ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.07
Справа №АС14/202-07.

За позовом: Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

До відповідача: Приватного виробничо-комерційного малого підприємства «Наса», м. Суми

про стягнення 15 086 грн. 13 коп.

Суддя Миропольський С.О.

Представники:

Від позивача Груздо Т.С.

Від відповідача Литвиненко В.М.

У засіданні брали участь секретар судового засідання Емельяненко С.В.

СУТЬ СПОРУ: Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 15 086 грн. 13 коп. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2005 році.

Відповідач у відзиві на позов, вимоги позивача не визнає, посилаючись на те що, згідно статистичних даних за 2005 рік середньооблікова чисельність облікового складу відповідача у 2005 році складала 79 чоловік. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2005 році дорівнював 3 (трьом) робочим місцям. У 2005 році з відповідачем у трудових відносинах перебували 3 фізичні особи, яким присвоєний статус «інвалід», що відповідає вимогам ч. 1 ст. 19 Закону № 875, що підтверджується наказом відповідача від 27.09.2002 року № 79-К «Про прийняття на роботу», наказом від 17.05.2006 року № 33-К «Про звільнення з роботи», посвідченням № 135960; наказом від 01.11.2004 року № 99-К, наказом від 04.01.2006 року № 2-К, посвідченням серії ААА № 400937, посвідченням серії АБ № 481509, наказом від 03.01.2003 року № 1-К, посвідченням серії ААА № 400735.

Заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХП від 21 березня 1991 року (далі Закон) діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, соціально-побутових і соціальне-психологічних умов для задоволення їх здоров'я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Статтею 19 даного Закону для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості 1 робочого місця.

Підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша ніж установлена нормативами зазначеними вище, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом (ч. І ст.20 Закону).

Відповідно до ст. 18 зазначеного Закону, в редакції що діяла до 01.01.2006 року працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Обов'язок підприємства по організації робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині 1 ст. 18 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи підприємство виконало всі передбачені законодавством вимоги по забезпеченню працевлаштування інвалідів, отже на нього не може бути покладено відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або відсутність інвалідів, які бажають працювати.

Таким чином відповідач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання зобов'язань по працевлаштуванню інвалідів, оскільки свої зобов'язання виконав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 71 кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, позивач не подав доказів невиконання відповідачем вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" №875-ХП від 21 березня 1991 року, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.