ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"31" липня 2007 р.
Справа № 30/75-07-2159

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:  Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю прокурора: не з’явився

та представників сторін:

- від Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради: Романадзе Л.Д. –за дорученням

-   від Виконкому Одеської міськради: не з’явився

-   від Одеської міської ради: не з’явився

- від Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”: Михайленко М.М. –за дорученням

- від ПП „Технострой”: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційне подання заступника прокурора м. Одеси, м. Одеса та апеляційні скарги Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”, м. Одеса та Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області

від   3 травня 2007 року

у справі № 30/75-07-2159

за позовом  Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, м. Одеса

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

-   Виконавчий комітет Одеської міської ради, м. Одеса

- Державне підприємство „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”, м. Одеса

до Приватного підприємства „Технострой”, м. Одеса

про зобов’язання вчинити певні дії

за позовом третьої особи, яка  заявляє самостійні вимоги на предмет спору:

Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”, м. Одеса

до Приватного підприємства „Технострой”, м. Одеса

про зобов’язання вчинити певні дії

та за позовом Заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради; Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”, м. Одеса

третя особа на стороні позивача: Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, м. Одеса

до Приватного підприємства „Технострой”, м. Одеса

про зобов’язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

19.02.2007 р. Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради (далі Управління) з залученням до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі Виконком) та Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”  (далі Інститут)  звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства „Технострой” (далі Підприємство) про знесення за власний рахунок самочинного будівництва –будівлі паркінгу здійсненого за адресою м. Одеса, вул. Івана Франка, 55 посилаючись на те, що Підприємство, без належно затвердженого проекту та без належного дозволу на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, здійснило назване самочинне будівництво.

Ухвалою від 19.02.2007 р. позов Управління прийнятий до провадження суду та справі присвоєний № 30/62-07-1480.

В процесі розгляду справи Інститут звернувся з самостійними позовними вимогами до Підприємства та просить зобов’язати останнього звільнити самовільно зайняту під будівництво паркінгу земельну ділянку посилаючись на те, що самочинне будівництво здійснюється на земельній ділянці належним землекористувачем якої до сьогоднішнього часу є Інститут відповідно до державного акту 1-ОД № 004709, виданого Одеською міською радою 29.12.2001 р. на підставі рішення Одеської міської ради від 17.04.2001 р. № 2417–ХХШ та зобов’язати Підприємство привести зайняту під самочинне будівництво земельну ділянку до попереднього стану.

Ухвалою від 16.03.2007 р. позови Управління та Інституту об’єднані в одне провадження та справі присвоєний № 30/52-07-1480.

13.03.2007 р. заступник прокурора м. Одеси (далі прокурор) звернувся до суду першої інстанції з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі Рада) та Інституту, з залученням до участі в розгляді справи в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління до Підприємства про знесення за власний рахунок самочинного будівництва –будівлі паркінгу здійсненого за адресою м. Одеса, вул. Івана Франка, 55 та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що Підприємство без належно затвердженого проекту та без належного дозволу на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети здійснило самочинне будівництво паркінгу.

Ухвалою від 14.03.2007 р. за позовом прокурора порушено провадження у справі та їй присвоєний № 30/75-07-2159.

Ухвалою від 12.04.2007 р. справи № 30/52-07-1480 та № 30/75-07-2159 об’єднані в одному провадженні та справі присвоєний № 30/75-07-2159.

Рада, Виконком, Управління та Інститут заявлений прокурором позов підтримали у повному обсязі.

У відзивах на позови Підприємство позовні вимоги прокурора, Управління та Інституту вважало необґрунтованими, оскільки воно за договором купівлі-продажу від 23.12.2004 р. придбало об’єкт незавершеного будівництва державної власності „Лікувально-діагностичний і лабораторний комплекс”, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, 55, будівельна адреса: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1. Приміщення, так названого паркінгу є технічним блоком, що створений у процесі реконструкції та добудови житлового будинку, який є його допоміжним приміщенням та знаходиться на земельній ділянці призначеній для обслуговування житлового будинку, які разом складають цілісний майновий комплекс. Технічний блок завершено будівництвом з дотриманням будівельних норм, що підтверджується даними технічного паспорту виготовленого Одеським МБТІ та висновком МЧП „Рубікон +”. Рада, в порушення вимог ст. 27 Закону України „Про приватизацію державного майна”, до теперішнього часу не переоформила договір оренди на користування землею приватизованого об’єкта, внаслідок чого підприємство не мало змоги одержати дозвіл на виконання будівельних робіт, так як для його одержання необхідно подати документ, що посвідчує право власності забудовника (замовника) чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об’єкт містобудування.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.04.2007 р. (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позовів прокурора, Управління та Інституту –відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідності до ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов’язати особу, яка здійснює будівництво, провести відповідну перебудову. І лише у випадку, якщо особа, яка здійснює будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до проекту та будівельних норм та правил, а також у разі неможливості проведення такої перебудови, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснює будівництво.

Управлінням не надано жодного доказу того, що незавершений будівництвом паркінг не відповідає  будівельним нормам та правилам, а також того, що Підприємство відмовилось від проведення перебудови об’єкту.

Крім того, на думку суду, Законом України „Про відповідальність підприємств, їх об’єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування”  передбачений такий вид відповідальності за проведення будівельних робіт без дозволу на їх виконання або без затвердженої проектної документації, як штраф у розмірі 50% вартості проведених робіт.

Також, Підприємство будує на земельній ділянці житловий комплекс, до складу якого входить житловий будинок з вбудовано-прибудованими не житловими приміщеннями, та деякі окремо стоячі не житлові об’єкти, необхідні для обслуговування як самого житлового комплексу, так і мешканців будинку. Всі об’єкти будуються на умовах дольової участі фізичних та юридичних осіб, тому знесення фактично побудованих об’єктів нерухомості, без наявності доказів їх невідповідності будівельним нормам і правилам, може спричинити значну шкоду особам, що зробили свої внески на будівництво.

Державний акт на право постійного користування землею І-ОД № 004709, виданий 29.12.2001 р. Одеською міською радою Державному підприємству „Український науково-дослідний інститут морської медицини”, а тому саме цьому підприємству у постійне користування було надано 1,4785 га землі за адресою: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1 для експлуатації комплексу будівель науково-дослідного інституту, а з матеріалів справи слідує, що Державне підприємство „Український інститут морської медицини” не є повним правонаступником всіх прав та обов’язків Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”.

Крім того, відповідно до чинного земельного законодавства не передбачено правонаступництво у сфері земельних правовідносин. Новостворене державне підприємство лише набуло права у відповідності до Земельного кодексу України на отримання земельної ділянки у постійне користування, але не може вважати себе належним землекористувачем на підставі Державного акту, що був виданий іншому підприємству.

Також, згідно ч. 3 ст. 27 Закону України „Про приватизацію державного майна” власники приватизованих об’єктів мають приоритетне право на довгострокову оренду (на строк не менше 10 років) займаних ними земельних ділянок з наступним викупом цих земельних ділянок відповідно до законодавства України, якщо на це не має прямої заборони Кабінету Міністрів України або відповідної місцевої ради. Місцева рада зобов’язана у місячний строк з моменту реєстрації приватизованого об’єкта переоформити договір оренди на користування землею.

У відповідності до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право користування земельною ділянкою може переходити на підставі договору оренди земельної ділянки. Згідно  ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, у зв’язку з чим у Підприємства виникло право на оформлення землекористування, що остання і намагається зробити, як вбачається з наявних у матеріалах справи судових рішень. Крім того, у позові Інститутом не визначено, які саме частини земельної ділянки має звільнити Підприємство.

У позовній заяві прокурор не тільки не обґрунтував в чому саме  він бачить порушення інтересів держави, але й взагалі не зазначив, що позов подано в інтересах держави. Рада та Інститут, у випадку порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів можуть самостійно звернутися до суду за захистом. Крім того, відповідно до ст. 33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Прокурором до позовної заяви не надано доказів в підтвердження заявленого позову, а тому він є необґрунтованим, не підтвердженим матеріалами справи та не підлягає задоволенню.

В апеляційному поданні прокурор та апеляційних скаргах Управління та Інститут просять рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з  порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені ними позови у повному обсязі.

В судовому засіданні представники Управління та Інституту доводи апеляційних скарг та подання прокурора підтримали.

Рада, Виконком та прокурор були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, але їх представники двічі в судове засідання не з’явилися та не скористалися своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

У відзиві на апеляційне подання та апеляційні скарги Підприємство просить подання та скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

31.07.2007 р. до апеляційного суду надійшло клопотання Підприємства про перенесення судового засідання у зв’язку з відрядженням його представника Матвєєва Д.П.

Назване клопотання визнано колегією суддів необґрунтованим та відхилено з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що довіреність на представництво інтересів Підприємства по цій справі має не лише Матвєєв Д.П., а також і Петренко Я.М., у зв’язку з чим вказана в клопотанні причина про перенесення судового засідання не є достатньою, оскільки представництво інтересів позивача може здійснюватися не лише зазначеними громадянами, також ще й любою іншою особою в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності. Поважною причиною перенесення судового засідання може вважатися та, існування якої зумовлено факторами об’єктивного характеру, які не залежать від волі заявника, тобто ні за яких обставин не можуть бути ним змінені чи усунуті, а таких причин, у даному випадку, немає, у зв’язку з чим справа була розглянута апеляційним судом за відсутністю представника Підприємства.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційне подання та апеляційні скарги обґрунтовані і підлягають  задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29.12.2001 р. Державному підприємству „Український науково-дослідний інститут морської медицини” в установленому законом порядку був виданий Державний акт серії І-ОД № 004709 на право постійного користування землею площею 1.4785 га за адресою: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1 для експлуатації комплексу будівель науково-дослідного інституту.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров’я України від 01.07.2005 р. № 323 „Про реорганізацію Державного підприємства „Український інститут морської медицини” та Статуту Інституту (позивача у справі), останній є правонаступником всіх прав та обов’язків, в тому числі і земельних, Державного підприємства „Український інститут морської медицини”, а тому є належним землекористувачем земельної ділянки площею 1.4785 га розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1, внаслідок чого протилежні висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки державний акт серії І-ОД № 004709 до сьогоднішнього часу є чинним та діючим, ніким не оскарженим та не скасованим.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що, до сьогоднішнього часу саме Інститут надає податкові розрахунки та сплачує податок за земельну ділянку площею 1.4785 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1.

З позовом до Інституту та інших зацікавлених осіб про визнання права користування частиною земельної ділянки на якій розміщені будівлі, придбані на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2004 р. та частиною ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї будівлі в порядку ст. 120 ЗК України та ч. 2 ст. 377 ЦК України, Підприємство до суду не зверталось, а тому посилання останнього на порушення Радою ч. 3 ст. 27 Закону України „Про приватизацію державного майна” до уваги прийнятими бути не можуть, оскільки між Інститутом та Підприємством існують спірні правовідносини щодо права користування останнім частиною земельної ділянки та цей спір підлягає вирішенню виключно в судовому порядку за умови надходження відповідного позову Підприємства.

23.12.2004 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Підприємством був укладений договір купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва лікувально-діагностичного і лабораторного комплексу, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1 шляхом викупу.

Як слідує з матеріалів справи, об’єктом незавершеного будівництва на час укладення договору купівлі-продажу був лише незавершений будівництвом нежитловий дев’ятиповерховий будинок. Будь-яких інших будівель та споруд на вищезазначеній земельній ділянці не було.

Починаючи з листопада 2003 року (договір № 103 від 10.11.2003 р) та на протязі 2005 р. Підприємство уклало з громадянами договори на пайову участь у будівництві жилого дома за адресою: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1 за умовами яких пайщики внесли певну грошу суму Підприємству, а останнє зобов’язалось здійснити будівництво жилого дому та виконати роботи по розвитку міських інженерних мереж, міської інфраструктури та передати у власність пайщиків конкретні квартири.

Питання отримання належного проекту та належного дозволу на проведення будівельних робіт з реконструкції та будівництва вищеназваного, придбаного за договором купівлі-продажу від 23.12.2004 р. нежитлового будинку не є предметом заявлених позовів, а тому не досліджується апеляційним судом.

Але, як вбачається з письмових пояснень Підприємства, воно отримало лише  згоду на виготовлення проекту завершення будівництва зазначеного об’єкту із зміною його функціонального призначення під жилий будинок з вбудованими приміщеннями загального призначення та благоустроєм території.

Згода на виготовлення лише проекту завершення будівництва ніяким чином не є належним чином затвердженим проектом, що дає право на здійснення будівельних робіт, за умови отримання відповідного дозволу на їх проведення, у зв’язку з чим ствердження Підприємства про те, що спірне приміщення (паркінг) є технічним блоком, що створений у процесі реконструкції та добудови житлового будинку, який є його допоміжним приміщенням та знаходиться на земельній ділянці призначеній для обслуговування житлового будинку, які разом складають цілісний майновий комплекс є голослівними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Вимоги апеляційного суду про надання належним чином затвердженого проекту та дозволу на будівництво спірного приміщення паркінгу Підприємством не виконані, що свідчить про те, що назване будівництво здійснено Підприємством без належного дозволу та належно затвердженого проекту, а тому є самочинним будівництвом відповідно то чинного законодавства України.

Так, ст. 5 Закону України „Про основи містобудування” передбачено, що однією з основних вимог містобудування є забезпечення будівництва об’єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку проектів цих об’єктів. Статтею 9 Закону України „Про архітектурну діяльність”, встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об’єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Аналогічні вимоги містяться і в ст. 29 Закону України „Про планування і забудову територій”. Також, відповідно до п. 5.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 р. № 273 виконання будівельних робіт на об’єктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідальність за самочинне будівництво встановлена ст. 376 ЦК України відповідно до якої –житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює ) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов’язати особу, яка здійснює будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо особа, яка здійснює будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до проекту та будівельних норм та правил, а також у разі неможливості проведення такої перебудови, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснює будівництво.

Здійснення Підприємством самочинного будівництва спірного приміщення (паркінгу) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належним чином засвідченого проекту само по собі вже є істотним порушенням будівельних норм і правил, що встановлені вищеназваним законодавством України, у зв’язку з чим доводи Підприємства про те, що будівництво було ним здійснено з дотриманням будівельних норм і правил, що підтверджується даними технічного паспорту виготовленого Одеським МБТІ та висновком МЧП „Рубікон +” до уваги прийнятими бути не можуть, так як повністю спростовуються матеріалами справи.

Відсутність у Підприємства належним чином засвідченого проекту робить неможливим проведення перебудови самочинного будівництва та приведення його у відповідність до проекту, внаслідок чого самочинно збудований об’єкт нерухомості підлягає знесенню за рахунок Підприємства та останнє зобов’язано привести земельну ділянку використану для самочинного будівництва у придатний для використання стан за власний рахунок відповідно до  вимог ст. 212 ЗК України.

У разі залучення Підприємством на самочинне будівництво грошових коштів інших фізичних або юридичних осіб останні не позбавлені можливості вирішити спірні питання безпосередньо з Підприємством шляхом подання відповідного позову до суду в порядку окремого судового провадження, а тому вони не можуть бути залучені до участі в розгляді цієї справи, а ні в якості третіх осіб, а ні в якості співвідповідачів, так як не мають ніякого відношення до самочинного будівництва об’єкту нерухомості здійсненого Підприємством, а тому рішення у справі не стосується їх прав та обов’язків.

Оскільки, при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокурора, Управління та Інституту задовольнити.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційне подання заступника прокурора м. Одеси та апеляційні скарги Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”, м. Одеса і Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, м. Одеса –задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 03.05.2007 року у справі № 30/75-07-2159 –скасувати.

Позовні вимоги заступника прокурора м. Одеси, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, м. Одеса і Державного підприємства „Український науково-дослідний інститут медицини транспорту”, м. Одеса –задовольнити.

Зобов’язати Приватне підприємство „Технострой”, м. Одеса за власний рахунок знести самочинне будівництво приміщення паркінгу, здійснене за адресою: м. Одеса вул. Івана Франка, 55 (будівельна адреса: м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1) та за власний рахунок привести земельну ділянку зайняту під самочинне будівництво у придатний для використання первісний стан.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                         В. В. Шевченко

Судді                                                                               В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 03.08.2007 р.