ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"23" липня 2007 р.
Справа №  4/190

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І.,розглянувши матеріали справи № 4/190

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Центр -Нафта” м.Кіровоград

до відповідача: Державна податкова  інспекція у м.Кіровограді м.Кіровоград

про  визнання  нечинним податкового повідомлення- рішення

Представники сторін:

від позивача - Дяченко П.І. , довіреність № 11/12  від 11.12.06;

від відповідача - Коряковцев Я.В. , довіреність № 127  від 04.04.07;

Час прийняття вступної та резолютивної частини постанови – 14 год 00 хв.

Подано позовну заяву про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Кіровограді №150/15-10 від  23.10.2006 року  про донарахування податку  на прибуток в сумі 246661 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі  12333 грн.

Позивач вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до висновку по Акту від 11.10.2006 року  № 150/16-10 про результати проведення перевірки податкової декларації на прибуток в результаті  перевірки податкової звітності підприємства позивача за періоди  1 квартал  2006 року  та  1 півріччя  2006 року  виявлено невірне відображення  балансової вартості  запасів на початок звітного періоду в рядку  А додатку  К1/4, що призвело  до  зпниження приросту  приросту на 779269 грн., завищення  убутку на 207376 грн., чим порушено  п.5.9 ст.5 Закону України “Про оподаткування  прибутку підприємств”.

Відповідач  позовні вимоги  заперечує, оскільки вважає, що в результаті проведеної перевірки було встановлено порушення, пов'язане з   заниженням об'єкту оподаткування (р8) на  986 645 грн., оскільки  згідно декларації за 2005 рік на кінець звітного періоду сума  позивачем самостійно проставлена 55000 грн., а  вже згідно  декларації за 1 квартал та за перше півріччя на початок звітного  періоду сума  складає 1041645 грн, тобто   працівники  відповідача  виявили різницю в розмірі  986645 грн. та  заниження  податку на прибуток (р.12 )  на 246661 грн.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників  сторін, здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги  обґрунтовано  наступним  чином.

За результатами проведеної  працівниками  відповідача перевірки  податкової  декларації про прибуток   було  встановлено зменшення  податку на прибуток в розмірі  246661 грн., який  виник  у зв'язку з   допущеною помилкою при складанні декларації з додатку на прибуток за  1-е півріччя  2006 року К1/1, оскільки помилково  було відображено  кількість попередньо оплаченого та не одержаного на складі товару в   сумі  200 тис. грн.

Висновок про наявність в діях позивача порушення п.5.9 Закону України "Про оподаткування  прибутку  підприємств” та  занижено  податок на прибуток  в  розмірі  246661 грн. зроблено невірно  через неправильне  трактування вказаної норми права.

Платник  податку  веде податковий  облік  приросту (убутку) балансової вартості  товарів ( крім  тих, що підлягають амортизації та  цінних паперів),  сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних  матеріалів, (далі запасів) на складах, у  незавершеному  виробництві та  залишках  готової продукції, витрати на придбання та  поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються  до складу валових витрат згідно з цим  законом ( за  винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не  отриманих (не  оприбуткованих) платником податку – покупцем, до приросту  запасів  не включається.

У разі, коли  балансова  вартість таких  запасів на кінець звітного  періоду перевищує їх  балансову вартість на  початок  того ж звітного періоду,  різниця включається  до складу валових витрат платника  податку у  такому звітному  періоді.

Відповідач,  навівши  фактично  аналогічне  викладеним в  позові  тлумачення  положення  п. 5.9 Закону України "Про оподаткування  прибутку  підприємств” вважає  позовні вимоги  необґрунтованим та таким, що не підлягають  до  задоволення. Фактично  відповідач не спростував  позовні вимоги та не вжив заходів для  забезпечення  повного, всебічного та  об'єктивного  розгляду  справи.

Проаналізувавши  правовідносини  між учасниками спору та  надавши  їм правову оцінку, господарський  суд приходить до переконання, що позовні вимоги   є  обґрунтованими та підлягають до повного  задоволення. При цьому  господарський  суд  вважає, що визначальним  для розгляду  спору по суті  є  положення   законодавства  про те, що  податкові  органи при проведенні  перевірок зобов'язані  перевіряти порушення  податкового законодавства, як у випадку  заниження  так і у випадку  завищення валових доходів (валових витрат), враховуючи всі  без виключення  документи. Фактично   перевірка 11.10.2006 року  проводилась вибірковим  методом. Посадові особи Державної  податкової інспекції у м.Кіровограді, які проводили вказану перевірку,  не перевірили всі  первинні  документи, на підставі  яких суми  були внесені  до конкретних   рахунків.

Крім того,  відповідачем не  було вжито заходів  для  забезпечення  позивачу  права на подання  уточнюючого розрахунку про заниження податкового зобов'язання у  відповідності  до встановленого  п.п.5.1 ст. 5, 17.2 ст.17 Закону України “Про порядок погашення  зобов'язань платників  податків перед бюджетами та  державними цільовими фондами” та  п.2  наказу  Державної  податкової адміністрації України №143 від  29.03.2003 року  “Про затвердження форми  декларацій з податку  на прибуток  підприємства та Порядку  її складання” порядку  виправлення  самостійно виявлених помилок.

Позивач  не заперечує  факту  допущеної помилки, однак вважає  вжиті   відповідачем заходи  результатом   поверхово  проведеної  перевірки.

Висновок  про  відсутність  порушень з боку   позивача  повністю  підтверджується   при дослідженні  наданих  позивачем  в судове  засідання   оборотно - сальдових  відомостей по рахунках 28.1, 28.2 та 28.5 за   спірний  період.

При цьому господарським судом приймається до уваги, що  при  дослідженні наданих  позивачем   оборотно-сальдових відомостей по рахунках 28.1 “Товари на складі”; 28.2 “Товари в торгівлі” та 28.5  “Торгівельна націнка” та при аналізі  причин, що призвели до  помилки при заповненні декларацій на прибуток за  1-й квартал та 1-е півріччя 2006 року   за  ініціативою суду  було поставлено питання  про  можливість проведення  судової  бухгалтерської експертизи для з'ясування обставин, що мають значення для  справи і  потребують спеціальних знань, а  ухвалою суду  від  04.06.2007 року за результатами  підготовчого   провадження  сторонам  пропонувалось  визначитись  щодо наявності  підстав для  проведення  такої експертизи і  готовності позивача оплатити  вартість  її проведення, а  відповідач  зобов'язувався   провести  документальну перевірку з  дослідженням  первинних  бухгалтерських документів та  встановлення   фактичного заниження приросту та  завищення  убитку. Однак, сторонами не виконано  вимоги суду,  клопотання  про призначення експертизи  від сторін не надходили, тому    враховуючи  припис  ст. 86 Кодексу  адміністративного  судочинства  України про те, що суд оцінює докази у  справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на  їх  безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному  дослідженні,  суд  приходить до переконання, що  проведення  судової  бухгалтерської  експертизи не  є  обов'язковим.

Господарський  суд визнає  достовірно встановленим та  не оспореним і не спростований  відповідачем   факт  відсутності  залишків на оптовому складі на початок і на кінець звітного періоду по рахунку  281 “Товари на складі”, що  повинно відобразитись в коді  рядка А5 додатку  К 1/1 декларації  з податку на прибуток  підприємства.

Крім того,  взявши  до уваги  відомості  по рахунку 282  “Товари в торгівлі” та  відомості по рахунку 285 “Торгівельна  націнка” по додатку К 1/1 декларації  з податку  на прибуток та  враховуючи, що  балансова  вартість  запасів у  роздрібній  торгівлі відображається  без націнки,  різниця  дебіту  рахунку  282 та  кредиту  рахунку  285 складає балансову  вартість в  розмірі  55000 грн (рядок А6) на  початок  звітного  та  47624 грн. на кінець  звітного  періоду. Таким чином, достовірний та документально  підтверджений  убуток  фактично складає  7376 грн, який і  повинен  бути  відображений в  декларації код рядка 04.2 К1.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За  приписом ст. 71  Кодексу  адміністративного судочинства України в  адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних повноважень обов'язок  щодо  доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо  він заперечує проти  адміністративного позову.

Однак,   відповідачем  не виконано  викладені в  ухвалі суду від  04.06.2007 року  вимоги  щодо  проведення  документальної  перевірки з дослідженням первинних бухгалтерських  документів та  виявлення  причин через які  було занижено об'єкт оподаткування, не подано до суду  пояснення  щодо вірогідності  висновку  щодо наявності   заниження  приросту на  779269 грн.

Згідно до  п.2  Роз'яснення  президії  Вищого арбітражного суду  України від  26.01.2000 року  №02-5/35  “Про деякі  питання  практики вирішення спорів, пов'язаних з визнання  недійсними актів державних  чи інших органів”  визначено, що підставами для  визнання  акта недійсним  є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній   законом компетенції  органу, який  видав  цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав  та  охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації-   позивача  у справі.

Поряд з цим,  господарський  суд  при цьому  виходить  з  вимог   ст.71 Кодексу адміністративного  судочинства України   про  те, що   кожна  сторона  повинна  довести ті  обставини,  на  яких  ґрунтуються  її  вимоги  і  заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72  цього  кодексу. Якщо  особа, яка бере  участь у  справі, без  поважних   причин не надасть  докази на  пропозицію  суду для  підтвердження обставин, на які  вона  посилається, суд вирішує справу на  основі наявних  доказів.

Відповідач  не надав господарському суду доказів порушення  позивачем  податкового законодавства.

На підставі викладеного,  керуючись  ст. ст. 71, 156, 160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним  податкове повідомлення- рішення Державної  податкової  інспекції у м.Кіровограді №150/15-10 від  23.10.2006 року в частині визначення  ТОВ “Центр- нафта” м.Кіровоград суми   податкового  зобов'язання  в розмірі  258994 грн., у тому  числі  основний  платіж -246661 грн. та  штрафні (фінансові)  санкції- 12333 грн.

Стягнути  з Державного бюджету України (рахунок № 0002, УДК у м. Кіровограді, банк ГУДКУ у Кіровоградській області, МФО 823016, ідентифікаційний код 24145329) на користь товариства з  обмеженою  відповідальністю  “Центр- нафта” м.Кіровоград  вул. Терешкової  213   р/р 9980 в ФБ "ПРРУ" "Фінанси та кредит" м. Комсомольськ, код 31146120, МФО 331564 ІПН 32 витрати по сплаті судового збору в сумі 3,40 грн.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанову виготовлено в повному  обсязі      24  липня  2007 року.

Суддя