ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 1/10н.
Суддя Зюбанова Н.М., при секретарі судового засідання Кравцовій
Г.А.,   розглянувши матеріали справи за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, смт.
Новосвітлівка Краснодонського району
до Управління Пенсійного фонду України в Краснодонському
районі  Луганської області, м. Краснодон
визнання неправомірним рішення
в присутності представників сторін:
від позивача -ОСОБА_1;
відповідача - Славова Т.В., дов. від 20.02.07 № 406/01-08;
дов. від 22.01.07 № 197/01-08;
Суть спору: про визнання рішення відповідача про
застосування фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі персоніфікованого обліку від 22.12.06 у сумі
170 грн. 00 коп. неправомірним.
Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 01.09.05, до початку  діяльності окружних та апеляційних
адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам
відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,  вирішують у першій та апеляційній інстанціях
відповідні місцеві та апеляційні господарські суди  за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України.
Ухвалою від 04.01.07 провадження по справі порушено за нормами
Господарсько-процесуального кодексу України. Враховуючи суб'єктний склад сторін
у справі, де в якості відповідача виступає суб'єкт владних повноважень,
провадження у даній справі продовжено за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України.
Дослідивши обставини справи, вислухавши
представників сторін, суд дійшов до наступного.
Так, за змістом позовної заяви в обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на наступні обставини. У грудні 2006 року позивач -ОСОБА_1 -звернувся
до відповідача за одержанням довідки про відсутність заборгованості перед
Пенсійним фондом України. При вирішенні даного питання на місці позивач
дізнався про необхідність надання з його боку щорічного звіту по
персоніфікованому обліку, у той час, як при реєстрації приватним підприємцем у
2004 році він був обізнаний про необхідність надання такого звіту за наявності
найманих працівників. Також позивач зазначає, що відповідачем йому було надане
повідомлення від 11.12.06 про взяття на облік фізичної особи-підприємця /арк.
справи 8/ майже через два с половиною років після реєстрації. 20.12.06
позивачем були здані два звіти за 2004 та 2005 роки встановленої форми. При
цьому позивач вказує, що ніякі акти стосовно нього не складались.
Предметом даного спору є визнання рішення відповідача про
застосування фінансових санкцій за несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі персоніфікованого обліку від 22.12.06 у сумі 170
грн. 00 коп. неправомірним. За таких обставин позивач вважає, що відповідачем
у зв"язку з прийняттям оспорюваного рішення порушено ст. 57 Конституції
України, яка гарантує кожному право знати свої права та обов"язки,
порушено строки направлення повідомлень про реєстрацію, які передбачені п.3.2.2
Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління ПФУ від 19.12.03 №
21-1, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.01.04 № 64/8663 /далі
-Інструкція № 21-1/, а також приховано інформацію про надання звітності.
У доповненні до позовної заяви за листом, який здано в
засіданні суду 09.01.07, позивач додатково посилається на те, що
28.12.06 він отримав рекомендованим листом повідомлення про взяття на облік
фізичної особи підприємця ОСОБА_1, датоване 09.06.04, у той час, як аналогічне
повідомлення було вручене 11.12.06. На думку позивача, посадові особи УПФУ
Краснодонського району допустили фальсифікацію та підробку документів з метою
приховати свої неправомірні дії та бездіяльність та  переклали свою відповідальність на позивача,
застосувавши до нього фінансові санкції. Позивач стверджує, що приватних
підприємців навмисно не інформують про необхідність надання щорічних звітів з персоніфікації,
не надають звітів платникам страхових внесків, вимагають сплати штрафних
У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову
заперечує та посилається на наступне. Так, позивач зареєстрований в управлінні
ПФУ в Краснодонському районі з червня 2004 року.  При його реєстрації були надані копії
документів , а саме - свідоцтва про державну реєстрацію, довідки про присвоєння
ідентифікаційного номеру, паспорту. ОСОБА_1 був зареєстрований в управлінні 09.06.04
під номером НОМЕР_1, про що зроблено запис у "Журналі обліку платників
страхових внесків до ПФУ- фізичних осіб".                 Позивач  займається підприємницькою діяльністю без
найманих працівників та є платником єдиного податку. Частина суми єдиного
податку (42%) зараховується в рахунок сплати страхових внесків, нарахованих
страхувальником. Статтею 17 Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 09.07.03 № 1058 /далі -Закон № 1058/
встановлено обов'язок позивача, як страхувальника та платника внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування надавати звітність. 20.12.06 позивачем з
порушенням строків, встановлених законодавством, було надано комплекти
документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей
за 2004-2005 роки. При цьому строки здачі звітів та обов'язки підприємця, як
платника внесків, встановлені законодавством України. На виконання вимог ст. 57
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають
вищевказані права та обов'язки, були доведені до відома населення у порядку,
встановленому законом. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
При цьому, як зазначає відповідач, в управлінні ПФУ в
Краснодонському районі постійно проводяться семінари з платниками страхових
внесків, що зареєстровані в управлінні,
оголошення про що розміщуються на стендах в управлінні, в газеті
"Крестьянская неделя"; оголошення про необхідність надання звітів по
персоніфікованому обліку розміщуються на дошках оголошень у сільських радах,
податковій інспекції, в приміщенні управління. Роз'яснення надаються при
особистих зверненнях до керівництва та працівників управління, на виїзних
прийомах, які проводилися управлінням у с. Новосвітлівка, де мешкає платник. В
управлінні працює гаряча телефонна лінія, про що повідомлялося в засобах
масової інформації. У зв'язку з ненаданням комплекту документів первинної
звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб
у 2004-2005р.р., управління не мало відомості про нараховану ОСОБА_1 заробітну
плату (доход) та відомості про своєчасну сплату страхових внесків до Фонду, у
зв'язку з чим на адресу застрахованої особи ОСОБА_1 не направлявся безоплатний
письмовий звіт про стан пенсійних активів застрахованої особи.
У поясненнях на відзив
відповідача за листом від 23.01.07 позивач доводи останнього
відхиляє та посилається на те, що не розуміє, чому на протязі двох з половиною
років його жодного разу не повідомляли про необхідність надання звітів, про
дату та місце проведення семінарів, на які посилається відповідач, не надавався
звіт про стан пенсійних активів, облікованих на накопичувальному пенсійному
рахунку, незважаючи на те що відповідні кошти перераховувалися до УПФУ
Краснодонського району. Оскільки відповідач посилається на документи,
затверджені правлінням ПФУ, позивач вважає, що вони повинні належним чином про
це інформувати підприємців, у тому числі щодо графіків надання первинної
звітності до системи персоніфікованого обліку.
Окрім цього, на думку позивача, відповідач мав керуватися ст. 244-2
Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки органи Пенсійного
Фонду України та Фонду соціального страхування України розглядають справи про
адміністративні правопорушення, пов"язані з ухиленням від реєстрації в
органах ПФУ та Фонду соціального страхування України, порушення порядку
обчислення та сплати внесків на соціальне страхування. Таким чином органи
Пенсійного фонду України мають право притягати до адміністративної
відповідальності лише у разі ухилення від реєстрації в органах ПФУ та Фонду
соціального страхування України, порушення порядку обчислення та сплати внесків
на соціальне страхування. Та при винесенні рішення про застосування фінансових
санкцій органи УПФУ обов"язково повинні посилатися на ст. 244-2 та 165-1
Кодексу України про адміністративні правопорушення в обгрунтування
правомірності своїх дій, чого відповідачем також не було зроблено. Посилання
відповідача на оголошення  про
необхідність надання щорічної звітності, про проведення семінарів, які  розміщувалися на стендах в управлінні, в
податковій інспекції та сільрадах позивач вважає необгрунтованими, оскільки на
нього не покладено обов"язку постійно перебувати у вказаних установах.
Окрім цього при здачі звітності до податкової інспекції у встановлені законом
строки жодного разу він не  помічав
розміщення таких оголошень, позивач вказує, що він не зобов"язаний читати
газети міського значення, а наполягає на необхідності письмового повідомлення
його щодо інформації, яка необхідна для здійснення підприємницької діяльності.
У додаткових поясненнях на відзив, які здані в
засіданні суду 22.02.07, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог
а також вказує, що постанова правління ПФУ від 10.06.04 № 7-6 "Про
затвердження Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України
відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі
загальнообов"язкового державного пенсійного страхування",
зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.08.04 № 1000/9599 є підзаконним
нормативним актом для службового користування працівників фонду. На час
реєстрації вказаної постанови позивач вже був підприємцем, тому його мали
повідомити про необхідність надання звітності, запровадженої Порядком тощо.
Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд
вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на
Правове регулювання загальнообов"язкового державного
пенсійного страхування здійснюється Законом № 1058, п. 5 ч. 9 ст. 106 якого,
зокрема передбачено відповідальність страхувальника за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання
недостовірних відомостей в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності,
передбаченої законодавством, до органів Пенсійного фонду у вигляді накладення
штрафу в розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний
місяць затримки надання відомостей, звітності, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі повторного на
протязі року такого порушення -в розмірі 20 відсотків вказаних сум та не менше
20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При цьому законодавець
передбачив, що підставою для прийняття відповідного рішення є акт про зазначене
порушення, складений у довільній формі.
З матеріалів справи вбачається, що 20.12.06 відповідачем виявлено
порушення та складено акт  стосовно здачі
позивачем звіту до системи персоніфікованого обліку відомостей за 2005 рік з
порушенням строків -20.12.06. Рішенням від 22.12.06 № 425 до позивача
застосовані фінансові санкції у сумі 170 грн. 00 коп.
Наданими відповідачем примірником ярлика-розписки та звітом форми
"ІНДАНІ-СПД" за 2005 рік підтверджується несвоєчасне подання
позивачем  звіту 20.12.06.
Інструкцією № 21-1 передбачено, що при накладенні штрафу за
неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання
недостовірних відомостей в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності,
передбаченої законодавством, до органів Пенсійного фонду складається рішення за
формою згідно з додатком 17 цієї Інструкції /п. п.  9.3.5 п. 9.3/.
З зазначеного додатку 17 до Інструкції та наявного в матеріалах
справи оспорюваного рішення /арк. справи 9/ вбачається, що відповідачем
дотримано встановлену форму при застосуванні до позивача фінансових санкцій у
сумі 170 грн. 00 коп.
Вимоги позивача про визнання рішення від 22.12.06 № 425
неправомірним суд вважає необґрунтованими, оскільки жодна з зазначених
позивачем обставин не може бути та не передбачена законодавством як підстава
для визнання рішення таким, що протирічить законодавству.
Так, направлення позивачу повідомлення про взяття його на облік,
яке датоване 11.12.06, не свідчить про відсутність обов"язку здавати
звітність по персоніфікованому обліку з огляду, що він не є підприємцем, або є
їм саме з грудня 2006 року, оскільки на зворотньому боці свідоцтва про державну
реєстрацію /арк. справи 11/ відповідачем зроблено відмітку про взяття на облік
приватного підприємця у 2004 році. Наявність повідомлення від 09.06.04 свідчить
про допущену відповідачем помилку у документі.
По-друге, зі змісту ст. 64 ч. 2 п. 13 Закону № 1058, на яку
посилається позивач, не вбачається, що органи Пенсійного фонду мають у
письмовій формі повідомляти страхувальників про зміни у законодавстві, що
регулює загальнообов"язкове державне пенсійне страхування. Позивачем не
доведено, що він на протязі з 2004 року по 11.12.06 звертався до відповідача з
усними або письмовими запитами, на які не одержав відповіді відповідно усного
або письмового характеру. Відсутні за матеріалами справи також докази
неможливості участі у зустрічах з населенням, семінарах, докази проведення яких
надані відповідачем.
Ознайомлення страхувальника під підпис з актом про порушення від
20.12.06 також не передбачено законодавством.
У відповідності до ст. 68 Конституції України незнання законів не
звільняє від юридичної відповідальності.
За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити, судовий
збір покладається на позивача.
Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства України
у судовому засіданні, в  якому закінчився
розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та
повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде
виготовлений та підписаний 27.02.07.
викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 150, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Постанова  набирає законної
сили після  закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку
заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення
суду  першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду апеляційної
інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне
оскарження  та  апеляційна
скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне
оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення,  а в
разі   складення   постанови
у  повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу -  з  дня
складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на
постанову  суду першої інстанції
подається протягом  двадцяти  днів
після  подання  заяви
про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може
бути  подана  без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 27.02.07.

Суддя
Н.М.Зюбанова