ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.07.07                                                                                           Справа  № 4/164-6/10

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                                         Кордюк Г.Т.

суддів                                                                               Давид Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнє підприємство «Аптечний склад «Біосат»Приватного підприємства «Біосат», м.Львів.

на рішення господарського суду Львівської  області від 12.04.2007 р.

у справі № 4/164-6/10

за позовом: ТзОВ «Аптека Біокон», м.Київ.

до відповідача: Дочірнього підприємства «Аптечний склад «Біосат»Приватного підприємства «Біосат», м.Львів

про стягнення 237 623,95 грн.

За участю представників:

від позивача  –не з”явився.

від відповідача –Дзеньдзюра С.М.-  представник.

Представнику відповідача роз”яснено  права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.Заяв про відвід суддів не поступало.Клопотань по суті розгляду апеляційної скарги не заявлено.В судовому засіданні заявлено клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Рішенням господарського суду Львівської області  від 12 квітня 2007р. (суддя Гуменюк З.П.) позов  ТзОВ «Аптека Біокон», м.Київ задоволено частково, стягнено  з  Дочірнього підприємства «Аптечний склад «Біосат»Приватного підприємства «Біосат», м.Львів 84007,49 основного боргу,108грн. пені, 426,56 грн.-3% річних та 1500 грн. понесених позивачем витрат у зв»язку із захистом  та відновленням свого порушеного права, 1422,08 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.В частині стягнення 128065,45 грн.  основного боргу провадження у справі припинено.В частині стягнення решти суми пені та штрафу –відмовити.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач свої зобов»язання  по оплаті  за отриману продукцію не виконав, сума боргу підлягає стягненню  в примусовому порядку.Крім того, відстрочка платежу зазначена в тексті кожної накладної  зокрема, а саме  30 днів з дати  отримання товару, а тому боржник повинен був виконати зобов»язання  в термін встановлений в накладній.За несвоєчасну сплату боргу, на підставі п.6.2  договору, ст.625 ЦК України, підлягають стягненню пеня, річні та інфляційні.

Відмовляючи в стягненні решти суми пені, штрафу, суд виходив з того, що розмір пені є неспіврозмірним та явно завищений, а тому на підставі п.3 ст.83 ГПК України зменшив розмір пені до 108 грн.

Щодо штрафу в розмірі 21207 грн., то судом зроблено висновок , що покупцем (відповідачем) договір підписано при умові  виключення із його тексту п.6.1 та 6.2, а також п.6.4 та п.4.6 зі змінами, про що ним  зазначено в тексті договору в момент підписання  останнього.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення боргу, пені, річних та збитків  в сумі 1500 грн. скасувати, в цій частині вимог в позові відмовити, покликаючись, що судом невірно зроблено висновок  щодо несвоєчасної оплати за поставлений товар, оскільки п.3.1 договору не містить строку відстрочки платежу, а тому боржник в силу ч.2 ст.530 ЦК України повинен  виконати зобов»язання   в семиденний строк з дня пред»явлення вимоги, а така вимога кредитором не направлялась, а тому з боку відповідача не було порушень умов договору.

Крім того, зазначає апелянт, місцевим господарським судом невірно зроблено висновок, що 1500 грн. вартості юридичних послуг є збитками кредитора, які підлягають відшкодуванню в порядку ст.623 ЦК України та ст.255 ГК України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення  з тих підстав, що  в  п.3.1 договору №1544 сторони погодили відстрочку платежу 30 днів з моменту  отримання товару покупцем, а відповідно до п.1.1 договору продавець продає, а покупець купує лікарські засоби згідно накладної, де зазначено: «Узгоджений термін оплати____», який є для кожної партії товару різний в залежності від дати поставки, але відтермінування платежу стандартно становить тридцять днів.

Крім того,  вказує, що при наявності  графіку погашення заборгованості від 27.04.2007р., вимоги апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши  пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, Львівський апеляційний  господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного:

Між сторонами у справі 4.11.2003р. укладено договір купівлі-продажу відповідно до п.1.1 якого продавець передає, а покупець купує лікарські засоби (товар) згідно накладних.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторони  р.3 «Порядок розрахунків»визначили оплату  на двох умовах: а) при умові відстрочки платежу з  невизначеним строком та б) здійснення  попередньої оплати в розмірі 100 відсотків вартості товару на протязі трьох банківських днів з моменту підписання даного договору (виписки, рахунку, накладної).

В накладних, в яких підставою  поставки вказано договір №1544 від 4.11.2003р.,  сторони  узгодили термін оплати, а тому в силу ч.1 ст.530 ЦК України, зобов»язання  по оплаті повинно бути виконано в ці терміни, оскільки  норми ст.530 ЦК України встановлюють  правило згідно  якого, якщо строк у зобов»язанні  не встановлений, а згідно ст.11 ЦК України, зобов»язання виникають  не тільки з договору.

Висновок  місцевого господарського суду щодо прострочки оплати з боку боржника є вірним, відповідає обставинам та матеріалам справи, зроблений  з додержанням ст.43 ГПК України підставно місцевим   господарським судом стягнено борг в сумі 84007,49 грн., який залишився неоплаченим та на підставі ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 426,56 грн. за період з 6.12.2006р. (останній день плати по накладних №1840856 та 1840934 від 6.11.2006р. 5.12.2006р.), по 16.01.2007р. та на підставі п.6.3 договору пеню за цей же період, з врахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань»№543.96 ВР від 22.11.1996р.

Рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача 1500 грн. збитків, що становлять вартість наданих позивачу юридичних послуг належить скасувати, в позові в цій частині  вимог  слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таке ж право встановлено  ст.623 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню або яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

Віднесення до збитків витрат позивача на правове обслуговування суперечить закону , зокрема ст.22 ЦК України, ст.222 ГК України, оскільки такі витрати не мають обов»язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв»язку із заборгованістю, яка стягується позивачем.

Такий висновок зроблено і Вищим господарським судом України у справі 41/327, постанова від 5.05.2004р.

Подібна позиція ВГСУ має  сталий характер і визначена іншими справами (№2298-03 від 19.05.2004р.).

Рішення місцевого господарського суду в цій частині вимог є невірне, прийнято з порушенням норм матеріального  та процесуального права, а тому підлягає  скасуванню.

Керуючись ст.ст.99,101,103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Аптечний склад «Біосат»Приватного підприємства «Біосат», м.Львів задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду  в частині стягнення 1500 грн. збитків скасувати.

3.          В стягненні 1500 грн. збитків відмовити.

4.          В іншій частині рішення господарського  суду залишити без змін.

5.          Матеріали справи повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя                                                                        Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                              Давид Л.Л.

Суддя                                                                                            Мурська Х.В.