ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"05" червня 2007 р.                                                           Справа № 13/218-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної  дослідно-експериментальної  агрофірми "Асканія-Нова"

до Української  академії  аграрних наук

за участю:

3-ї особи на стороні відповідача –Державного підприємства дослідного господарства „Асканійське”,

представників:

позивача –Сперчун О.О. (представника за дорученням),

відповідача –Василенка О.О. (начальника відділу правового забезпечення),

3-ї особи –Хоменка С.В. (юрисконсульта),

про визнання нечинною постанови відповідача від 28 березня 2002 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

За змістом статті 2 вказаного Кодексу, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до визначення наданого у пункті 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з довідки № 302 щодо включення Української академії аграрних наук до Реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), вона, тобто Академія, є державною організацією зі статусом юридичної особи.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку що за юридичною природою даний спір має публічно-правовий характер та на нього поширюється просторова сфера дії Кодексу адміністративного судочинства України. А тому, враховуючи суб’єктний склад оспорюваних правовідносин та нормативно-правовий припис пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України, за яким до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України, даний спір підвідомчий господарським  судам України.

Під час розгляду справи судом залучено до участі у справі в якості 3-ї особи без самостійних вимог на стороні відповідача Державне підприємство дослідне господарство „Асканійське”, оскільки спірна постанова відповідача стосується передачі майна від позивача до цієї юридичної особи.

За змістом позовної заяви позовні вимоги ґрунтуються на наявності у позивача права власності на базу відпочинку „Лелека”, яка була передана за спірною постановою від позивача до 3-ї особи, а тому така передача його майна є порушенням статей 316, 317, 318, 321 ЦК України, статей 6 та 136 ГК України та статті 49 Закону України „Про власність”. Позивач також посилається на відсутність у відповідача права на розпорядження земельною діяльною, оскільки таке право належить виключно органам місцевого самоврядування.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на їх не обґрунтованість. При цьому він посилається на встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 11 березня 2004 року у справі № 17/469 обставини. Так, за цим рішенням при розгляді справи за участі цих же сторін, в тому числі і позивача, судом відмовлено у позові Відкритому акціонерному товариству „Державний експертно-імпортний банк України” в особі Херсонської філії про визнання недійсною постанови Української академії аграрних наук від 28 березня 2002 року, тобто тієї ж, що є предметом спору у даній справі. Крім цього відповідач зосереджує увагу на пропуску позивачем річного строку звернення до суду з таким, який встановлено статтею 99 КАС України.

Представником 3-ї особи підтримано позицію відповідача.

Поряд з викладеним з матеріалів справи вбачається, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають з наступних правових підстав та фактичних обставин.

Зокрема, за змістом статті 72 КАС України обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, 11 березня 2004 року Господарським судом міста Києва у справі № 17/469 за позовом ВАТ „Державний експертно-імпортний банк України” в особі Херсонської філії до Української академії аграрних наук за участі 3-х осіб Державної дослідно-експериментальної агрофірми „Асканія-Нова” та Дослідного господарства „Асканійське” відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною постанови Української академії аграрних наук від 28 березня 2002 року.

Після апеляційного перегляду відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 13 травня 2004 року та касаційного –згідно до постанови Вищого господарського суду України від 20 липня 2004 року назване рішення залишено без змін, а тому воно набрало законної сили.

Цим судовим рішенням встановлено, що Українська академія аграрних наук відповідно до власного Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.99 № 1488, заснована постановою Ради Міністрів УРСР від 22.09.90 № 279. Академія є державною науковою установою, заснованою на державній власності, яка здійснює наукові дослідження з проблем агропромислового комплексу України. Академія відповідно до законодавства та цього Статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності.

Згідно до пункту 8 Статуту Академія здійснює в установленому порядку управління переданим їй державним майно, затверджує статути (положення) наукових установ, підприємств і організацій, що входять до їх складу, здійснює контроль за їх дотриманням.

Постійно діючим органом управління Академії є президія Академії (пункт 11 Статуту). Рішення президії Академії приймаються у формі постанов (пункт 34 Статуту). Президія Академії здійснює управління майном наукових установ, підприємств та організацій Академії, яке є державною власність (пункт 44 Статуту).

Відповідно до пункту 76 Статуту Академія в особі президії стосовно переданого їй державного майна: веде облік об’єктів державної власності, що належить до сфери її управління; здійснює контроль за їх використанням та збереженням; передає в установленому законодавством прядку закріплені за нею об’єкти державної власності до сфери управління органів, уповноважених управляти державним майно; приймає рішення про передачу майнових комплексів та оремо визначеного майна від одних наукових установ, підприємств та організацій іншим, що належать до сфери її управління; закріплює передані  до сфери її управління об’єкти державної власності за підпорядкованими їй науковими установами, підприємствами та організаціями; здійснює інші передбачені законодавством України повноваження щодо управління об’єктами державної власності.

Майно, що є державною власністю і закріплене за дослідними господарствами та іншими підприємствами Академії, належить їм на праві повного господарського відання.

За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 1999 року № 1089 „Про перелік установ, організацій та підприємств, які входять до складу Української  академії аграрних наук” Дослідне господарство „Асканійське” та Державна дослідно-експериментальна агрофірма „Асканія-Нова” входять до сфери управління Академії.

28 березня 2002 року президією Української академії аграрних наук прийнято постанову „Про передачу бази відпочинку „Лелека” з балансу Державної дослідно-експериментальної агрофірми „Асканія-Нова” на баланс Дослідного господарства „Асканійське”.

Зокрема, за цією постановою вирішено дозволити передати майновий комплекс бази відпочинку „Лелека, що розташована в с. Стрілкове Генічеського району Херсонської області, та земельну ділянку, площею 7,5 га. Безпосередньо сама передачі майнового комплексу бази відпочинку „Лелека відбулася за актом приймання-передачі від 5 грудня 2002 року.

На підставі цих обставин судом зроблено висновок, що власником майна, тобто бази відпочинку „Лелека”, є держава, у зв’язку з чим саме Українській  академії аграрних наук належить право щодо управління ним.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв’язку із зазначеним спірна постанова відповідає діючому законодавству, оскільки прийнята без порушення правових норм.

Що стосується посилань позивача на норми Цивільного кодексу України, які регулюють право власності, судом констатується, що вони є необґрунтованими, оскільки така мотивація позовних вимог не відповідає встановленим обставинам при вирішенні справи № 17/469, та які зазначені вище.

В той же час слід зазначити, що за змістом статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальних громад відноситься  до повноважень сільських, селищних міських рад.

В даному випадку, оспорюючи постанову відповідача щодо передачі земельної ділянки іншій особі позивачем не надано доказів власного землекористування цією земельною ділянкою станом на час винесення спірної постанови та на даний час, а тому його вимоги судом розцінюються як необґрунтовані.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенню не підлягають витрати позивача по сплаті державного мита покладаються на нього.

На підставі  зазначених правових норм та керуючись статтями 58-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –8 червня 2007 року

Суддя                                                                  М.К. Закурін