ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"15" березня 2007 р.                                                  Справа № 6/365а/29а

15 год. 40 хв., м. Чернігів

Господарський суд Чернігівської області у складі:

судді                                           Блохіної Ж.В.

за участю секретаря                Кузьміна М.М.,

за участю  представників:

позивача                                    Заболотного О.М., довіреність №07-11/06  від 07.11.2006р.,

відповідача                               Скепської О.В., довіреність №23724/10/10-010   від

10.10.2006р., Редька С.В., довіреність №30389/10/10-010

від 25.12.2006р.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні позов      товариства з обмеженою відповідальністю  “Вуд Індустрі”,

м. Чернігів, вул. О. Молодчого, 18,

до  відповідача                         Державної податкової інспекції у м. Чернігові,

м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28,

про                                              визнання нечинним  податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю “Вуд Індустрі” подано позов до Державної податкової інспекції у м. Чернігові про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення №/0 від 21.11.2006р., яким виявлено відсутність права ТОВ „Вуд Індустрі” на отримання бюджетного відшкодування у сумі, заявленій у податковій декларації, у звязку з чим відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15964 грн. за десятий місяць 2006 року.

Відповідач заперечує проти позовних вимог.

Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити, оскільки спірне рішення прийнято відповідачем з порушенням чинного законодавства, без врахування фактичних обставин, що порушує права позивача. Представник позивача пояснив, що 11.09.2006р.  позивачем у відповідності до вантажно-митної декларації від 11.09.06р. №023578 згідно інвойсу №0026 від 30.08.06р. було отримано основні засоби від ЗАТ „Юрес Ажуоліс” як внесок до статутного фонду підприємства на загальну суму 10900 Євро (69978,71 грн.). Дане майно оприбутковано позивачем 11.09.2006р., сума витрат по сплаті  ПДВ віднесено до складу податкового кредиту в вересні 2006р. в сумі 15954 грн. Сплата суми податку здійснена позивачем платіжним дорученням №36 від 06.09.2006р. в розмірі 15954,20 грн. на транзитний рахунок митниці, що підтверджується ВМД №023578 від 11.09.06р. 17.11.2006р. до ДПІ у м. Чернігові позивачем було подано податкову декларацію по ПДВ за жовтень 2006 р., в якій було заявлено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню  у відповідності до вимог Закону,  розрахунок суми бюджетного відшкодування за жовтень 2006 р. та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у розмірі 15964 грн. Представник вважає, що у відповідності до норм абзацу “а” п.п.7.7.11, п.п.7.7.1,7.7.2, 7.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач правомірно заявив суму ПДВ до відшкодування в розмірі 15964 грн. по податковій декларації за жовтень 2006р.

Представники відповідача просять у позові відмовити, оскільки  податкове повідомлення - рішення прийнято у відповідності до законодавства, обґрунтовано, з врахуванням всіх обставин, які були встановлені при проведенні  камеральної перевірки  податкової декларації  позивача з ПДВ. Окрім того, представники відповідача просять при прийняття судового рішення врахувати листи Державної податкової адміністрації України від 19.07.2006р. №13706/7/16-1517-26 „Щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ” та від 27.04.2006р. №8003/7/16-1517-26, якими керувалась ДПІ у м. Чернігові при проведенні камеральної перевірки позивача.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у м. Чернігові було прийнято податкове повідомлення-рішення  №/0 від 21.11.2006р., яким виявлено відсутність права ТОВ „Вуд Індустрі” на отримання бюджетного відшкодування у сумі, заявленій у податковій декларації, у звязку з чим відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15964 грн. за десятий місяць 2006 року.

Спірне рішення було прийнято відповідачем на підставі висновків  документальної невиїзної (камеральної ) перевірки податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ “Вуд Індустрі”, поданої за жовтень 2006 року, за результатами якої складено акт №113/15-238 від  21.11.2006р.

Як вбачається з  вищевказаного акту, перевіркою встановлено, що порушено абз. “а” п.п.7.7.11, п.7.7 ст.7  Закону України “Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.1997р., а саме; платник податків прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування. ТОВ “Вуд Індустрі” зареєстровано платником ПДВ 19.06.2006р. Але особа, яка зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на бюджетне відшкодування, не має права на отримання бюджетного відшкодування.  Отже сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню дорівнює нулю, тобто, значення р. 25, р 25.1 зменшується на 15964 грн., значення р.26 збільшується на 15964 грн.

За таких обставин  за висновками перевірки на підставі п.п.7.7.5 та 7.7.6 п.7.7 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”:

1)          зменшується сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку  на 15964 грн.;

2)          збільшується сума, що підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на 15964 грн.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

11.09.2006р. позивачем у відповідності до вантажно-митної декларації від 11.09.2006р. №023578 та згідно інвойсу серії JAG №0026 від 30.08.2006р. отримано основні засоби від ЗАТ „Юрес Ажуолас”, Литва, як внесок до статутного фонду підприємства на загальну суму 10900 Євро, що по курсу НБУ станом на 11.09.2006р. становить 69978,71 грн., загальна митна вартість становить 79770,98 грн.   Отримане майно оприбутковано позивачем 11.09.2006р. Сума витрат по сплаті податку на додану вартість віднесена позивачем до складу податкового кредиту у вересні 2006 року в сумі 15964 грн. Проте, фактично позивачем сплачено податок на додану вартість в сумі 15954 грн. платіжним дорученням №36 від 06.09.2006р. на суму 18000 грн. на рахунок Чернігівської митниці, що підтверджується також вантажно-митною декларацією №023578 від 11.09.2006р.

17.11.2006р. позивачем до ДПІ у м. Чернігові була подана податкова декларація з податку на додану вартість за десятий місяць 2006р.,  за даними якої було заявлено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку (рядок 25, 25.1 декларації) в сумі 15964 грн.; розрахунок суми бюджетного відшкодування за жовтень 2006 р., згідно якого сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню становить 15964 грн.; заяву про повернення суми бюджетного відшкодування 15964 грн.

У відповідності до п. 1.8 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР ( далі –Закон №168) бюджетне  відшкодування  - сума,  що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.7.1. п.7.7 ст.7 Закону №168 сума податку,  що підлягає сплаті  (перерахуванню)  до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону №168 встановлено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону №168 платник   податку,   який   має   право  на  одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

У відповідності до п.п.7.7.5 п.7.7 ст. 7 Закон №168 протягом  30  днів,  наступних   за   днем   отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

17.11.2006р. позивачем до ДПІ у м. Чернігові подана податкова декларація з податку на додану вартість за десятий місяць (жовтень)  2006р., у рядку 25 якої позивач заявив суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку 15964 грн.

У п.п.7.7.11 п.7.ст.7 Закону №168 визначено коло осіб,  які не мають  права  на  отримання  бюджетного відшкодування, а саме:

а) особа, яка:

була зареєстрована як платник цього податку менш ніж за 12 календарних місяців до місяця, за наслідками якого подається заява на  бюджетне відшкодування, та/або мала обсяги оподатковуваних операцій за останні 12 календарних місяців менші, ніж заявлена сума бюджетного відшкодування (крім нарахування податкового кредиту внаслідок придбання або спорудження (будівництва) основних фондів;

не провадила діяльність протягом останніх дванадцяти календарних місяців;

б) особа, яка є платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, що передбачають сплату цього податку у спосіб, відмінний від встановленого цим Законом, або звільнення від такої сплати.

Оскільки нарахування позивачем податкового кредиту у сумі 15954 грн. відбулося внаслідок придбання основних фондів в якості внеску в статутний фонд підприємства, то відповідно до приписів підпункту “а” п.п.7.7.11, 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону №168 позивачем правильно визначено в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2006 року право на отримання бюджетного відшкодування по  даній декларації у сумі 15954 грн. Проте, позивачем не підтверджено право на отримання бюджетного відшкодування в сумі 10 грн.

Таким чином, ДПІ у м. Чернігові  при проведенні перевірки та прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення не враховані приписи підпункту “а” п.п.7.7.11 пункту 7.7 статті 7 Закону №168, що в свою чергу призвело до неправильних висновків перевірки та прийняття рішення, яке частково не відповідає чинному законодавству.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У частини 3 статті 2 КАС України передбачено наступне:

“У  справах  щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в Україні в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездітності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів належними засобами доказування правомірність прийняття свого рішення.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи податкове повідомлення-рішення, яке є предметом спору, діяв з порушенням законів України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення,  недобросовісно, а тому таке рішення має бути визнано недійсними.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

С У Д    П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати частково нечинним податкове повідомлення –рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові №/0 від 21.11.2006р.,  в частині виявлення відсутності права ТОВ „Вуд Індустрі” на отримання бюджетного відшкодування у сумі, заявленій у податковій декларації, у звязку з чим відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 15954 грн. за десятий місяць 2006 року.

В решті позову відмовити.

3.  Стягнути з державного бюджету України на користь  товариства з обмеженою відповідальністю “Вуд Індустрі” (м. Чернігів, вул. О. Молодчого, 18, код 34338802, рахунок 7015 в Чернігівському РУ Приватбанку) 3,40 грн. судових витрат

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений  Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення вищевказаних строків залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя                                                                                                   Блохіна Ж.В.