донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

29.01.2007 р.                                                                           справа №32/300

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Пельтек Г.І. (довіреність від 16.01.2007р.),

від відповідача:
не з*явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватне підприємство "Сервіс Супер Плюс" м.Донецьк

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від
06.11.2006 року

по справі
№32/300 (Сковородіна О.М.)

за позовом
Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Глобал Космед" м.Дніпропетровськ

до
Приватне підприємство "Сервіс Супер Плюс" м.Донецьк

про
стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені в сумі 88921,34грн.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006року позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями „Глобал Космед” м.Дніпропетровськ, звернувся  до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства „Сервіс Супер Плюс” м.Донецьк  про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені в сумі 88921,34грн.

Позовні вимоги  обґрунтовувалися тим, що  у відповідності до договору поставки №045 від 01.07.2005року позивачем за видатковими накладними №РН-000879 від 01.12.2005р., №РН–0000732 від 10.11.2005р., №РН-0001060 від 1912.2005року  поставлений товар на загальну суму 84095,86грн., відповідачем оплачений частково, а залишок заборгованості складає 77221,01грн.

Рішенням від 06.11.2006року господарський суд Донецької області позовні вимоги задовольнив у повному обсязі. Стягнуто з відповідача заборгованість у сумі 77221грн.01коп., пеня в сумі 6713,41грн., 3% річних в сумі 1564,62грн., інфляційні в сумі 3422,30грн., послуги адвоката в сумі 10000грн.00коп., та судові витрати. Судове рішення мотивоване тим, що  позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними засобами доказування.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить  рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові. На думку скаржника судом першої інстанції невірно застосовані норми процесуального права щодо повноти з'ясування обставин справи, а також скаржник вважає, що  позивачем у відповідності до п.21 Інструкції  “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю” №П-6, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965року не було надано разове посвідчення на прийомку продукції.  Крім того, до позову не були надані  товарно-транспортні накладні у відповідності до пункту 1 „Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні” і взагалі відсутні документальні підтвердження щодо передачі товару саме відповідачу –Приватному підприємству „Сервис Супер Плюс”.

Позивач вважає рішення суду законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, скаргу без задоволення.

Відповідач у судове засідання  апеляційної інстанції двічі не з’явився, не зважаючи на належне повідомлення судом про час і місце судового засідання. Враховуючи, що представник відповідача до судових засідань жодного разу не з'являвся ані до суду першої інстанції, ані до апеляційної інстанції, судова колегія вважає  за можливе розглянути апеляційну скаргу без представника позивача у відповідності до статті 102 Господарського процесуального кодексу України, оскільки строк розгляду апеляційної скарги закінчується 29.01.2007року.

Колегія суддів,  заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесені оспорюваного рішення, знаходить необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Із матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли із  договору поставки №045, укладеного 01.07.2005року між сторонами у справі.  Відповідно до умов даного договору позивач поставив відповідачеві  товар на загальну суму  84095грн.86коп., що підтверджується видатковими накладними №РН-000879 від 01.12.2005р., №РН–0000732 від 10.11.2005р., №РН-0001060 від 1912.2005року (а.с.21-23). Грошове зобов'язання у порушення пункту 4.3 вищевказаного договору та додаткової умови до договору від 01.07.2005року відповідач виконав частково. Залишок заборгованості складає 77221,01грн. і на момент прийняття рішення –не погашено. Часткова оплата  товару є підтвердженням факту отримання спірного товару. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заборгованість у сумі 77221,01грн.

Порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Отже, оскільки мало місце прострочення  виконання грошових зобов'язань, позивачем на підставі  пункту 6.3 Договору та Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” нарахована пеня у сумі 6713грн.41коп., яка була правомірно задоволена судом. Окрім того, господарським судом правильно стягнуто нараховані у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України індекс інфляції у сумі  3422,30грн., 3% річних у сумі 1564,62грн.

Судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення  вимог позивача про стягнення послуг адвоката у сумі 1000грн., яка підтверджена договором про надання правової допомоги від 23.08.2006р. , актом прийома-передачі, та квитанцією про сплату вказаних послуг (а.с.108-115).

В даному випадку, позивач свої позовні вимоги підтвердив належними засобами доказування у відповідності до ст.33 Господарського процесуального кодексу України .

Твердження заявника скарги щодо ненадання позивачем документів прийомки продукції за кількістю  відповідно до Інструкції П-6, а також товарно-транспортної накладної як доказу обліку виконання роботи, судова колегія вважає безпідставним, оскільки умовами договору №045 від 01.07.2005року така прийомка товару сторонами не передбачена. Тоді як, відповідно до відповідно до п.3.3 договору  датою поставки і переходу права власності та ризиків вважається дата підписання покупцем накладних на поставлений товар. Отже, як свідчать матеріали справи, поставлений у листопаді-грудні 2005року позивачем товар був одержаний уповноваженими представниками відповідача, ПП „Сервіс Супер Плюс”, про що свідчать  довіреності серії ЯКЯ №033411 від 12.11.2005р., ЯКЯ №033424 від 21.12.2005р. (а.с.45,47) та видаткові  накладні № №РН0000879 від 01.12.2005р., №РН –0000732 від 10.11.2005р., №РН –0001060 від 19.12.2005р. з відміткою про отримання товару (а.с.21-23).

Крім того, часткова оплата отриманого товару у сумі 6874,25грн. є фактом, який підтверджує його одержання  по вищевказаним накладним. Отже, у порушення вимог ст.ст.525,526,530 Цивільного кодексу України та ст.ст.193,198 Господарського кодексу України відповідач договірні зобов'язання належним чином не виконав.

Заперечень щодо боргу за отриманий товар відповідачем не надано ані у досудовому порядку, ані у ході розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд відповідно до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України  повно та всебічно дослідив всі матеріали та обставини, які мали значення для справи. Правильно встановив, і виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем умов договору поставки товару, у останнього виникло зобов'язання щодо сплати боргу за отриманий по договору товар з урахуванням штрафних санкцій.

Заява позивача щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, яке належить відповідачу, судовою колегією не задовольняється, оскільки спір випливає із грошових зобов'язань.

Ухвалою від 18.12.2006року Донецьким апеляційним господарським судом був накладений арешт на грошові кошти відповідача у сумі 88921,34грн.  У зв'язку із прийняттям постанови на рішення господарського суду Донецької області від  06.11.2006року, арешт на грошові кошти відповідача у сумі 88921грн.34коп. судовою колегією знімається.

За результатами апеляційного провадження, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 06.11.2006року у справі №32/300 відповідає вимогам чинного законодавства і матеріалам справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги. Відповідно до п.п.1,3 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України №7-93 від 21.01.1993р. “Про  державне мито” сплачене державне мито підлягає поверненню: у випадках припинення провадження у справі або залишення позову без розгляду; внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством. Отже, заявнику апеляційної скарги належить поверненню із державного бюджету України державне мито у сумі 444грн.60коп. зайво сплачене по платіжному дорученню №065 від 17 листопада 2006року.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Сервис Супер Плюс” м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.11.2006року у справі №32/300 залишити без змін.

Зняти арешт на грошові кошти Приватного підприємства „Супер Сервіс Плюс” м.Донецьк  у сумі 88921грн.34коп., який був покладений  ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2006року.

Донецькому апеляційному господарському суду видати Приватному підприємству „Сервис Супер Плюс” м.Донецьк довідку на повернення державного мита у сумі 444грн.60коп. зайво сплаченого по платіжному дорученню №065 від 17 листопада 2006року.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС