ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2007 р.

Справа №  4/414/07

Позивач            Врадіївський районний центр зайнятості,

вул. героїв Врадіївщини, 137а, смт. Врадіївка Миколаївської області, 56301

Відповідач          Богемська “Школа-сад”,

с. Богемка Врадіївського району  Миколаївської області, 56314

третя особа  Відділ освіти Врадіївської райдержадміністрації,

вул. Маяковського, 104, смт. Врадіївка Миколаївської області, 56301

суддя Дубова Т.М.

ПРИСУТНІ:

Від позивача           Лозова С.С. дов. № 139 від 28.02.2007р.

Від відповідача           Андрш Н.І. директор

Від 3 особи                    Гаврилуца Л.Д. дов. № 361 від 02.07.2007р.

Тидинян І.Ю. дов. № 362 від 02.07.2007р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення штрафів за наступне та фактичне вивільнення працівників в сумі 26318,32 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем пропущено річний строк, встановлений ст. 99 КАС України, перебіг якого, на його думку, розпочався 22.12.2005р., коли стало відомо про порушення інтересів позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача , суд –

В С Т А Н О В И В :

На підставі актів №№ 1-8 від 28.03.2006р. про порушення законодавства України про зайнятість населення  позивач просить стягнути з відповідача штрафи  за наступне та фактичне вивільнення працівників в сумі 26318,32 грн., виходячи з мінімального розміру зарплати за 12 міс., оскільки відповідач не виконав вимоги ч.5 ст.20 ЗУ “Про зайнятість населення” і не повідомив його за два місяці у письмовій формі.

Крім того, позивач надав клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду, оскільки, строк пропущено в зв’язку з тим, що прокурором Врадіївського району в інтересах позивача було заявлено позов до неналежного відповідача –Врадіївської райдержадміністрації.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно актів позивача  №№ 1-8 від 28.03.2006р., укладених в односторонньому

порядку, 4 працівників було звільнено відповідачем 21.11.2005р. та не повідомлено про наступне та фактичне вивільнення позивача.

Згідно копій трудових книжок колишніх працівників відповідача їх було звільнено згідно п.1 ст.40 КЗпП, в зв’язку з скороченням штату (арк.спр.35-38). Однак, відповідач не повідомив позивача ні про наступне, ні про фактичне вивільнення працівників.

Відповідно п.5 ст.20 ЗУ «Про зайнятість населення»пи  вивільненні  працівників  у  зв'язку  із  змінами   в організації   виробництва  і  праці,  у  тому  числі  ліквідацією,

реорганізацією   або   перепрофілюванням   підприємств,   установ, організацій,   скороченням   чисельності  або  штату  працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, повідомляють  про  це не пізніш як за два місяці у письмовій формі державну   службу   зайнятості,   вказуючи   підстави   і   строки вивільнення,  найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці,  а в десятиденний строк після  вивільнення  - списки фактично вивільнених працівників.

У разі неподання або  порушення  строків  подання  цих  даних стягується  штраф  у  розмірі  річної  заробітної плати за кожного вивільненого працівника.

Між тим, визначені трудові книжки  свідчать також, що 22.12.2005р. працівникам було розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 22 ЗУ “Про зайнятість”, що діяла на той час.

За змістом глави 27 Господарського Кодексу України, штрафні санкції, передбачені ст.20 Закону “Про зайнятість” є видом адміністративно-господарських санкцій, які можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (ст.250 ГКУ).

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 26 ЗУ “Про зайнятість”, позивач дізнався про звільнення працівників 28.11.2005р. та з цього часу почався відлік як річного строку, передбаченого ст. 99 КАС України, так і  для застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 238, 239, 241 ГК України.

Таким чином, термін застосування штрафних санкцій сплинув 28 листопада 2006р., позов заявлено з пропуском визначеного строку – 30.05.2007р.

Отже позивачем пропущено визначений 6-ти місячний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій без поважних причин, а посилання позивача на те, що прокурором Врадіївського району в інтересах позивача було заявлено позов до неналежного відповідача –Врадіївської райдержадміністрації не може бути визнано судом поважною причиною, тим більш, що позов прокурора заявлявся 05.02.2007р., тобто вже було пропущено строк для звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, а також клопотання відповідача про застосування строків звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 99 КАС України, суд на підставі ст. 100 КАС України вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.4 ст.94, ст.ст. 98 - 100, 158-163 КАС України,  господарський суд –

ПОСТАНОВИВ  :

У позові відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана протягом 10 днів з дня її проголошення, а апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне скарження.

Суддя
Т.М.Дубова

Постанова підписана 06.07.2007р.