ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.06.07                                                                                           Справа  № 4/325-11/35

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                              Г.Гнатюк

суддів                                                                    Н.Кравчук

О.Мирутенко

розглянув  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Софі” від 13.04.07р.   б/н

на рішення Господарського суду Львівської області  від 05.04.2007р.

у справі  №4/325-11/35

за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю „Радивилівмолоко” , с.Крупець

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Софі”, м.Львів

про стягнення 19 838,22 грн.

за участю представників:

від позивача  Голуб В.А.- адвокат, Грисюк А.І. –директор

від відповідача  Білик Т.Б. –представник

Учасникам судового процесу роз’яснено права і обов’язки,  передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду Львівської області від 05.04.2007р. у справі №4/325-11/35 (суддя  Сало І.А.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Радивилівмолоко” , с.Крупець до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Софі”, м.Львів  про стягнення 19 838,22 грн., позов задоволено повністю.

Відповідач не погоджуючись із прийнятим  судом першої інстанції рішенням звернувся у апеляційний господарський суд із скаргою про перегляд вищевказаного рішення,  просить рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, оскільки останнє прийняте при неповному з’ясуванні всіх обставин по справі і з порушенням норм права.

Представник скаржника в засідання суду з”явився, повністю підтримує вимоги викладені у апеляційній скарзі і доповненні до неї і наполягає на скасуванні рішення суду першої інстанції.

Позивач явку свого представника в засідання суду забезпечив,  подав заперечення на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції вважає законним і підстави для його скасування відсутні.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного:

Між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу. На виконання договору купівлі-продажу №01/05 від 01.01.05р. позивач здійснив поставку молокопродукції відповідачу по накладних на загальну суму 52038,92 грн. Молокопродукція поставлена в поворотній тарі-ящиках в загальній кількості 185 штук на суму 1110 грн., що разом становить 53148,92 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач свої зобов”язання за договором виконував неналежним чином.

У зв”язку із несвоєчасним проведенням розрахунків відповідачем позивач звернувся в суд першої інстанції із позовними вимогами про стягнення суми боргу, однак рішенням було відмовлено у її задоволенні, а постановою Львівського апеляційного господарського суду позовні вимоги задоволено і стягнення на користь позивача з боржника 52038,92 грн. основного боргу.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду відповідач платіжним дорученням перерахував на користь позивача 53798,41 грн. боргу з врахуванням держмита та інформаційно-технічних витрат.

Проте, у зв’язку із несвоєчасним повернення боржником коштів для забезпечення подальшої діяльності позивач крім погашення відсотків по кредиту поніс і додаткові витрати в розмірі 7227,21 грн.  Факт отримання кредитів позивачем підтверджується довідкою банку, про укладення кредитних договорів №221/06 від 16.03.2006р. та №208/05 від 17.03.2005р.

Згідно ст.625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно поданого розрахунку інфляційні нарахування становлять – 9784,58 грн., а 3% річних –2826,43 грн.

Оскільки відповідач неналежно виконував зобов’язання, то суд першої інстанції правомірно стягнув усі нарахування за неналежне виконання договірних зобов”язань.

Крім того, суд першої інстанції задоволив вимоги позивача про стягнення з боржника збитків.

У відповідності до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій . Потерпіла сторона має право на відшкодування збитків, які  належним чином доведені незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

Підставою для відшкодування збитків є  протиправна поведінка заподіювача збитків, тобто порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

У відповідності до вимог ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона  одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як вбачається із матеріалів справи Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк укладаючи з позивачем кредитні договори №208/05 від 17.03.2005р. та №221/06 від 16.03.2006р. надав позивачу кредит у сумі 400000,00 грн. та 500000,00 грн. на виробничі потреби.

Згідно довідки банку №02-02/513 від 23.03.2007р. кошти в сумі 900000,00 грн. використані позивачем за цільовим призначенням –на закупівлю сировини у виробників сільськогосподарської продукції.

Так відповідно позивач провів розрахунок збитків в межах заборгованості відповідача, тобто із суми 52038,92 грн., яка останнім своєчасно не сплачена. Отже посилання апелянта  про те, що кредитні кошти, які отримав позивач не є наслідком несплати скаржником свого боргу не відповідають дійсним обставинам справи. Так як, відповідно до поданого розрахунку в межах боргу відповідача розмір збитків становить 7227,21 грн.

Колегією суддів апеляційного господарського суду на підставі повного та всебічного дослідження поданих доказів  встановлено факт заподіяння шкоди, причиновий зв’язок між правопорушенням та матеріальними збитками позивача, наявність вини відповідача за несвоєчасне проведення розрахунку.

Законодавством передбачено право на відшкодування збитків, однак до відшкодування підлягають ті збитки які належним чином доведені. Як вбачається із зібраних матеріалів справи позивач надав суду належні докази у підтвердження викладеного у позовній заяві, і суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Крім того, суд першої інстанції правомірно задоволив витрати на оплату послуг адвоката.

У статті 59 Конституції України гарантується можливість отримання правової допомоги, що пов”язується з вільним вибором захисника своїх прав. Відповідно до вимог статтей 44,49 ГПК України можна дійти висновку, що до складу судових витрат у господарському судочинстві можуть включатись витрати на оплату послуг лише адвоката. Подібний статус мають виключно особи, визначені Законом України „Про адвокатуру”, зокрема ті, хто одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Такі докази позивачем у підтвердження своїх позовних вимог надано суду.

Суд першої інстанції оцінивши зібрані матеріали справи дійшов вірного висновку про задоволення 2000 грн. на відшкодування послуг адвоката.

Згідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржник при наданих йому можливостях свою скаргу належними та допустимими документальними доказами не підтвердив.

З огляду на вище  викладене,  колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, обставинам та матеріалам справи, а тому його належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Державне мито за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,  105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Львівської області  від 05.04.2007р. по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу  без задоволення.

2.          Доручити  місцевому господарському суду видати  відповідний наказ на виконання постанови.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.          Матеріали справи №4/325-11/35 повернути в господарський суд Львівської  області.

Головуючий-суддя                                                             Г. Гнатюк

Суддя                                                                                Н.Кравчук

Суддя                                                                                О.Мирутенко