.74коп. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з цим судовим актом, відповідач оскаржив його до Запорізького апеляційного господарського суду, вважає, що при винесені рішення місцевим господарським судом допущене порушення норм матеріального права. Просить скасувати рішення господарського суду і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач у поданому апеляційному суду відзиві погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського  суду  - без змін.

Представники сторін підтримали доводи і заперечення, що викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

З метою витребування у сторін додаткових документів, у судовому засіданні апеляційної інстанції, яке відбулося 16.03.2007р., оголошено перерву до 26.04.2007р. на

12-00год.

За розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №1382 від 25.04.2007р. справу №22/241/06 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кричмаржевського В.А.( головуючого, доповідача), Мірошниченка М.В. та Кагітіної Л.П.

Обговоривши доводи та заперечення сторін, їх представників, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваного рішення, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами склалися господарські відносини за договором підряду №6/9-02 від 17.09.2002р. з протоколом розбіжностей (далі-Договір), за умовами якого позивач (підрядник) зобов’язався виконати на свій ризик за завданням відповідача (замовника) роботу з капітального будівництва представництва Відокремленого підрозділу „ЗАЕС” у м.Запоріжжі по вул. Лежанка,2, та угодою про розрахунки №69/593-03 від 01.10.2003р., відповідно до якої згідно з актом виконаних робіт №5 за формою КБ-2 позивач у листопаді 2003р. виконав для відповідача будівельні роботи на об’єкті „Представництво ВП „ЗАЕС” у м.Запоріжжі по вул. Леженка,2”.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 82.374,40грн., що склалася за вищезгаданим договором підряду.

Вартість робіт за Договором та порядок розрахунків визначений у розділі 3 Договору. Так, за умовами пункту 3.3 (в редакції протоколу розбіжностей) оплата виконаних робіт здійснюється Замовником на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою №КБ-3, оформленої належним чином, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Підрядника протягом 30 днів з дати підписання довідки за формою №КБ-3 Замовником, строк надання якої Замовнику визначений – до 3 числа місяця, наступного за звітним.

Матеріали справи свідчать та не спростовано відповідачем, що позивачем виконані роботи у березні та травні 2003р. на загальну суму 147.642грн., які прийняті відповідачем, що підтверджується довідками про вартість виконаних підрядних робіт за формою №КБ-3 та актами приймання виконаних підрядних робіт за формою №КБ-2в за березень і травень 2003р., які підписані та скріплені печатками сторін у справі, копії яких містяться у матеріалах  справи.

Відповідно до пункту 3.3 договору оплата виконаних робіт відповідачем повинна була бути здійснена до 30.06.2003р.

Відповідно до статті 160 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин сторін за договором підряду №6/9-02 від 17.09.2002р., обов’язки повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору. Ця норма також міститься у статті 526 Цивільного кодексу України, що діє у даний час. Аналогічний припис міститься і у статті 197 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідач оплату виконаних підрядних робіт здійснив частково – на суму 65.267,60грн., а решта вартості виконаних робіт не сплачена, внаслідок чого  у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі – 82.374,40грн.

Не заперечуючи проти існування залишку боргу у зазначеній сумі, відповідач разом з тим вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 3 статті 267 ЦК України  передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Про порушення своїх прав позивач дізнався з моменту закінчення строку для оплати відповідачем підрядних робіт (п.п. 3.3 договору), протягом якого відповідач зобов’язаний був зробити оплату.

Статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 13.02.2004р. згідно з листом №06-18/1747 надіслав на адресу відповідача для підписання акт звірки взаєморозрахунків №38 станом на 01.01.2004р., відповідно до якого кредитове сальдо на користь позивача на цю дату становить 139.272,40грн. Цей акт підписаний та скріплений печаткою відповідача у справі без жодних зауважень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тому, що акт  звірки взаєморозрахунків №38 між сторонами у справі станом на 01.01.2004р. є саме тим документом, який підтверджує дії, що свідчать про визнання відповідачем боргу, оскільки кредитове сальдо на користь позивача включає суму боргу за угодою про розрахунки №69/593-03 від 01.10.2003р. на суму 56.898грн. та 82.374,40грн. заборгованості за договором підряду №6/9-02 від 17.09.2002р.

У даному випадку твердження відповідача про сплив строку позовної давності є помилковим, адже перебіг строку позовної давності є перерваним, і час, який минув до настання обставини, за якою пов’язана перерва, не зараховується в строк позовної давності, і строк позовної давності після перерви починає перебіг спочатку на весь строк, передбачений у законі для таких вимог.

Доказів сплати заборгованості на суму 82.374,40грн. за вищевказаним договором відповідач суду не надав, внаслідок чого вимоги позивача у частині стягнення з відповідача основного боргу на суму 82.374,40грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції таким, що відповідає закону, підстави для його скасування або зміни  відсутні.

Керуючись статтями 101-103 та 105 ГПК України, Запорізький апеляційний  господарський  суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька атомна електростанція”, м.Енергодар Запорізької області, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 13.12.2006р. у справі №22/241/06 – без змін.