Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2007 року                                                 Справа № 40/171-07

Колегія суддів у складі:                     головуючого судді В.В.Афанасьєва,

судді А.І.Бухана,

судді О.В.Шевель,

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача                    -          Глухачової Л.Я.

1-го відповідача           -          Хоменко А.В,

2-го відповідача           -          Губаря В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 5 Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 2-го відповідача (вхідний № 1721Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від             19 квітня 2007 року по справі № 40/171-07

за позовом   Відкритого акціонерного товариства «Хутро»( смт. Ясіня)

до            1.  Приватного підприємця Хоменко А.В., (м. Харків)

2. Приватного підприємства «Трембіта», (м. Павлоград)

про            стягнення 111004,20 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 квітня 2007 року по справі №40/171-07 (суддя Хотенець П.В.) клопотання позивача щодо забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно другого відповідача в межах заявленого позову у розмірі 111004,20 грн. В частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно першого відповідача - Приватного підприємця Хоменко А.В. у задоволенні клопотання відмовлено. Позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Трембіта»на користь Відкритого акціонерного товариства «Хутро»111004,20 грн. збитків, 1110,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення збитків з приватного підприємця Хоменко А.В.відмовлено.

Другий відповідач - приватне підприємство «Трембіта»-  з рішенням господарського суду Харківської області від 19 квітня 2007 року не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від                19 квітня 2007 року по справі № 40/171-07 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Разом з тим до початку судового засідання колегії суддів  апеляційного суду він надав доповнення до своєї апеляційної скарги, в якій за наведеними в ній новими обставинами, підтвердив свою вимогу про скасування прийнятого по даній справі судового рішення.

Позивач –відкрите акціонерне товариство « Хутро»-   свій відзив на апеляційну скаргу не надав.  Разом з тим його  уповноважений  представник у судових засіданнях 4 червня та 2 липня поточного року проти скарги заперечував та просив  прийняте по справі  рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому він зазначав, що господарський суд області належним чином дослідив усі матеріали справи та дав правильну правову оцінку обставинам спору та повідомив суд, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги у нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Другий відповідач -  приватний підприємець Хоменко А.В.- також не надав  свого відзиву на апеляційну скаргу,  але у   судових засіданнях  від 4 червня та 2 липня поточного року усно висловив свою позицію  стосовно обставин  даної справи, за якою  вважає прийняте судом рішення правомірним.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та  доповненні  до не доводи  другого відповідача  заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що

2 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Хутро»(позивач) та приватним підприємцем Хоменко А.В. (перший відповідач)  було укладено договір відповідального зберігання № 69, за яким позивач передав на зберігання першому відповідачу належне йому майно, а останній  взяв на себе зобов’язання прийняти та зберегти майно позивача. На виконання умов договору № 69 згідно накладної №176 від 03 листопада 2006 року першому відповідачу було передано товар в асортименті на загальну суму 111004,20 грн. З моменту передачі товару відповідальність за втрату або недостачу переданого товару ніс перший відповідач - приватний підприємець Хоменко А.В.  Згідно пункту 3.4. договору відповідального зберігання         № 69 у разі втрати переданого майна зберігач - приватний підприємець Хоменко А.В. зобов’язався відшкодувати недостачу шляхом оплати вартості майна за зазначеними у накладній цінами протягом 90 днів.

Транспортування товару від позивача (вантажовідправника) до приватного підприємця Хоменко А.В. (замовника та вантажоодержувача) здійснювалося другим відповідачем - приватним підприємством «Трембіта». Згідно товарно-транспортної накладної серії 02 АБВ № 737372 від 03 листопада 2006 року водій-експедитор цього підприємства  прийняв від позивача вантаж на загальну суму 111.0004,20 грн., зобов’язавшись доставити його першому відповідачу. Проте  04 листопада 2006 року під час транспортування вантажу, через коротке замикання в електричній системі автомобілю,  сталася пожежа, внаслідок якої вантаж було повністю знищено. Таким чином  на думку позивача  відповідачі заподіяли відкритому акціонерному товариству «Хутро»матеріальну шкоду на загальну суму 111004,20 грн.  У відповідності до положень статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Дослідивши матеріали справи, суд визнав, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів збитків на суму 111004,20 грн. слід задовольнити частково, збитки в сумі 111004,20 грн. стягнути з Приватного підприємства «Трембіта», в стягненні збитків з приватного підприємця Хоменко А.В. відмовити, посилаючись на те, що  02 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Хутро»та приватним підприємцем Хоменко А.В. було укладено договір відповідального зберігання №69, за яким позивач передав на зберігання першому відповідачу належне йому майно, а приватний підприємець Хоменко А.В. взяв на себе зобов’язання прийняти та зберегти майно позивача. Згідно пункту 2.1. договору №69 перший відповідач зобов’язаний прийняти всі заходи для зберігання переданого йому майна та несе повну матеріальну відповідальність за його зберігання в період зберігання. Майно, а саме штучне хутро, на суму 111004,20 грн. першим відповідачем - приватним підприємцем Хоменко А.В. прийнято не було, перший відповідач не зберігав майно, тому відповідальність за збереження майна не несе.

Розглянувши клопотання позивача щодо забезпечення позову,  господарський  суд задовольнив його частково лише в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно другого відповідача - приватного підприємства "Трембіта".

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів  відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна  та належна  правова оцінка, через що відсутні  підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Харківської  області  забезпечив  додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно   дослідив  фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази  в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Оскаржуючи прийняте по справі судове рішення, перший відповідач у своїй апеляційній скарзі у якості підстав для  скасування даного рішення зазначив  про  те що:

-1-  жодних правових підстав для перевезення між ВАТ «Хутро»та нашим підприємством не було, а у відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків зокрема, є договори та інші правочини. Письмовий договір про перевезення, обов'язковість письмового укладення якого згідно ст..173 Господарського кодексу України та п.2 ст. 307 ГК України та п.2. ст.. 909 ЦК України прямо передбачена законом, не укладався. По-друге ніяких повноважень для отримання вантажу у водія нашого підприємства не було - доручення на приймання товарно-матеріальних цінностей водію не видавалося та і сам водій не був наділений повноваженнями для отримання будь-яких товарно-матеріальних цінностей.

Проте в обґрунтування цієї тези другий відповідач ні під час вирішення спору господарським судом, ні у ході  розгляду його апеляційної скарги  на надав належних та допустимих доказів у пояснення причин, підстав або обставин, за якими   автомобіль «МАН» (держномер  АЕ 59-82 АТ з причепом) під управлінням водія  Дубового В.І.  знаходився у листопаді 2006 року у  селищі  Ясіня Рахівського   району Закарпатської області і  який 3 листопада вказаного року позивач відповідно до належним чином  оформленої товарно-транспортної накладної серії 02АБВ         № 737732 погрузив 12333,8 кв. метрів штучного хутра для доставки його у місто Харків. При цьому у даній товарно-транспортній накладній чітко зазначена  належність вантажного  автомобіля  «МАН» саме приватній фірмі «Трембіта».    Заперечуючи проти позову, другий відповідач у своєму відзиві на позовну заяву  визнав  факт, що він направляв  Дубового В.І  з  цим  автомобілем  у відрядження  до Закарпатської області, і останній  по телефонному замовленню  від громадянина Коломійця А.А. на перевезення вантажу дійсно забезпечив завантаження автомобіля переданим йому позивачем майном. Належність цього автомобіля  приватному підприємству «Трембіта»свідчать  як постанова  від 25 листопада 2006 року, повідомлення відділення Державного пожежного нагляду у місті П’ятихатки від 30 листопада 2006 року П’ятихатського районного відділу ГУ МНС в Дніпропетровській області, яким саме керівник  приватного підприємства  Поденко І.М. був повідомлений про відмову у порушенні кримінальної справи по факту  пожежі, яка відбулася 4 листопада 2006 року, а також висновок  № 210121 Дослідно-випробувальної лабораторії  ГУ МНС в Дніпропетровській області від 14 листопада  2006 року, надісланий саме приватному підприємству «Трембіта».

Доказів про те, що водій Дубовий В.І не був уповноважений самостійно приймати рішення про завантаження автомобілю попутним вантажем другий відповідач не  надав.  Додані ним лише  під час  апеляційного розгляду справи документи, і насамперед  трудова угода між приватною фірмою «Трембіта»в особі її директора Поденка І.М. та громадянина Дубового В.І. від 1 жовтня 2006 року  про  виконання  обов’язків  водія категорії «Е»з випробувальним строком на два місяці, не свідчить про те, що  водію автомобіля Дубовому було категорично заборонено  здійснювати будь-які інші дії, пов’язані з водінням цього автомобіля. Будь-яких інших документів про обсяги повноважень громадянина Дубового В.І., пов’язаних із  встановленням  відповідних трудових відносин, другий позивач не надав.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів  не може погодитися з наданими під час апеляційного розгляду справи відповідачем  документами, які нібито свідчать про те, що приватне підприємство «Трембіта»(засновником та керівником якого являється громадянин Поденкко І.М.) не має відношення до  події, яка стала підставою  для розгляду даного спору, оскільки громадянин Поденко І.М. (який видав  громадянину Дубовому В.І. нотаріально завірену довіреність на  керування зазначеним у ній транспортним засобом), одночасно являється засновником та керівником приватного підприємства «Трембіта» і у  підписаному уповноваженим ним же представником цього підприємства відзиві на позовну заяву  підтверджено факт знаходження Дубового В.І. (разом з керованим ним автомобілем) у службовому відрядженні. Ні під час вирішення  спору господарським судом Харківської області, ні у ході розгляду апеляційної скарги та доповнення до неї другий відповідач (керівником якого являється Поденко І.М.) документально не підтвердив  проведення ним відповідного власного внутрішнього розслідування обставин, пов’язаних із згорянням  автомобіля та наявного у ньому вантажу, одержанням необхідних у такому випадку поясненнях особи (Дубового В.І.), яка здійснила завантаження товаром та керування  автомобілем «МАН». Так само цього не зробила фізична особа –Поденко І.М, яка відповідно до   нотаріально оформленої нею довіреності надала можливість громадянину Дубовому В.І. самостійно  розпоряджатися належною їй власністю. Матеріали  справи  не свідчать про те, що Поденко І.М. (як фізична особа ) мав або має певні майнові вимоги до громадянина Дубового В.І. стосовно відшкодування завданих йому збитків, пов’язаних із пожежею  належного громадянину Поденко І.М. на праві приватної власності автомобіля. Надана представником другого відповідача  довідка від імені  начальника РЕВ 7-го МРВ ДАЇ  майора міліції Ставрата В.А. не підлягає прийнятті у якості належного доказу, оскільки вона не містить  усіх необхідних у такому випадку реквізитів (і насамперед  дати її видачі, відповідного  реєстраційного номеру,  даних про те, що станом на дату пожежі  вказаний вище автомобіль  перебував у приватній власності  громадянина Поденка І.М, та знаходився у відповідному володінні або користуванні приватного підприємства «Трембіта»згідно з волевиявленням  власника автомобіля. За цією довідкою громадянином Поденко І.М  вантажний автомобіль  «МАН»був знятий з державної реєстрації лише 22 лютого 2007 року для   реалізації у межах України, тому дана довідка не може свідчити про те, що вантажний автомобіль «МАН» не перебував у відповідному розпорядженні приватного підприємства «Трембіта» на час виникнення події, яка стала предметом заявлених позивачем вимог.

- 2-  у своєму  рішенні  господарський суд області  послався  на те, що вантаж було знищено в результаті пожежі, яка сталася внаслідок короткого замикання в електричній системі автомобілю Разом з тим приватне підприємство  «Трембіта» надало суду висновок дослідно-випробувальної лабораторії ГУ МНС України в Дніпропетровській області,  в якому було встановлено, що пожежа в автомобілі «МАН»(держномер АЕ 59-82 АТ), найімовірніше могла виникнути внаслідок занесення джерел відкритого вогню або внаслідок розряду іскор статистичної електрики. Також суду було надано копію постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 25.11.2006 р. згідно якої було відмовлено у порушенні кримінальної справи за відсутності складу злочину, на підставі ст.. 6 п.2 КПК України. Органами дізнання підтверджено ймовірну причину виникнення пожежі - розряд іскор статичної електрики та відсутність вини як водія так і нашого підприємства.

Проте  зазначені твердження другого відповідача не в повній мірі відповідають матеріалам справи, оскільки  саме  висновком   дослідно-випробувальної лабораторії ГУ МНС України в Дніпропетровській області не виключена можливість двох причин  возгоряння  причепу  та навантаженого до нього товару. Другий відповідач ( ні найнятий ним  водій)  не надав  допустимих доказів обґрунтованості вибраного  водієм маршруту доставки  одержаного від позивача товару саме по трасі Київ-Луганськ-Ізварено., під час руху по якій саме і сталася подія, яка виявилася підставою для виникнення даного спору.  Ні другий відповідач ( керівником якого являється Поденко І.М), ні громадянин  Поденко І.М.  ( як особа, яка визнає  себе власником вантажного автомобіля «МАН») не  надавали доказів  того, що  вказаний вище автомобіль    до часу виникнення пожежі знаходився у належному технічному стані і знищення  переданого позивачем  для доставки   першому відповідачу  хутра  виникло через незалежні від них причини.  Жодних документів про технічний стан автомобілю ні другий відповідач, ні його керівник, і одночасно приватна особа – Поденко І.М. не подавали під час розгляду справи судами першої та другої інстанції.

Інші наведені  другим відповідачем  у обґрунтування  своєї апеляційної скарги доводи також не  підтверджені матеріалами справи.

Приймаючи рішення про  доцільність  накладання арешту на майно другого відповідача з метою забезпечення позову, господарський суд  правомірно врахував усі фактичні обставини  справи,  позицію  другого відповідача, який однозначно не довів  відсутності своєї вини у спричиненні шкоди позивачу, протягом судового розгляду  справи у судах першої та другої інстанції  документально не підтвердив своїх заперечень проти позову. За таких  обставин підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині немає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями  6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду  Харківської області від  19 квітня 2007 року по справі № 40/171-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                          В.В.Афанасьєв

суддя                                                   А.І.Бухан

суддя                                                 О.В.Шевель