СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

13.04.07
Справа№ 5/1104-9/164

Господарський суд Львівської
області в складі

головуючого-судді
Мартинюка В.Я.

при секретарі судового
засідання
Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні у
м.Львові

розглянувши справу за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі ТзОВ) „Брітіш Оіл”

до

Львівської митниці

про

скасування податкових повідомлень

з участю прокурора -не з'явився;

представників сторін:

від позивача: [...] -представник (довіреність
від 20.04.2006 року);

від відповідача:
[....] -начальник сектору митних платежів (довіреність за №30/22-65 від
09.01.2007 року);

[....]
-головний юрисконсульт (довіреність за №30/22-76 від 09.01.2007 року);

[...]
-провідний юрисконсульт (довіреність за №30/16-3121 від 21.03.2007 року),

В С Т А Н О В И В :

що ТзОВ „Брітіш Оіл” звернулося до
господарського суду з позовом про скасування податкових повідомлень за №16 та за
№17 від 29.03.2006 року, прийнятих Львівською митницею.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
ТзОВ „Брітіш Оіл” не виникло зобов'язання щодо сплати податку на додану
вартість, оскільки відповідно до підп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України „Про
податок на додану вартість” в редакції 2003 року, повернення основних фонді,
попередньо внесених до статутного фонду юридичної особи іншим юридичним або
фізичним особам, у разі їх виходу з числа засновників або учасників такої
юридичної особи, або при ліквідації такої юридичної особи, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (крім підакцизних товарів) або вивезенні за
межі митної території України не є об'єктом оподаткування податком на додану
вартість. А податок на додану вартість, продовжується позивачем, було сплачено
шляхом віднесення в декларації з податку на додану вартість за квітень 2003
року по цій операції до податкового зобов'язання. Окрім того, позивач зазначає,
що іноземна інвестиція була повернута іноземному інвестору. Також, не погоджується
з нарахуванням пені в податкових повідомленнях. Позивач звертає увагу суду і на
те, що в матеріалах справи наявні постанова Личаківського районного суду
м.Львова від 14.06.2006 року та  ухвала
Апеляційного суду Львівської області від 30.10.2006 року, які підтверджують
правомірність правової позиції ТзОВ „Брітіш Оіл”

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з тих самих міркувань, просить позов
задоволити.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву  за №30/20-6867 від 21.06.2006 року
зазначає, що оскільки майно (автомобіль), яке було ввезено на територію України
як іноземна інвестиція, було продано протягом трьох років з часу зарахування
іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними інвестиції, позивач
зобов'язаний сплатити у відповідності до вимог ст.18 Закону України „По режим
іноземного інвестування”  ввізне мито. Що
стосується податку на додану вартість, то такий нарахований у відповідності до
вимог п.4.3 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Представники відповідача в судовому
засіданні дали аналогічні пояснення, просять в задоволенні позову відмовити.

Прокурор під час судового розгляду
підтримав пояснення представників відповідача, просив в позові відмовити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази
та обставини, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

29.03.2006 року відповідачем були
прийняті податкові повідомлення:

за №16, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання по ввізному миту в сумі 10636 грн. 55 коп. та
пеня в сумі 2614 грн. 85 коп.;

за №17, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 23398 грн.
23 коп. та пеня 5750 грн. 50 коп.

Згадані податкові повідомлення,
були прийняті у відповідності до Порядку підготовки та направлення митними
органами податкових повідомлень платникам податків, затвердженим Наказом
Державної митної служби України від 25 квітня 2005 року № 329, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 21 липня 2005 року за № 789/11069, який втратив
чинність згідно з наказом Державної митної служби України  від 11 травня 2006 року № 370, однак, був
чинний на момент прийняття спірних податкових повідомлень.

Згідно п.п.2.1-2.4 згаданого
Порядку, митні органи самостійно здійснюють розрахунок сум податкових
зобов'язань платників податків на підставі положень підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону щодо податків та зборів, визначених підпунктом 2.1.1 пункту 2.1
статті 2 цього Закону. У випадку, зазначеному в пункті 2.1 цього Порядку,
митний орган складає та надсилає платнику податків податкове повідомлення за
формою згідно з додатком 1 для платників податків - юридичних осіб (форма
"Ю") або за формою згідно з додатком 2 для платників податків - фізичних
осіб (форма "Ф").  Податкове
повідомлення складається структурним підрозділом митного органу, до функцій
якого входить контроль за нарахуванням та справлянням податків та зборів
(обов'язкових платежів). Податкове повідомлення складається на розраховану суму
податкового зобов'язання щодо кожного окремого податку, збору (обов'язкового
платежу). Якщо митний орган здійснив розрахунок сум податкових зобов'язань за
декількома податками, то складається відповідна кількість податкових
повідомлень.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень рішень були наступні обставини.

ТзОВ „Брітіш Оіл” ввезло на митну
територію України вантажний автомобіль марки DAIMLERCHRYSLER, 1999 року
випуску, код товару за УКТЗЕД , митною вартістю 73 655 грн. 74 коп., який
оформлено за вантажно-митною декларацією від 15.07.2002 року № 20003/2/306031.

Транспортний засіб імпортувався
відповідно до вимог ст.18 Закону України від 19.03.1996 року № 93/96-ВР „Про
режим іноземного інвестування”, з наступними змінами та доповненнями, згідно
якої майно, що ввозиться в Україну як внесок іноземного інвестора до статутного
фонду підприємств з іноземними інвестиціями (крім товарів для реалізації або
власного споживання), звільняється від обкладення митом. Митний орган здійснює
пропуск такого майна на територію України на підставі виданого підприємством
простого векселя на суму мита з відстроченням платежу не більш як на 30
календарних днів з дня оформлення ввізної вантажної митної декларації. Вексель
погашається і ввізне мито не справляється, якщо у період, на який дається
відстрочення платежу, зазначене майно зараховане на баланс підприємства і
податковою інспекцією за місцезнаходженням підприємства зроблена відмітка   про
це   на   примірнику
векселя.   Порядок   видачі,
обліку   і погашення векселів
встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи наявний простий
вексель за №97 від 15.07.2002 року, який скріплений підписом
начальника ДПІ у Личаківському районі м.Львова та печаткою податкового органу.
Отже майно, яке оформлено у митному відношенні за вантажно митною декларацією
від 15.07.2002 року, зараховано на баланс ТзОВ „Брітіш Оіл”.

Згідно ч.5 ст.18 Закону України
„Про режим іноземного інвестування” якщо протягом трьох років з часу
зарахування іноземної інвестиції на баланс підприємства з іноземними
інвестиціями майно, що було ввезене в Україну як внесок іноземного інвестора до
статутного фонду зазначеного підприємства, відчужується, у тому числі у зв'язку
з припиненням діяльності цього підприємства (крім вивезення іноземної
інвестиції за кордон), підприємство з іноземними інвестиціями сплачує ввізне
мито, яке обчислюється виходячи з митної вартості цього майна, перерахованої у
валюту України за офіційним курсом валюти України, визначеним Національним банком
України на день здійснення відчуження майна.

За результатами перевірки,
проведеною прокуратурою Личаківського району м.Львова встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу від 10.04.2003 року за №10/04/03 ТзОВ
„Брітіш Оіл” передано у власність ТзОВ „Саід” вантажний автомобіль  DAIMLERCHRYSLER з номерним знаком кузова
WDB663531№086398, ввезений на митну територію України у якості внеску
іноземного інвестора до статутного фонду (інформаційне повідомлення про
внесення іноземної інвестиції).

Зазначена обставина, як вважає
орган державної митної служби, свідчить про відчуження іноземної інвестиції до
завершення трирічного терміну.

А тому, відповідачем у
відповідності до вимог ст.18 Закону України „Про режим іноземного інвестування”
митний орган здійснив заходи щодо стягнення суми ввізного мита та податку на
додану вартість у сумі збільшеного податкового зобов'язання і нараховано пеню.

Позивач в свою чергу посилається на
те, що в даному випадку не було підстав для прийняття податкових повідомлень, оскільки,
автомобіль відчужувався уже не як інвестиція, а як основні засоби підприємства
у відповідності до вимог підп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України „Про податок на
додану вартість”, а інвестиція була повернута іноземному інвестору.

При цьому, у своїх міркуваннях
позивач виходив з того, що 06.02.2003 року ОСОБА_1, учасника товариства, який
вніс іноземну інвестицію, було виключено зі складу учасників позивача. В
подальшому згаданий учасник звернувся до Личаківського районного суду м.Львова
із позовом про визнання недійсним рішення зборів учасників товариства, а в
подальшому вимагає повернення іноземної інвестиції у натуральній формі.
Результатом розгляду даної справи було укладення мирової угоди, яка була
затверджена Личаківським районним судом м.Львова 19.11.2003 року, де ОСОБА_1
погоджується отримати іноземну інвестицію у натуральній формі, а саме акції
Відкритого акціонерного товариства „Тальнівське виробниче підприємство
„Агрохім” на сумарну номінальну вартість 63050 грн. 00 коп.

Згідно ч.1 ст.54 Закону України
„Про господарські товариства” від 19.09.1991 року за №1556-ХІІ, з наступними
змінами та доповненнями, при виході учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може
бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Як вбачається з викладених
обставин, майно (автомобіль) було відчужено згідно договору, укладеного
10.04.2003 року, тобто до затвердження судом мирової угоди -19.11.2003 року,
саме із затвердженням якої пов'язується обставина повернення внеску до
статутного фонду учасника товариства.

Таким чином, посилання позивача на
те, що автомобіль перестав бути іноземною інвестицією 17.02.2003 року, коли
ОСОБА_1 звернувся із заявою про вихід з числа учасників товариства, і
відчужувався не як інвестиція не може братись судом до уваги, оскільки між
учасником ОСОБА_1 та товариством на момент відчуження згаданого автомобіля
існував спір в суді щодо повернення внесеної інвестиції (автомобіля), і до
закінчення даного спору, транспортний засіб залишався іноземною інвестицією.

Посилання позивача на постанову
Личаківського районного суду м.Львова від 14.06.2006 року у справі за
№2-2644/06 та на ухвалу колегії суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області  у
згаданій справі за номером апеляційної інстанції 22ас-625, не може братись до
уваги, оскільки, постанова прокурора Личаківського району м.Львова  від 24.03.2006 року про порушення
адміністративного провадження відносно ОСОБА_2 за ст.354 Митного кодексу
України була скасована, з підстав закінчення строків накладення
адміністративного стягнення передбачених ст.38 КпАП, що також зазначено в
ухвалі суду апеляційної інстанції.

Більше того, дані судові рішення, у
відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, не можуть свідчити про наявність
обставин, які звільняють сторін від доказування, оскільки у згаданій
адміністративній справі, що розглядались судами загальної юрисдикції, брали
участь не ті особи, які є учасниками цієї справи.

Судом також дано оцінку доданій до
позовної заяви декларації з податку на додану вартість за квітень 2003 року, з
якої вбачається, що ТзОВ „Брітіш Оіл” сплачено податок на додану вартість з
господарської операції по реалізації вантажний автомобіль  DAIMLERCHRYSLER з номерним знаком кузова
WDB663531№086398 ТзОВ „Саід”.

Однак, дана декларація не може
свідчити про сплату податку на додану вартість при ввезені транспортного засобу
на митну територію України.

При цьому, суд звертає увагу на те,
що у відповідності до вимог підп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України „Про податок
на додану вартість”, в редакції чинній на момент ввезення згаданого автомобіля,
не були об'єктом оподаткування операції з передачі основних фондів як внеску до
статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового
комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у тому числі при
ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів)
або їх вивезенні за межі митної території України; продажу за компенсацію
сукупних валових активів платника податку (з урахуванням вартості гудвілу) іншому
платнику податку.

Як вбачається з викладених обставин
та змін до статуту позивача, автомобіль
DAIMLERCHRYSLER з номерним знаком кузова WDB663531№086398 був внеском до
статутного фонду товариства, а тому, у відповідності до наведеної норми, в
редакції чинній на момент ввезення згаданого автомобіля, така операція не була
об'єктом оподаткування податком на додану вартість, не залежно від того чи
ввозився даний автомобіль на митну територію України.

Більше того, в статті 18 Закону
України „Про режим іноземного інвестування” йдеться лише про ввізне мито, і не
йдеться про податок на додану вартість.

Таким чином, враховуючи те, що
ст.18 Закону України „Про режим іноземного інвестування”,  стосується
лише ввізного мита, а підп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України „Про податок
на додану вартість”, в редакції чинній на момент ввезення згаданого автомобіля,
безпосередньо податку на додану вартість, органом державної митної служби без
достатніх правових підстав було визначено податкове зобов'язання з податку на
додану вартість.

Що стосується нарахованої пені у
спірних податкових повідомленнях, то суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до підп.16.1.2. п.16.1
ст.16 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетними та державними цільовими фондами” нарахування пені
розпочинається: б) при нарахуванні суми податкового зобов'язання контролюючими
органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного
строку сплати податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні
згідно з нормами цього Закону. А підп.4.2.2. п.4.2 ст.4 вище наведеного
Закону передбачає, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: г) згідно з законами з питань
оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого  податку або збору (обов'язкового платежу), є
контролюючий орган.

Саме тому пеня може нараховуватись
лише через десять днів з дня отримання податкових повідомлень.

Більше того, за своєю правовою
природою пеня не є сталою величиною і залежить від терміну несплати відповідних
сум, а тому не може нараховуватись податковими повідомленнями, оскільки суми
визначені в останніх є сталими.

Таким чином, суд вважає, що у
органу державної податкової служби були відсутні правові підстави для
визначення у спірних податкових повідомленнях суми пені.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог в частині
скасування податкових повідомлень, щодо визначення пені та щодо визначення
податкового зобов'язання з податку на додану вартість. В іншій частині в позові
належить відмовити.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ч.1 ст.94 та ст.89 КАС України, з врахуванням п.3
Прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, судові витрати присудити на
користь позивача з Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70,
160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовні вимоги задоволити частково.

2.          Скасувати, прийняті Львівською
митницею, податкові повідомлення за №16 від 29.03.2006 року в частині
визначеної пені в сумі 2614 грн. 85 коп. та за №17 від 29.03.2006 року
повністю.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Брітіш Оіл”, яке
знаходиться за адресою м.Львів, вул.Личаківська, 97/2, (код ЄДРПОУ )
5 грн. 09 коп. судових витрат сплачених позивачем при поданні позову.

5.          Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк
апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не
набрала законної сили.

6.          Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя