ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.07 р.                                                                                 Справа № 23/20а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Забарющего М.І., при секретарі судового засідання  Ізвековій Я.Б., розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Твинз” м. Слов’янськ

до відповідача: Донецького обласного відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності м. Донецьк

про визнання протиправним рішення відповідача № 1416 від 15.08.2006р. та зобов’язання відповідача прийняти до заліку путівки в сумі 4 382, 10 грн.

Суддя               Забарющий М.І.

Представники сторін:

від позивача: Магдєєва Н.М. – за довіреністю

від відповідача: Антонишин Ю.Д. – за довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Справа слухалась 19.02.2007р., в засіданні оголошувалась перерва до 06.03.2007р. У судовому засіданні, яке відбулось 06.03.2007р., суд закінчив розгляд справи та оголосив вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови виготовлено (складено) та підписано 12.03.2007р.

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю „Твинз” м. Слов’янськ, звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання противоправним рішення відповідача, Донецького обласного відділення (виконавча дирекція) Фонду соціального страхування з  тимчасової втрати працездатності м. Донецьк, від 15.08.2006р. № 1416 та зобов’язання відповідача прийняти до заліку путівки в сумі 4382 грн. 10 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на: порушення відповідачем періоду перевірки – ст. 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та п.1.4. Інструкції про порядок проведення ревізій та перевірок по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19.09.2001р. № 38 (далі - Інструкція № 38); безпідставність посилання відповідача на п. 2 Інструкції про порядок забезпечення  застрахованих осіб і членів їх сімей  путівками на санатарно – курортне лікування, які придбані за кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 02.06.2005р. № 55 (далі - Інструкція № 55), оскільки ці норми не мають зворотної дії у часі; п. п. 1.3 та 2.1.3 Інструкції про порядок планування, обліку, видачі путівок на санаторно-курортне лікування та оздоровлення застрахованих осіб та членів їх сімей, придбаних за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженої постановою правління цього Фонду від 24.12.2001р. № 51  (далі – Інструкція № 51), які передбачають надання путівок застрахованій особі взагалі, а не конкретній особі; ст.ст. 116, 145 та 258 ЦК; безпідставність застосування до нього штрафу (збитків).

Відповідач вимоги позивача не визнав тому, що: планова перевірка позивача здійснена за наказом директора від 08.08.2006 № 186-ад; згідно ч.2 ст.30 Закону ”Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (далі – Закон                 № 2240), страхові внески, пеня і штраф стягується в доход Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі – Фонд) з страхувальника у безспірному порядку і строк давності при цьому не застосовується; перевіркою відповідача встановлено, що у 2003р., 2004р., 2006р. в порушення Інструкції № 51 та  № 55 видано 3 путівки п. Магдєєвій Н.М., яка не перебувала з позивачем у трудових відносинах, а є лише членом комітету засновників ТОВ ”Твинз”; п. Магдєєва Н.М. зверталась за отриманням путівки не до комісії з соціального страхування, а до керівника позивача ; поділ п. Магдєєвою Н.М. у 2006 р. двох путівок з п. Ковальовою Т.І., яка не є її членом сім’ї і яка також не перебувала у трудових відносинах з ТОВ ”Твинз”; позивач не перераховує страхові внески за п. Магдєєву Н.М. до Фонду;               п. п. 2.2.16. Інструкції № 51 та п. п. 4.12. Інструкції № 55 видача путівок особам, які не працюють на підприємстві, яке їх видає, забороняється; цивільне законодавство не застосовується до спірних правовідносин; рішенням від 15.09.2006р. № 07-20-1110 позивачу було відмовлено у задоволенні його скарги; при поділу путівки з порушенням, витрати на оплату путівки за рахунок коштів Фонду до зарахування не приймаються .

Суд відхилив клопотання позивача про залучення ВАТ ”Содовий завод” до участі у справі у якості третьої особи, оскільки не подано доказів, що це рішення може вплинути на права цього товариства.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

Працівник відповідача у серпні місяці 2006 р. провів перевірку позивача щодо повноти нарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності (далі – внески) та обґрунтованості їх витрачання за період з 01.01.2002р. по 01.07.2006р. Результати перевірки були відображені у акті перевірки повноти нарахування внесків та обґрунтованості їх витрачання в ТОВ ”Твинз” від 11.08.2006р. (далі – акт від 11.08.2006р).

У акті від 11.08.2006р. зафіксовано, що: путівки № 001134 з 08.04.2003р. санаторій                   ”Металург”, №  016695 з 09.05.2004р. санаторій ”Полтава” та № 277409 з 26.03.2006р. санаторій ”Миргород” були надані п. Магдєєвій Н.М., яка не є штатним працівником підприємства, що є порушенням п. п. 4.2. та 4.13. Інструкції № 55; у зв’язку з порушенням позивачем приписів Інструкції № 55 при наданні путівок п. Магдєєвій Н.М. з ТОВ ”Твинз” належить утримати 4 382, 1 грн.; загальна сума не прийнятих до заліку путівок – 4 382,1 грн.

Зважаючи на висновки та факти, закріплені цим актом та на підставі Закону № 2240 відповідач виніс рішення № 1416 про застосування та зарахування до бюджету Фонду, відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 15.08.2006р. (далі – рішення № 1416 від 15.08.2006р.). За цим рішенням до позивача були застосовані фінансові та штрафні санкції – не прийнято до заліку витрат страхувальника в сумі 4 382,1 грн. та накладено 2 191, 05 грн. штрафу.

Позивач згідно ст. 22 Закону № 2240 зареєстрований у Слов’янській  міській дирекції відповідача і є платником внесків до Фонду.

Відповідач згідно ст.28 Закону № 2240 має право та зобов’язаний здійснювати відповідні перевірки страхувальників та накладати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені цим Законом та іншими актами законодавства, стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Згідно п.1.2. Інструкції відповідач проводив перевірку позивача, а не ревізію. Тому суд не бере до уваги посилання позивача на нібито порушення відповідачем термінів перевірки, оскільки п.1.4. Інструкції регламентує проведення ревізій, а не перевірок.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на норми ЦК, оскільки згідно ч.1. ст.3 Закону № 2240 відносини у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності врегульовані іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) встановлено, що відносини, що виникають за зазначеними у ч.1 цієї статті видами загальнообов’язкового державного соціального страхування (в т.ч. страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності...) регулюються окремими законами. У даному випадку спірні відносини регулюються нормами Закону № 2240, який є спеціальним законом по відношенню до Основ.

Частиною 1 ст. 47 Закону № 2240 закріплено, що для забезпечення відновлення здоров’я  застрахована особа та члени її сім’ї мають право на отримання санаторно-курортного лікування, оздоровлення в спеціалізованих оздоровчих закладах у межах асигнувань та в порядку та на умовах, визначених правлінням Фонду. Такий порядок та умови були визначені нормами Інструкції № 51 (втратила чинність) та визначені нормами Інструкції № 55.

Пунктом 2.2.1. Інструкції № 51 встановлено, що  путівка дається застрахованій особі за основним місцем роботи на підставі рішення комісії із соціального страхування і передача путівки іншій особі забороняється (п. 2.2.12.). Згідно п. 2.2.16. цієї Інструкції видача путівок особам, які не працюють на даному підприємстві, крім випадків, передбачених пунктами 2.2.8. та 2.2.9. Інструкції, забороняється.

Позивач не навів суду доказів, що особа , якій були видані путівки (п. Магдєєва Н.М.) на час видачі цих путівок була працівником ТОВ ”Твинз” або, що ці путівки були видані на підставі пунктів 2.2.8. та 2.2.9. Інструкції № 51. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що п. Магдєєва Н.М. була і є працівником ТОВ ”Твинз” тому, що: не подано доказів, що між позивачем та п. Магдєєвою Н.М. був укладений трудовий договір (контракт) у відповідності з нормами КЗпП; учасник (засновник) господарського товариства, який не уклав трудового договору (контракту) з підприємством не є працівником  цього підприємства – його права та обов’язки як засновника (учасника) товариства не регулюються нормами КЗпП. Аналогічні норми щодо цих питань викладені і в пунктах 4.2., 4.12. Інструкції № 55.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач видав путівки особі, яка не була на час їх видачі працівником ТОВ ”Твинз”, у порушення норм ст. 47 Закону          № 2240, Інструкції № №51 та 55. Тому вимоги позивача щодо прийняття до заліку путівок в сумі 4 382,1 грн. суд вважає безпідставними і в цій частині позову вимоги відхиляє.

Рішення № 1416 від 15.08.2006р. містить у своєму тексті посилання, що загальна сума фінансових та штрафних санкцій, накладених на відповідача, складає суму 6 573,15 грн., у т.ч. 4 382,1 грн. як сума не прийнята до заліку витрат страхувальника. Тобто, відповідач відносить до фінансових і штрафних санкцій 4 382,1 грн. Закон               № 2240 не містить посилань, що стягнення надміру виплачених коштів (п. 9 ч.2. ст. 28 Закону) відноситься до фінансових або штрафних санкцій, оскільки це питання врегульоване п.6 ч.1 ст. 28 Закону № 2240. Суд також звертає увагу сторін, що норми п. 6.ч.1. ст. 28 цього Закону, це є право страховика, а норми п.9 ч.2 ст. 28 – це обов’язок страховика. Норми ст. 30 Закону № 2240 теж не містять такої санкції як ”не прийнято до заліку витрат страхувальника”. Ці кошти не відносяться ні до штрафних, ні до фінансових санкцій і повинні стягуватись у загальному порядку добровільно страхувальником або примусово через органи суду у разі обґрунтованості таких вимог. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що рішення № 1416 від 15.08.2006р. в частині накладення на позивача  фінансової або штрафної  санкції на суму 4 382,1 грн. не відповідає нормам Закону № 2240.

Накладаючи на позивача штраф в сумі  2 191,05грн. (штраф 50% від суми не прийнятих до заліку витрат), відповідач посилається на норми ст. 30 Закону № 2240. Абзацем 5 ч.1 ст.30 цього Закону визначено, що за порушення порядку витрачання страхових коштів накладається штраф у розмірі 50% належної до сплати суми  страхових внесків. Іншого виду відповідальності  за порушення порядку витрачання страхових коштів ст. 30 Закону № 2240 не містить. Акт від 11.08.2006р. вказує, що внески до Фонду нараховуються та сплачуються позивачем своєчасно. Відповідач не надав суду обґрунтувань, чому штраф у розмірі 50% вираховано від суми (4 382,1 грн.) не прийнятої до заліку витрат страхувальника, а не від належної до сплати (тобто такої, яка ще не сплачена)  суми страхових внесків. При цьому суд зауважує, що норми пунктів 10 та 11 ст.2 Закону № 2240 чітко розрізняють визначення  понять ”страхові внески” та ”страхові кошти”. Таким чином, суд дійшов висновку, що і решта оскаржуваного рішення не відповідає нормам Закону № 2240.

Беручи до уваги викладене, суд визнає рішення № 1416 від 15.08.2006р., винесене відповідачем, протиправним в частині накладення на відповідача 6 573, 15 грн. фінансових та штрафних санкцій.

Суд стягує з Державного бюджету України на користь позивача 1 грн. 70 коп. витрат на судовий збір.

На підставі ст.ст. 2, 28, 30, 47 Закону ”Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням” та керуючись ст.ст. 3, 9, 17, 71, 86, 94, 105, 153, 160, 167, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати протиправним рішення Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати  працездатності м. Донецьк № 1416 про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4-ФССзТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 15.08.2006р. в частині накладення на товариство з обмеженою відповідальністю ”Твинз” м. Слов’янськ 6 573,15 грн. фінансових та штрафних санкцій.

У решті вимог позивачу у позові відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю ”Твинз” (84112, м. Слов’янськ, вул. Комунарів, 18, р/р 1329 у Слов’янському відділенні ПІБ, МФО 334561, ЗКПО 20336400) – 1 грн. 70 коп. витрат на сплату судового збору.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя