ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.07.2007                                                                                Справа  № 12/145

Суддя господарського суду Тисянчин В. М., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Сігмафарм”, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Пошук”, м. Іршава

про стягнення суми 6 703,44 грн. –основного боргу; 175,75 грн. - пені та 1 043,84 грн. –штрафу.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача –не з’явився (явка на розсуд сторін)

Від відповідача –  не з’явився (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариства з обмеженою відповідальністю „Сігмафарм”, м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю „Пошук”, м. Іршава про стягнення суми 6 703,44 грн. –основного боргу; 175,75 грн. - пені та 1 043,84 грн. –штрафу.

Заявою від 18.07.2007 року (факс) позивача повідомив суду про часткове погашення боргу відповідачем в сумі 4 000 грн., та просить стягнути решту суми позову.

Часткове погашення боргу відповідачем позивач ствердив відомостями банківської установи про поступлення коштів від відповідача.

Ухвала про порушення провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у справі.

Повідомлення № 4560146 підтверджує вручення відповідачу 14.07.2007 року ухвали від 10.07.2007 року про порушення провадження у справі, де вказано про  місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію Конституційного права на судовий захист (п.4 ст. 129 Конституції України).

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 6 703,44 грн.  –основного боргу щодо оплати за отримані, згідно договору № 813/05 від 03.01.2006 року  медикаменти, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- накладними №№ Л 77164, Л 75858, Л 76107 (відповідно) від 23.05.2007 року, 16.04.2007 року, 23.04.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин стягнення суми основного боргу заслуговує на увагу суду.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є отримані медикаменти (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість отриманих медикаментів є безспірним.

Однак, позивач заявою від 18.07.2007 року (факс) повідомив суд про часткове погашення основного боргу в сумі  4 000 грн. про що ствердив відомостями банківської установи. Тому, примусовому стягненню підлягає непогашена сума основного боргу –2 703,44 грн., а в решті стягнення 4 000 грн. провадження у справі належить припиненню відповідно (п. 1–1) ст. 80 ГПК України, оскільки відсутній предмет спору.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу відповідно до п. 6.1 укладеного договору нарахована до сплати пеня в розмірі 175,75 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216 –218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, судом визнано обґрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, відповідно до п. 6.2 договору відповідачу нарахований до сплати штраф в сумі 1 043,84 грн. При оцінці обґрунтування нарахування вимог в цій частині позову суд дійшов висновку про необхідність обмеження в стягнені штрафу до 100 грн. з огляду підстав ст. ст. 13,  509 (ч. 3); 551 (ч. 3) ЦК України та ст. 232 ГК  України, оскільки вимога в цій частині позову за правовою природою по своїй суті наділена ознаками неустойки зобов’язальних правовідносин, тоді як вимога (неустойка у вигляді пені) судом задоволена. До того ж, належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора з огляду нетривалості в часі існування боргу, часткового, добровільного його погашення та обставин справи. В стягненні решти штрафу провадження у справі підлягає припиненню.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем переважно доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;  ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43; 44; 49; 75; 82 –84; 115; 116; Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.   Позов задоволити  частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Пошук”                    ( м. Іршава, вул. Федорова, 23; код 20447230) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Сігмафарм” (м. Київ, пр. Возз’єднання, 15, оф. 705 - 708; код 30110250) суму 2 703,44 (дві тисячі сімсот три грн. 44 коп.) –основного боргу; 175,75 (сто сімдесят п’ять грн. 75 коп.) –пені; 100 (сто грн.) –штрафу  та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.   В решті позову провадження у справі припинити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин В. М.