СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

18 червня 2007 року
Справа № 2-24/4265-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Неліна В.Я., дов. б/н від 03.03.07 р.,

відповідача: Єльцов В.В., дов. № 44/20 від 25.05.07 р.,

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 23 квітня 2007 року по справі № 2-24/4265-2007А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Вік" (вул. Елеваторна, 3-а,Сімферополь,95015)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

про визнання нечинним рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 23 квітня 2007 року у справі № 2-24/4265-2007А позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Золотий Вік” до Державної податкової інспекції в м. Сімферополі про визнання нечинним рішення задоволений повністю. Визнано нечинним рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № від 02 лютого 2007 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 79429,50 грн.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав  заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу. 29  травня 2007 року до Севастопольського апеляційного господарського суду надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому відповідач просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

У судовому засіданні, призначено на 18 червня 2007 року, позивач заперечував проти апеляційної скарги, наголошував на тому, що постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній.

Колегія суддів встановила наступне.

29 січня 2007 року відповідач провів перевірку по контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу в магазині, що розташований в м. Сімферополі, що належить позивачу. В результаті перевірки був складений акт № 000064 від 29 січня 2007 року. В акті перевірки  наступні порушення: пунктів 1, 13 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а саме проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій на суму 627,91 грн., при чому розрахунковий документ виданий не був, а також виявлена невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків суми коштів, що зазначена у денному звіті  реєстратора розрахункових операцій, невідповідність у сумі 15258,00 грн.

Відповідач, на підставі акту перевірки, виніс оспорювань рішення № від 02 лютого 2007 року, яким застосовано до позивача штрафні  (фінансові) санкції на суму 79429,50 грн., а саме 3139,5 грн. відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та 76290 грн. відповідно до статті 22 вищевказаного Закону.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з статутними документами позивача він здійснює підприємницьку діяльність по технічному обслуговуванню та ремонту автомобілів підприємств, за замовленням населення, посередницьку діяльність у сфері оптової, роздрібної торгівлі автомобілями, а також оптову та роздрібну торгівлю новими та старими автомобілями. Довідкою Головного управління статистики в Автономній Республіці Крим встановлено, що позивач здійснює діяльність по технічному обслуговуванню та ремонту автомобілів.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 9 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не ведуться при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

Актом перевірки встановлений факт реалізації товару згідно з замовленням-наряду № 4223 25 січня 2007 року. Відповідно до вказаного замовлення-наряду відповідач здійснив технічне обслуговування  (ремонт) автомобіля фізичної особи Рубаненко А.Г. на загальну суму 822,30 грн., з яких 627.,90 грн. –вартість запасних частин, 194,40 грн. за надані послуги, а також 137,05 грн. податку на додану вартість.

Апеляційна інстанція погоджується з думкую суду першої інстанції про неможливість застосування штрафних санкцій за роздрібну торгівлю без застосування реєстратора розрахункових операцій, через те, що надання послуг з заміни фільтрів та мастил невід’ємно пов’язано з використанням запасних частин. Тому, ця послуга не можу бути поділена на послугу власного виробництва та окреме здійснення торгової діяльності. Крім того, у матеріалах справи є документи оплати за надані послуги, а саме: замовлення-наряд, виписку з касової книги та податкову накладну № 55 від 225 січня 2007 року.

Що стосується невідповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті реєстратора розрахункових  операцій, то таке порушення позивача зафіксоване у пункті 13 акту перевірки. Згідно з статтею 22 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” у разі невідповідності суми  готівкових коштів на місці проведення розрахунків суми коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки –загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб’єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п’ятикратному розмірі суми, на яку виявлено  невідповідність. Проте, апеляційна інстанція критично ставиться до дій відповідача відносно застосування штрафних санкцій з приводу вищевказаного порушення через наступне. Пунктом 13 статті 3 „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” закріплено, що  суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням  платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при  продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язані: при продажу товарів забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків суми коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку розрахункової книжки –загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

З матеріалів справи випливає, що позивач здійснює як торгівлю товарами, так і надає послуги власного виробництва.

Тому, при продажі товарів він зобов’язаний використовувати реєстратор розрахункових операцій, при продажі послуг власного виробництва такий обов’язок відсутній.

З пояснень позивача випливає, що у магазині, який перевірявся податковим органом, є одне місце проведення розрахунків через реєстратор розрахункових операцій та шляхом надання приходних касових ордерів. Цей факт на спростований відповідачем.

Доказів того, що сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків, була отримана позивачем від операції реалізації товарів, а не послуг власного виробництва, податковим органом не надано.

Посилання відповідача на те, що відносно позивача здійснювалась перевірка тільки використання реєстраторів розрахункових операцій, не приймається судовою колегією до уваги, оскільки з акту перевірки вбачається, що проводилась перевірка по контролю за здійсненням розрахункових в сфері  готівкового та безготівкового обігу, що не позбавляло  відповідача права перевірки дотримання суб’єктом підприємницької діяльності касової дисципліни.

З матеріалів справи вбачається, що операції по оподаткування отриманих готівкових коштів були проведені позивачем через касу підприємства, виписувалися приходні касові ордери (а.с. 36-48).

Відповідно до пункту 4.10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, з метою контролю за схоронність готівкових коштів на підприємствах проводяться інвентаризації кас. Для проведення інвентаризації каси, , що має здійснюватися згідно з наказом керівника, призначається комісія, яка після закінчення інвентаризації каси складає акт про результати інвентаризації наявних коштів.

Положенням закріплено, що комісія перевіряє наявність коштів шляхом повного перерахування всіх готівкових коштів, що є в касі, цінних паперів, чекових книжок тощо. В результаті перевірки складається  у двох примірниках акт, який підписується членами інвентаризаційної комісії та матеріально відповідною особою.

Також, даним пунктом закріплено,  що у разі застосування підприємством у розрахунках реєстратора розрахункових операцій звіряється сума наявної готівки на місці проведення касиром розрахунку із сумою, зазначеною в звіті реєстратора розрахункових операцій.  У разі виявлення під час інвентаризації нестачі або надлишку цінностей у касі в акті зазначається сума нестачі або надлишку і з’ясовуються обставини їх виникнення. Сума нестачі відшкодовується  відповідно до законодавства України, а надлишок оприбутковується в касі та зараховується в дохід відповідного підприємства.

Проте, працівники Державної податкової інспекції в м. Сімферополі не склали акт інвентаризації, як вказано у Додатку 1 Положення ведення касових операцій у національній валюті України. Таким чином, відповідачем не доведені неправомірні дії позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційна інстанція приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 квітня 2007 року у справі № 2-24/4265-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді