СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

17.04.07
Справа№ 1/299-6/88

за позовною заявою
ТзОВ „Галберег”, м.Львів

до відповідача Сокільницької
сільської ради Пустомитівського району, с.Сокільники

про визнання недійсним рішення
Сокільницької сільської ради № 96 від 20.12.2006р. в частині відмови у дозволі
на підготовку матеріалів на складання проекту відведення земельної ділянки

Суддя Т.Костів

при секретарі О.Вітинській

Представники

Від позивача: Книш
М.Д. (доручення №13 від 07.05.2007р.)

Від відповідача:
не з”явився.

Розглядається адміністративний
позов ТзОВ „Галберег”, м.Львів до Сокільницької сільської ради Пустомитівського
району, с.Сокільники про визнання недійсним рішення Сокільницької сільської
ради № 96 від 20.12.2006р. в частині відмови у дозволі на підготовку матеріалів
на складання проекту відведення земельної ділянки.

12.04.2007 р. суд відкрив провадження
в справі та призначив попереднє судове засідання на 08.05.2007р. Ухвалою від
08.05.2007р. попереднє судове засідання відкладено до 29.05.2007р. Ухвалою від
29.05.2007р. закінчено підготовче провадження, розгляд справи призначено на 14.06.2007р.

Представникам сторін роз'яснено їх
права згідно зі ст.ст.49,51 КАС України. У відповідності до ст.71 КАС України
справа слухається за наявними у ній доказами.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та доповненні
до позовної заяви. Ствердив, що на земельній ділянці площею 1,9 га по вул.
Успенській, 6 в с.Сокільники розташоване належне позивачу нерухоме майно
цілісного майнового комплексу. 29.11.2006р. позивач звернувся до відповідача із
заявою про надання в оренду зазначеної земельної ділянки. Однак, оспорюваним
рішенням №96 від 20.12.2006 р. позивачу було безпідставно та невмотивовано
відмовлено. Вважає дане рішення безпідставним, оскільки попередньому власнику
нерухомого майна - Агроторговому селянському товариству з обмеженою
відповідальністю "Сокільники" було погоджено вибір земельної ділянки.
Просить позов задовольнити.

Крім того, позивач збільшив позовні
вимоги, додатково просить зобов'язати відповідача вжити відповідних заходів по
забороні у проведенні третіми особами будь-яких будівельних робіт по освоєнню
вказаної земельної ділянки, надати докази того, що вказана земельна ділянка або
її частина нікому іншому не виділена і на даний момент відсутні будь-які
рішення щодо надання відповідачем дозволів на її використання під будівництво,
витребувати у прокуратури Львівської області пояснення посадових осіб
Сокільницької сільської ради, а також голів відповідних комісій, які розглядали
питання щодо надання вказаної земельної ділянки позивачу, а також зобов'язати
РВ УМВС України у Пустомитівському районі надати письмову відповідь щодо
розслідування порушення права власності на майно позивача.

Відповідач вимог ухвал суду не
виконав, заперечень на позовну заяву не подав, участь уповноваженого представника
у судових засіданнях не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про
час та місце слухання справи.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення представника, суд встановив наступне.

Як вбачається звитягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 19.10.2006 р., позивачу на праві
приватної спільної часткової (78/100) власності належить цілісний майновий
комплекс, розташований за адресою Львівська область, Пустомитівський район,
с.Сокільники, вул.Успенська,6, до складу якого входять сторожове приміщення
(літ.А-1) площею 14 кв.м., зерносклад (літ.В-1) площею 1085 кв.м., навіс для
ремонту сільськогосподарської техніки (літ.Г-1) площею 70,9 кв.м., пожежна
водойма (літ.Ж) площею 87,8 кв.м., фундамент (літ.К) загальною площею 1257,7
кв.м.

Матеріалами справи підтверджується,
що вказане нерухоме майно позивач придбав у Агроторгового селянського
товариства з обмеженою відповідальністю “Сокільники” на підставі договору
купівлі-продажу від 16.10.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_1 Згідно із п. 7.2.2 договору, право
власності на вказане майно переходить до позивача відповідно до ст.334 ЦК
України.

Згідно із ст. 120 ЗК України, при
переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а
право користування -на підставі договору оренди.

Заявою від 29.11.2006 р. (отриманою
відповідачем 14.12.22006 р.) позивач звернувся до відповідача за наданням в
оренду земельної ділянки площею 1,9 га, яка закріплена за Агроторговим
селянським ТзОВ "Сокільники" в с.Сокільники, вул.Успенська,6. При
цьому додав, зокрема, згоду Агроторгового селянського ТзОВ
"Сокільники" на надання вказаної земельної ділянки позивачу.
Матеріалами справи та поясненнями позивача підтверджується, що право власності
чи користування даною земельною ділянкою не було оформлено Агроторговим
селянським ТзОВ "Сокільники" у відповідності із ст.126 ЗК України,
хоча було погоджено із відповідачем розташування земельної ділянки.

20.12.2006 р. рішенням №96 сьомої
сесії п'ятого демократичного скликання Сокільницької сільської ради
Пустомитівського району Львівської області “Про надання згоди на підготовку
матеріалів на складання проекту відведення земельної ділянки у користування
громадянам в с. Сокільники”, п. 4 вирішено відмовити у дозволі на підготовку
матеріалів на складання проекту відведення земельної ділянки за рахунок земель
запасу сільської ради ТзОВ "Галберг" (1,9 га господарський двір ТзОВ
"Сокільники"). Мотиви такого рішення, чи передбачені законом підстави
для відмови в оспорюваному рішенні не зазначені. З листа №13 від 15.01.2007 р.
відповідач інформував про те, що при прийнятті оспорюваного рішення були
враховані рекомендації постійної депутатської комісії з питань житлового
будівництва та комісії з питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ст.124 ЗК України,
передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній
власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої
влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ст.16 Закону України
"Про оренду землі", особа, яка бажає отримати земельну ділянку в
оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного
органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем
розташування земельної ділянки заяву (клопотання). При цьому, розгляд заяви
(клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку,
встановленому Земельним кодексом України.

Згідно із ст. 128 ЗК України,
громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у
власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади
або сільської, селищної, міської ради, або державного органу приватизації. Рада
міністрів Автономної Республіки Крим, місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада, державний орган приватизації у місячний термін
розглядає заяву і приймає рішення про продаж земельної ділянки або про відмову
в продажу, із зазначенням причин відмови. При цьому, згідно із ч.5 цієї статті,
виключними підставами для відмови в наданні земельної ділянки є неподання
документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної
ділянки; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; якщо щодо
суб'єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або
припинення його діяльності.

Враховуючи наведене, беручи до
уваги зміст ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд приходить до висновку, що
відмова органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки в оренду
також повинна містити відповідні прямо передбачені законом підстави для
відмови. З матеріалів справи такі підстави для відмови не вбачаються. Належних
доказів зворотнього суду не надано. У відповідності до ст. 71 КАС України,
кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими
актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у
межах їхньої компетенції. Однак, наявність підстав для відмови у наданні
дозволу на підготовку матеріалів на складання проекту відведення вказаної
земельної ділянки позивачу не доведена суду у встановленому порядку. Згідно із
ч.10 ст.59 вказаного закону, акти органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому порядку.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити.

Позивач також просить зобов'язати
відповідача вжити відповідних заходів по забороні у проведенні третіми особами
будь-яких будівельних робіт по освоєнню вказаної земельної ділянки. Проте, така
вимога носить характер не позовної вимоги, а заяви про забезпечення позову.
Враховуючи, що предметом позову є визнання недійсним рішення, невжиття даного
заходу забезпечення позову не перешкоджатиме виконанню судового рішення.
Незаконне проведення будівельних робіт на вказаній земельній ділянці не
породжуватиме у порушника прав на неї та тягнутиме за собою передбачену законом
відповідальність.

Вимоги надати докази того, що
вказана земельна ділянка або її частина нікому іншому не виділена і на даний
момент відсутні будь-які рішення щодо надання відповідачем дозволів на її
використання під будівництво, витребувати у прокуратури Львівської області
пояснення посадових осіб Сокільницької сільської ради, а також голів
відповідних комісій, які розглядали питання щодо надання вказаної земельної
ділянки позивачу, а також зобов'язати РВ УМВС України у Пустомитівському районі
надати письмову відповідь щодо розслідування порушення права власності на майно
позивача за своєю сутністю є клопотанням про витребування доказів. Відповідно
до ч.4 ст.71 КАС України, суб'єкт владних повноважень зобов'язаний надати суду
всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як
докази по справі.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, відповідач
свого обов'язку доказування не виконав. Ч. 6 ст. 71 КАС України надає право
суду вирішувати справу на основі наявних доказів.

Враховуючи вищенаведене, у цій
частині позов не підлягає задоволенню, судові витрати покладаються на сторони
пропорційно до задоволених вимог. Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163,
245-247, 252, 253 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним рішення №96 від
20.12.2006 р. сьомої сесії п'ятого демократичного скликання Сокільницької
сільської ради Пустомитівського району Львівської області “Про надання згоди на
підготовку матеріалів на складання проекту відведення земельної ділянки у
користування громадянам в с. Сокільники”, в частині п. 4.

3.          Стягнути з Сокільницької сільської
ради (с.Сокільники, Пустомитівський район Львівської області,
вул.С.Стрільців,1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю
"Галберг" (м.Львів, вул.Чайковського,33) 1,70 грн. судового збору

4.          В частині решти вимог у позові
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у
порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя