ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" лютого 2007 р.
Справа  № 17/364-06-12817

За позовом:         Приватного підприємства „Біологічна станція”;

До відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю  „НЕРУМ”

Одеської міської Ради

Третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Одеське міське управління земельних ресурсів  Одеської міської Ради

про переведення права користування земельною ділянкою  та зобовязання укласти договір оренди земельної ділянки

Суддя  Зуєва Л.Є.

Представники:

Від позивача:      Лутовінов С.В. –повірений на  підставі довіреності б/н № від 16.11.2006р.

Від відповідачів: ТОВ „НЕРУМ” - Жуков Т.В. –повірений  на підставі довіреності

від 18.0107р.

ОМР -  Кіхтенко О.С.- повірений на підставі довіреності  № 277/исх-гс

від 05.05.2006р.

Від третьої особи: Голоцван Є.О. повірений на  підставі довіреності  № 02/1049-07

від 16.11.2006р.

По справі, у відповідності до вимог ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва з  29.01.2007р. по 19.02.2007р об 11 год.30 хв.

Суть спору: позивач –приватне підприємство „Біологічна станція” звернулося до господарського суду Одеської області  до відповідачів –Товариство з обмеженою відповідальністю  „НЕРУМ” та Одеської міської Ради з позовом про переведення права користування земельною ділянкою та  зобовязання Одеську міську Раду  укласти договір оренди земельної ділянки.

Представник позивача на позовних вимогах наполягає, в судовому засіданні надав пояснення відносно порушених прав ПП „Біологічна станція”, пояснив обставини справи та згідно своєї  позовної заяви  просить суд  перевести з ТОВ „НЕРУМ” на ПП „Біологічна станція” право користування земельною ділянкою, загальною площею 1 666,7 кв. м., у тому числі ділянка, на якій розташовані споруди Одеського міського дельфінарію за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, 25 „А”, що належать ПП „Біологічна станція”, а також ділянки, необхідної для обслуговування зазначених споруд та зобов`язати Одеську міську Раду укласти з ПП „Біологічна станція” договір оренди земельної ділянки 1 666,7 кв. м., у тому числі ділянка, на якій розташовані споруди Одеського міського дельфінарію за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, 25 „А”, що належать ПП „Біологічна станція”, а також ділянки, необхідної для обслуговування зазначених споруд.

Позивач  посилається  в обґрунтування свого позову на ті обставини, що  05.03.2004 р. між ним та ТОВ „НЕРУМ” укладено договір про пайову участь в будівництві Одеського міського дельфінарію. 05.04.2005 р. Одеський міський дельфінарій був прийнятий державною комісією. 27.05.2005 р. Виконком Одеської міської Ради видав ТОВ „НЕРУМ” свідоцтво про право власності на дельфінарій.

Відповідно до умов мирової угоди, що затверджена господарським судом Одеської області від 20.02.2006 р. з ПП „Біологічна станція” визнано право власності на приміщення Одеського міського дельфінарію, загальною площею 528, 4 кв.м.

Земельна ділянка на якій розташовано Одеський міський дельфінарій, на підставі Договору оренди, знаходиться в користуванні ТОВ „НЕРУМ”.

Позивач вважає зазначене грубим порушенням його прав, оскільки, на його думку він має право користування земельною ділянкою площею 1 666,7 кв.м.

Відповідач проти позову заперечує, разом з тим вважає що права позивача з боку ТОВ „НЕРУМ” не порушено, оскільки відповідач своїми діями або бездіяльністю не яким чином не створює перешкод в користуванні ПП „Біологічна станція” земельною ділянкою на яку останній має право. Проте, на думку, представника відповідача, позивач повинен зареєструвати належне йому право користування земельною ділянкою в установленому діючим законодавством порядку.

Ухвалою від 17.01.2007 р. господарський суд, за своєю ініціативою залучив до участі у справі, у якості третьої особи, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеське міське управління земельних ресурсів.

В ході розгляду справи у суді, позивачем заявлялися клопотання про  вжиття заходів забезпечення позову судом  шляхом  заборони  ТОВ “НЕРУМ” укладати договори суборенди або у інший спосіб передавати права на земельну ділянку іншим особам. Розглянувши заявлені клопотання  суд вважає  їх такими, що задоволенню не підлягають , оскільки позивач не надав суду доказів того що відповідач вчиняє дії щодо земельної ділянки, які порушують або можуть порушити права та інтереси позивача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

05.03.2004 р. між приватним підприємством „Біологічна станція” та товариством з обмеженою відповідальністю „НЕРУМ” укладено договір про пайову участь в будівництві Одеського міського дельфінарію. У відповідності до умов п.1.1 укладеного договору, предметом якого є дольова участь ПП „Біологічна станція” в будівництві Одеського міського дельфінарію, який розташований за адресою: м. Одеса, Приморський район нижня тераса пляжу „Лонжерон”.

Будівництво здійснювалося на земельній ділянці, яка була надана Одеською міською радою під будівництво дельфінарію, а також для подальшої експлуатації дельфінарію строком на п’ятдесят років.

05.04.2005 р. Одеський міський дельфінарій був прийнятий державною комісією 27.05.2005р. про що було складено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об’єкту в експлуатацію.

Згодом Виконком Одеської міської Ради видано ТОВ „НЕРУМ” свідоцтво про право власності на дельфінарій серії ЯЯЯ №079478 від 27.05.2005р.

Відповідно до умов мирової угоди, що затверджена господарським судом Одеської області від 20.02.2006 р. за ПП „Біологічна станція” визнано право власності на приміщення Одеського міського дельфінарію, загальною площею 528, 4 кв. м.

09.12.2003 р. між ТОВ „НЕРУМ” та Одеською міською Радою укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до умов п. 1.1 зазначеного договору оренди ТОВ „НЕРУМ” належить право користування земельною ділянкою площею 5 000,00 кв. м. терміном на 50 років.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі наявні докази що мають значення для справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оглянувши в судовому засіданні матеріали справи та  документи, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПП „Біологічна станція” задоволенню не підлягають з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а  підставою виникнення цивільних прав та обов'язків  є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, які безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК   України передбачає, що особа здійснює свої  цивільні  права вільно на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ст. 202 ЦК України правочином  є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності зі ст.204 ЦК України  договір оренди землі,  укладений між  ТОВ ”НЕРУМ” та Одеською міською Радою, як  цивільно-правовий  правочин  є правомірним  на час розгляду справи у суді, оскільки його недійсність прямо не встановлено законом, та  він не визнаний судом недійсними, тому зобов’язання за цим договором  має  виконуватися належним чином.

Відповідно до п.6.2, п.6.3  договору оренди  земельної ділянки від 09.12.003р. цей договір може бути розірвано достроково за  взаємною згодою сторін.

Розглядом матеріалів встановлено, що сторони за договором оренди не здійснювали будь-яких дій, передбачених  договором, повязаних з реалізацією свого волевиявлення щодо  дострокового часткового  розірвання договору оренди земельної ділянки .

В даному випадку до суду про переведення права користування земельною ділянкою звернулись не сторони за діючим  договором оренди, а третя особа ПП “Біологічна станція”, яке  не є стороною договору оренди.

Право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, згідно зі статтею 1 Госпо дарського процесуального кодексу України  мають підприємства й організації.

Відповідно до статті 2 ГП К України, гос подарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Таким чином завданням суду під час здійснення правосуддя у силу ст.2 Закону України  “Про судоустрій України” є зокрема захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень зазначених норм правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси порушені або оспорюється.

Однак при цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення його прав та інте ресів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема щодо матеріально-правового інтере су у спірних відносинах, і залежно від встановлених обставин вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про оренду землі” орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Розглядом матеріалів справи встановлено, що  спірна земельна ділянка знаходиться у  комунальній  власності Одеської міської ради.

Таким чином, передача в оренду зазначеної земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 124 Земельного кодексу України, що знаходяться в комунальній власності, повинна відбуватися на підставі рішення відповідного органа виконавчої влади або органа місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні й інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст установлений ст. 12 Земельного кодексу України, відповідно до вимог якої відповідним радам надане право розпорядження землями територіальних суспільств; передавати земельні ділянки з комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відповідно до цього Кодексу; надавати земельні ділянки в користування з земель комунальної власності у відповідності с Земельним кодексом.

Крім цього  згідно ст. 124 ЗК України питання про ухвалення рішення про передачу в оренду земельних ділянок, які знаходяться у комунальній власності відноситься до виняткової компетенції органа виконавчої влади або органа місцевого самоврядування.

Як вбачається з наданих сторонами до суду матеріалів позивач звернувся до Одеської міської Ради з вимогою щодо укладання договору оренди земельної ділянки, проте питання щодо надання земельної ділянки у користування позивача Одеською міською Радою  на час розгляду справи у суді не вирішено шляхом прийняття відповідного рішення.

Відповідно до вимог ст. 16 Закону України "Про оренду землі", особа, що бажає одержати земельна ділянка в оренду з земель державної або комунальної власності, подає у відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування по місцю розташування земельної ділянки заявку. Передача земельної ділянки, границі якої визначені в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розробки проекту її відведення.

Тобто, для передачі земельної ділянки в оренду обов'язковою вимогою, у даному випадку, є наявність визначення границь земельної ділянки в натурі.

Разом з тим позивач не надав у суд документів визначення  границь земельної ділянки в натурі  та відповідну технічну документацію на спірну  земельну ділянку, наявність яких є обовязковою  для укладання договору оренди.

З наявних у матеріалах справи документів убачається, що право власності на частину приміщення Одеського міського дельфінарію загальною площею 528,4 кв.м. виникло у позивача на підставі затвердженої ухвалою  господарського суду Одеської області від 20.02.2006 р. мирової угоди, щодо  визнання права власності за позивачем на приміщення, розташовані на земельній ділянці за адресою м. Одеса, пляж «Ланжерон», 25 «А», однак  набуття цього права позивачем не припиняє дії договору оренди земельної ділянки від 09.12.2003р. та не  є підставою для припинення дії цього договору в частині землі, на якій розташоване майно, належне позивачеві.

Як випливає зі змісту позовних вимог  позивач просить суд перевести з ТОВ «НЕРУМ»на ПП «Біологічна станція»право користування земельною ділянкою, загальною площею 1 666,7 кв.м. і  та зобов`язати Одеську міську Раду укласти з ПП „Біологічна станція” договір оренди земельної ділянки 1 666,7 кв. м., у тому числі ділянка, на якій розташовані споруди Одеського міського дельфінарію за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, 25 „А”, що належать ПП „Біологічна станція”, а також ділянки, необхідної для обслуговування зазначених споруд.

Разом з тим, главою 15 ЗК України (Право користування землею) встановлено, що право користування землею може бути засновано або на праві постійного користування, передбаченого ст. 92 ЗК України, або на праві оренди землі. Однак позивач не  зазначає у своїх вимогах  який саме вид права користування він просить суд перевести на нього.

Статтею 31 ч.1 Закону "Про оренду землі" передбачені підстави припинення договору оренди землі: закінчення строку, на який його було укладено, викуп земельної ділянки для суспільних потреб та примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених в ст.7 Закону України "Про оренду землі", від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки, ліквідації юридичної особи-орендаря.

Договір оренди землі може бути також припинений шляхом його розірвання за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з  матеріалів справи, листом № 02-05/1091/1-08 від 31.10.2006 р. Одеське міське керування земельних ресурсів  повідомило позивача про те , що питання про надання в оренду земельної ділянки може бути вирішено  тільки лише при добровільній відмові землекористувача, у даному випадку - ТОВ «НЕРУМ»від права користування частиною земельної ділянки.

Зазначена умова цілком відповідає вимогам п. а ст. 141 ЗК України, яким встановлено, що однією  з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є  добровільна  відмова від права користування земельною ділянкою. При цьому перелік підстав  припинення права  користування земельною ділянкою, встановлений п. а  - п. д ст.141 ЗК України є вичерпаним, тому суд вважає необгрунтованими   вимоги позивача в частині перевода права користування земельною ділянкою на позивача у звязку з  набуттям  ним права власності  на  нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці та припинення права користування частиною  земельної ділянкою у  відповідача, оскільки закон не встановлює такої правової  підстави для припинення права користування земельною ділянкою.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки

Статтею 59 Закону України „Про місцеве самоврядування” встановлено що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст встановлені ст. 12  Земельного кодексу України, згідно з якою відповідним органам надано право розпорядження землями територіальних громад; передавати земельні ділянки комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного Кодексу України.

З огляду на викладене суд   вважає позовні вимоги щодо зобов`язання Одеську міську Раду укласти з ПП „Біологічна станція” договір оренди земельної ділянки 1 666,7 кв. м., у тому числі ділянка, на якій розташовані споруди Одеського міського дельфінарію за адресою: м. Одеса, пляж Ланжерон, 25 „А”, що належать ПП „Біологічна станція”, а також ділянки, необхідної для обслуговування зазначених споруд   безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з наданих сторонами до суду матеріалів позивач звернувся до Одеської міської Ради з вимогою щодо укладання договору оренди земельної ділянки, проте питання щодо надання земельної ділянки у користування позивача Одеською міською Радою  на час розгляду справи у суді не вирішено.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.  Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів ,  та визначено що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таки чином позивач  звернувся до суду з вимогою щодо переводу права користування земельною ділянкою безпідставно, оскільки він не надав суду доказів порушення його прав з боку відповідачів, зокрема відмови відповідного компетентного органу в укладені договору оренди земельної ділянки .

З огляду на викладене, керуючись  ст.ст. 12, 120 та 124 Земельного кодексу України,  ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування”, суд дійшов висновку,  що  позовні вимоги ПП „Біологічна станція” необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача ,  згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. 44, 49, 82 –85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову ПП „Біологічна станція” - відмовити.

Рішення вступає в законну силу  в порядку, передбаченому ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2007р.

Суддя                                                                                       Зуєва Л.Є.