ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.
№ 10/375-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г., Рогач Л.І.

за участю представників сторін котрі
позивача

Щербатюк С.Ф., довіреність від 28.11.2006р.

відповідача

не з'явився, належним чином повідомлений про час і місце засідання суду

розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну

скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІФ"

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від
19.02.2007року

у справі
№  10/375-06

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІФ"

до
Державного проектного інституту "Дніпродзержинськцивільпроект"

про
стягнення 7872,41 грн.

Товариство     з     обмеженою     відповідальністю "ВІФ"          звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом  та уточненням до позовних вимог про стягнення з Державного проектного інституту "Дніпродзержинськцивільпроект" 3 213 грн. відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України,  як    незаконно    отриманих,     без     достатніх

Доповідач: Гоголь Т. Г.

правових підстав, з посиланням на те, що вказані кошти були перераховані відповідачу на виконання умов угоди № 2585 від 14.03.2005 року. Вказану угоду позивач вважає неукладеною у зв'язку з тим, що сторонами не було погоджено строк її дії.

Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 30.11.2006 року ( суддя Кощеєв І.М.)  в задоволенні позовних вимог відмовив, посилаючись на те, що укладаючи договір № 2585 від 14.03.2005 року на розробку проектної документації  сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, а кошти були перераховані позивачем як авансовий платіж відповідно до пункту 3.1 договору.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд постановою від 19.02.2007 року ( судді Лисенко О.М., Виноградник О.М., Дхихур О.В.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2006 року залишив без змін з тих самих підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІФ" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2006  року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.02.2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення господарськими судами  попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 180,181 Господарського кодексу України, статей 387,  631, 1212 Цивільного кодексу України, статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що договір № 2585 від 14.03.2005 року є неукладеним через відсутність  істотної умови – строку дії договору, отже перераховані кошти є набутими відповідачем без відповідної правової підстави, у зв'язку з чим підлягають поверненню.

У відзиві на касаційну скаргу Державного проектного інституту "Дніпродзержинськцивільпроект" просить прийняті у справі рішення залишити без змін як законні та обґрунтовані, а касаційну скаргу –без задоволення як безпідставну .

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування  місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення,  касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що  14.03.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІФ"  (Замовник) та Державним проектним інститутом "Дніпродзержинськцивільпроект" (Підрядник) укладений договір №2585 на розробку проектної документації, за умовами якого Підрядник  зобов'язався виконати для Замовника  роботи  з розробки  проектної документації на Проект електротехнічної частини цеху з виробництва шкіргалантереї, а Замовник в свою чергу зобов'язався здійснити оплату робіт в наступному порядку:  авансовий платіж 30% - 3213 грн. до початку робіт, решту суми –після завершення робіт до видачі об'єкту Замовнику. Пунктом 6 договору сторони погодили строки виконання робіт –початок після отримання авансу, закінчення –через 1,5 місяця з дня авансування; у разі затримки оплати, терміни відповідно  переносяться та додатково погоджуються з Підрядником.  Передача проектної документації Замовнику в повному обсязі за актом готовності відбувається після здійснення повної оплати вартості робіт.  На виконання умов договору позивач перерахував відповідачеві авансовий платіж у вказаному розмірі, проте доказів оплати повної вартості робіт останнім не надано.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема договори та інші правочини.

При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами пункту 3 статті 180 Господарського кодексу України  при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому випадку погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За визначенням статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що строки договору №2585 сторони погодили в пункті 6 цього договору.

Разом з тим, згідно із статтями 525, 526, Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

З урахуванням вимог наведеного законодавства та встановлених обставин справи, колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спірні кошти набуті відповідачем на підставі  укладеного між сторонами договору №2585, тому не можуть вважатись безпідставно набутими у розумінні змісту статті 1212 Цивільного кодексу України, а відтак відсутні і підстави для задоволення позовних вимог.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, тому доводи скаржника щодо неузгодженості сторонами договору  № 2585 від 14.03.2005 року строку його дії не входить до повноважень касаційної інстанції, оскільки потребують додаткового дослідження доказів у справі, а саме:  умов цього договору, які вже були предметом дослідження судів попередніх інстанцій.

З огляду на викладене господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права а відтак у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішення та  постанови.

З  огляду  на  зазначене, керуючись статтями  108,    1115 ,  1117 , 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2006 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.02.2007 року у справі №10/375-06 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІФ" –без задоволення.

Головуючий суддя                                         Т. Добролюбова

С у д д і                                                            Т. Гоголь

Л. Рогач