ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
Справа
№ 28/73-07-1535А
суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:
судді:  Бєляновського В.В.,
Суддів:   Мирошниченко М.А.
колегії суддів змінено згідно з розпорядженням Голови Одеського апеляційного
господарського суду № 44 від 03.05.2007 року.
Від ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ „Мій дім”, ОСОБА_5,ОСОБА_6 та ОСОБА_7: ОСОБА_8
Від позивача: ОСОБА_9,
Від відповідача: не з'явився
судовому засіданні в м. Одесі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ „Мій дім”, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
постанову господарського
суду Одеської області
справі  № 28/73-07-1535А
„Електронмаш” ДП ВАТ „Електронмаш”
Виконавчого комітету
Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області
НОМЕР_1 „Про присвоєння поштових адрес”,
У лютому 2007 року Завод
„Електронмаш” дочірнє підприємство ВАТ „Електронмаш” (далі - Завод) звернувся
до господарського суду Одеської області з адміністративним позовом до
виконавчого комітету Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської
області про скасування рішення НОМЕР_1 “Про присвоєння поштових адрес”,
відповідно до якого нежитловим будівлям Заводу згідно з переліком  було
присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що оспорюване рішення виконкому є незаконним,
суперечить вимогам діючого законодавства та порушує майнові права та законні
процесі розгляду даної справи Завод заявою від 19.03.2007 року уточнив свої
позовні вимоги і на тих же підставах просив господарський суд визнати нечинним
рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області
НОМЕР_1 “Про присвоєння поштових адрес” з моменту його прийняття в частині
присвоєння адрес будівлям ВАТ „Електронмаш” та Заводу „Електронмаш” ДП ВАТ
„Електронмаш”: вул. Маршала Жукова, 101 під літерами „А”-„Л” та в частині
„АДРЕСА_1”.

Постановою
господарського суду Одеської області від 26.03.2007 року у справі (Суддя -Гуляк
Г.І.) позов задоволено повністю, визнано нечинним  рішення Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської області НОМЕР_1 „Про присвоєння поштових
адрес” з моменту його прийняття в частині присвоєння адрес будівлям ВАТ
„Електронмаш” та Заводу „Електронмаш” ДП ВАТ „Електронмаш”: вул. Маршала
Жукова, 101 під літерами „А”-„Л” та в частині „АДРЕСА_1”.

Рішення
суду мотивовано тим, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідачем -
виконавчим комітетом Таїровської селищної ради порушені вимоги статей 37, 52
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, оскільки виконавчий
комітет сільської, селищної ради може розглядати і вирішувати питання,
віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення порушує майнові права та законні інтереси Заводу.

Громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ „Мій дім” у поданій до Одеського
апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просять зазначену постанову
господарського суду Одеської області скасувати у повному обсязі та відмовити у
задоволенні позовних вимог Заводу. Скаржники вважають оскаржувану постанову
винесеною за неповністю з'ясованих і недоведених обставин, що мають суттєве
значення для справи, необґрунтованою нормами матеріального права та за
наявності численних порушень процесуального закону, що спричинило неправильне
вирішення даного спору. При цьому скаржники посилаються на те, що вони не були
залучені судом до участі у справі, хоча ухвалене судове рішення впливає на їх
права і обов'язки як сторін правочинів, укладених  щодо вказаного у судовому рішенні нерухомого
майна, а також стосується охоронюваних законом інтересів власників, яким ці
об'єкти нерухомості належать на праві приватної власності. Також скаржники
зазначають, що висновок господарського суду щодо порушення виконкомом вимог
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” не ґрунтується на законі
та не відповідає дійсним обставина справи. Крім того, скаржники вказують на те,
що суд припустився численних порушень приписів процесуального закону, а саме:
не визначив коло осіб, яких слід було залучити до участі у справі з огляду на
те, що рішення в ній може вплинути на їх права, свободи та обов'язки, знехтував
заяву скаржників про вступ у справу в якості третіх осіб; порушив правила
підвідомчості розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки
вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов'язки скаржників, які не
мають статусу суб'єктів підприємницької діяльності і не були залучені до участі
у справі, а спір з таким суб'єктивним складом не підлягає вирішенню у господарському
суді; суд залучив до справи та в обґрунтування своїх висновків послався на
подані позивачем ксерокопії документів, достовірність яких викликає сумнів;
позивач приховав від суду, а останній не вжив необхідних для встановлення
дійсних обставин справи заходів з витребування документів, які підтверджують
правомірність набуття скаржниками права власності на об'єкти нерухомого майна
розташованого за визначеною оспорюваним рішенням адресою; суд не врахував
встановлений строк звернення до суду з адміністративним позовом за захистом
своїх прав і інтересів та не застосував наслідки його пропуску.

Завод заперечує проти  задоволення апеляційної скарги не
погоджуючись з викладеними в ній доводами і просить оскаржувану постанову
господарського суду залишити без змін, вважаючи її законною і
обґрунтованою.

Виконком Таїровської селищної ради
відзив на апеляційну скаргу не надіслав і не використав наданого законом права
на участь в судовому засіданні.

Подана Заводом заява про відвід
колегії суддів від розгляду апеляційної скарги в даній адміністративній справі
була розглянута колегією суддів в порядку встановленому ст. 31 КАС України та
відхилена як немотивована та безпідставна.

Клопотання Заводу про передачу справи
до Одеського апеляційного адміністративного суду  визнано колегією суддів необґрунтованим та
відхилено з огляду на те, що оскаржувану постанову в ній прийнято та заяву про
її апеляційне оскарження подано до Одеського апеляційного господарського
суду  до початку діяльності Одеського
апеляційного адміністративного суду

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників позивача і
скаржників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування
судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної
постанови, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ „Мій дім” підлягає частковому задоволенню, а
апеляційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським судом, рішенням виконавчого комітету
Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області НОМЕР_1
будівлям відкритого акціонерного товариства „Електронмаш” (аптека, транспортний
цех, їдальня, учбовий корпус, контрольно -вимірювальна станція) і будівлям
заводу „Електронмаш” дочірнього підприємства ВАТ „Електронмаш” (корпус
побутових приміщень, виробничий корпус, склад мастил і хімікатів, цех № 97,
тепловий пункт, компресорна станція, склад мастил) присвоєно наступну поштову
адресу: АДРЕСА_1.

17.06.2004
року Овідіопольською райдержадміністрацією було видано розпорядження НОМЕР_2 на
підставі статей 6, 20,39,41 Закону України „Про місцеві державні
адміністрації”, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 р. № 7/5,
листа Заводу „Електронмаш” ДП ВАТ „Електронмаш” від 10.06.2004 р., довідки про
балансову вартість, матеріалів інвентаризації РБТІ та державного акту на право
постійного користування земельною ділянкою, яким доручено начальнику
Овідіопольського районного бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтва про
право власності заводу „Електронмаш” Дочірнього підприємства ВАТ „Електронмаш”
на будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (за межами населених пунктів),
згідно доданого переліку.

На підставі даного розпорядження
Таїровською селищною радою 18.08.2004 року були видані Заводу „Електронмаш” ДП
ВАТ„Електронмаш” свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: корпус побутових приміщень,
виробничий корпус, склад мастил і хімікатів, цех № 97, станцію нейтралізації, компресорну
станцію, склад мастил, яке в цей же день було зареєстровано в Овідіопольському
РБТІ за реєстраційними номерами: НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7,
НОМЕР_8, НОМЕР_9 відповідно (а. с. 60-66).

За
договорами купівлі -продажу нерухомого майна, розташованого на території
Таїровської селищної ради, АДРЕСА_1, укладеними 20.08.2004 року між Заводом та
громадянином ОСОБА_2, вищезазначені об'єкти нерухомості були продані Заводом
останньому.

Вказані
обставини встановлені постановою Одеського апеляційного господарського суду від
24.10.2006 року в адміністративній справі № 15/357-05-10314А, рішенням
апеляційного суду Одеської області від 22.02.2006 року та ухвалою Верховного
Суду України від 30.05.2006 року в цивільній справі № 22-2063, рішенням апеляційного
суду міста Києва від 11.12.2006 року та ухвалою
Верховного Суду України від 06.03.2007 року в цивільній справі №
22-9324, що набрали законної сили, та відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України не
потребують доказування.

Звернувшись
до господарського суду  з цим позовом
Завод посилається на те, що відповідно до статуту юридичною адресою
підприємства є м. Одеса, пр. Маршала Жукова, 101, Зміна юридичної адреси тягне
відповідні зміни до статуту, які відповідно до ст. 41 Закону України „Про
господарські товариства”  відносяться до
виняткової компетенції загальних зборів акціонерів. Відповідач -виконком
Таїровської селищної ради прийняв рішення про присвоєння поштових адрес
об'єктам нерухомості Заводу всупереч діючому законодавству, при цьому діюча
адреса: м. Одеса, пр. Маршала Жукова, 101 скасована не була, що порушує майнові
права та інтереси Заводу.

При
вирішенні даного спору слід виходити з того, що підставами для визнання акта
ненормативного характеру нечинним є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей
акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав, свобод та охоронюваних законом інтересів
підприємства -позивача у справі.

Наявні
у справі матеріали свідчать про те, що поштова адреса: АДРЕСА_1 нежитловим
будівлям Заводу, розташованим за межами населених пунктів за їх фактичним
місцезнаходженням на території Таїровської селищної ради, була присвоєна
оспорюваним рішенням виконкому за клопотанням самого позивача.

Встановлення
чи зміна поштової адреси виробничих нежитлових будівель  підприємства не є зміною юридичної адреси
юридичної особи. До того ж, в оспорюваному рішенні вказано про присвоєнні
поштові адреси будівлям, що належать саме Заводу. В послідуючому згідно з
розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації НОМЕР_2 Таїровською
селищною радою були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно
розташоване за присвоєною оспорюваним рішенням поштовою адресою також саме
Заводу.

Таким
чином, виконання оспорюваного рішення виконкому ніяким чином не могло
порушувати майнові права та законні інтереси Заводу.

З цих
же підстав не заслуговують на увагу безпредметні посилання Заводу в
обґрунтування своїх доводів на п. 1 ст. 37 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні”, якою до відання виконкому віднесено повноваження з
підготовки і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування)
вулиць, провулків, проспектів, площ, скверів, мостів та інших споруд, розташованих
на території відповідного населеного пункту, що потребує необхідності
з'ясування думки з цього приводу членів відповідної територіальної громади,
оскільки в даному випадку оспорюваним рішенням виконкому за клопотанням Заводу
було присвоєно лише поштову адресу виробничим об'єктам діючого підприємства, розташованим
за межами населених пунктів.

Посилання
позивача на те, що майно заводу тривалий час знаходилося під арештом і не могло
відчужуватися об'єктивно нічим не підтверджено, а крім того, не має значення
для вирішення даного спору, оскільки відповідач не розпоряджався майном
позивача, не відчужував його і навіть не здійснював функції щодо його
управління.

Твердження
позивача про перевищення відповідачем своєї компетенції при прийнятті рішення
щодо майна, яке знаходиться на території міста Одеси, є помилковим. Постанова
Верховної ради України „Про зміну меж міста Одеси” від 07.02.2002 р. до
теперішнього часу не виконана, державний акт на право комунальної власності на
землі міста Одеси відсутній.

Відповідно до ст. 35 Закону України
„Про державну експертизу землевпорядної документації” тільки після приведення
документації зі встановлення в натурі меж міста Одеси у відповідність до
проектної межі міста, одержання позитивного висновку державної експертизи
Держкомзему України та оформлення відповідного державного акта, спірну земельну
ділянку буде включено до меж міста Одеси, що підтверджується листами Державного
комітету України по земельних ресурсах НОМЕР_10 та    НОМЕР_11.

Таким
чином, оспорюване рішення виконкому відповідає вимогам чинного законодавства,
визначеній законом  компетенції
виконавчого комітету Таїровської селищної ради і не порушує майнових прав та
охоронюваних законом інтересів Заводу. За таких обставин, правові підстави для
задоволення позову відсутні.

З
наявних у справі документів вбачається, що перелічені в оспорюваному рішенні
об'єкти нерухомості за договорами купівлі -продажу від 10.08.2004 року були
придбані гр. ОСОБА_2 у Заводу і в послідуючому частина з них відчужені іншим
фізичним особам. На момент вирішення даного спору  громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ТОВ „Мій дім” є належними власниками будівель, перелічених в
оспорюваному рішенні, що підтверджується відповідними витягами з Державного
реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Предметом
спору у справі є питання щодо правозгідності рішення органу місцевого
самоврядування про присвоєння поштової адреси об'єктам нерухомості Заводу, які
на момент вирішення даного спору належать на праві приватної власності
вищевказаним фізичним особам. Отже, рішення суду з цієї справи буде прямо і
безпосередньо зачіпати права та охоронювані законом інтереси вказаних осіб
стосовно цього нерухомого майна. Статтею 41 Конституції України встановлено, що
право приватної власності є непорушеним. За таких обставин громадян ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ „Мій дім” має бути залучено до участі
у справі.

Пунктами
5 та 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України встановлено, що до
початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм
справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та
апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства
України. У місцевих та апеляційних загальних судах запроваджується
спеціалізація суддів з розгляду адміністративних справ.

До початку діяльності окружних та
апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі
господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу
України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні
місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України.

Підвідомчість -це визначена законом сукупність повноважень
господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Отже,
господарським судам підвідомчі справи, коли склад учасників спору відповідає
статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять
господарський характер.

Таким чином, оскільки громадяни ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не мають статусу суб'єкта підприємницької
діяльності, то спір у даній справі із вказаним суб'єктним складом його сторін
не підлягає вирішенню у господарських судах України за правилами КАС України.

Пунктом
1 ч. 1 ст. 18 КАС України передбачено, що адміністративні справи, у яких однією
із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим
загальним судам як адміністративним судам.

Отже,
дана справа і не підвідомча, і не підсудна господарському суду Одеської
області.

Крім
того, у справі містяться три світлокопії рішень виконкому Таїровської селищної
ради, які суттєво різняться між собою за змістом. Проте місцевий господарський
суд  не витребував у відповідача оригінал
протоколу засідань виконавчого комітету за червень 2004 року та не з'ясував,
яке саме рішення приймалося виконкомом за НОМЕР_1 та яке саме рішення є
предметом даного спору .

Оскаржуваною
постановою господарський суд визнав нечинним рішення Таїровської селищної ради
Овідіопольського району НОМЕР_1, проте таке рішення у справі відсутнє і
Таїровську селищну раду не було залучено судом до участі у справі.

Крім
того, частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено річний строк для звернення до
адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який
обчислюється з дня, коли ця особа дізналася або повинна була дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Оскільки
оспорюване рішення було прийнято виконкомом за клопотанням самого позивача і в
послідуючому останнім були здійснені дії щодо
оформлення права власності на нерухоме майно розташоване за зазначеною в
рішенні адресою та його  відчуження, то
саме з червня 2004 року позивач дізнався про порушення своїх майнових прав та
законних інтересів.

Але
вказані обставини залишилися поза увагою місцевого господарського суду.

За таких обставин, оскаржувана постанова
місцевого господарського суду  підлягає
скасуванню з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для
справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, грубого
порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а провадження у даній справі слід закрити на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 та п. п. 5,6 Прикінцевих та перехідних положень КАС
України, тому що її не належить розглядати в порядку адміністративного
судочинства в господарських судах України.

У зв'язку із скасуванням оскаржуваної
постанови підлягають скасуванню також заходи забезпечення адміністративного
позову, що були вжиті ухвалою місцевого господарського суду від 22.02.2007 року
у даній справі.

Разом з тим, порушення прав, свобод,
інтересів чи обов'язків скаржників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судом апеляційної
інстанції не встановлено, а тому у задоволенні їхньої апеляційної скарги слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 157 ч. 1 п.1, 184,
195, 196, 198, 203, 205, 206, п. п. 5 та 6 Прикінцевих та перехідних положень
КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ТОВ „Мій дім” задовольнити частково.

Постанову  господарського  суду
Одеської  області  від
26.03.2007 року  у справі №
28/73-07-1535А  скасувати,  провадження у даній справі закрити.

Вжиті ухвалою господарського  суду
Одеської  області  від
22.02.2007 року у даній справі заходи забезпечення адміністративного
позову скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4
залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена

у
касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий  суддя:
Бєляновський В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А

Шевченко В. В.