ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2007                                                                                             Справа № А37/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Швець В.В.

при секретарі –Чоха Є.О.

за участю прокурора: Дзюба В.В.

представників

позивача: Балаян А.Г.

відповідача: Куцевол Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06р. по справі № А37/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Днепрострой",

м. Новомосковськ

до відповідача Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі

м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

за участю прокурора у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська,

м. Дніпропетровськ

про визнання недійсними податкових повідомлень –рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.06 року у справі № А37/17 (головуючий суддя Кеся Н.Б., судді Бишевська Н.А., Татарчук В.О.) позовні вимоги задоволені частково; податкове повідомлення-рішення ДПІ у Бабушкінському районі, м. Дніпропетровськ від 21.11.05р. № /0 визнане недійсним в частині нарахування податку на прибуток у сумі 143700 грн. та  застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 73189,7 грн.; податкове повідомлення-рішення  від 21.11.05р. № /0 на суму податку на додану вартість в розмірі 156152,75 грн. та штрафних санкцій в розмірі 155275,00 грн. Податкове повідомлення-рішення   від 21.11.05р. № /0 визнано недійсним у повному обсязі. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач –ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову господарського суду  та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. При цьому скаржник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів, неповне з’ясування та дослідження обставин справи.

Прокурор не підтримав апеляційну скаргу в частині нарахування податку на прибуток та податку на додану вартість із застосуванням штрафних санкцій по вказаним податкам за операцією по виконанню будівельно-монтажних робіт на будівництві дитячого корпусу на 120 ліжко-місць обласної лікарні „Солоний лиман”.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу вважає доводи, викладені у апеляційній скарзі, необґрунтованими та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову господарського суду без змін.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

21.11.2005р. ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська були прийняті податкові повідомлення-рішення, якими ТОВ “Днепрострой” були визначені наступні податкові зобов’язання:

№ /0 - з податку на прибуток у сумі 224174,10 грн. (149500,00грн. –основний платіж, 74674,10 грн. –штрафні (фінансові) санкції);

№ /0 –з податку на додану вартість у сумі 318780,00 грн. (163505,00 грн. –основний платіж, 155275,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції).

№ /0 –по збору за використання водних ресурсів у сумі 1921,19 грн. (221,19 грн. - основний платіж, 1700,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції).

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень явився акт від 09.11.2005р. № 003421 за результатами комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ “Днепрострой” за період з 01.07.2002р. по 01.07.05р.

Проведеною перевіркою було встановлено заниження та завищення податку на прибуток, податку на  додану вартість внаслідок необґрунтованого віднесення відповідних сум до складу валових витрат та податкового кредиту.

І. За висновком посадових осіб відповідача, що здійснювали перевірку підприємства, порушення вимог чинного законодавства полягає в перерахуванні Замовником (управлінням комунального будівництва виконавчого комітету Дніпропетровської міськради) вартості будівельно-монтажних робіт, виконаних позивачем на будівництві дитячого лікувального корпусу оздоровчого комплексу „Солоний лиман”, безпосередньо на рахунок Субпідрядника (ТОВ „Дніпрострой”) без участі в розрахунках Підрядника (ДП ВАТ „Дніпровськпромбуд „Коксобуд”) та Субпідрядника (ВАТ „БМТ № 17).

Дана форма розрахунку, на думку скаржника, призвела до виникнення дебіторської заборгованості Замовника перед Генпідрядником, Генпідрядника перед Субпідрядником та безпідставного отримання грошових коштів позивачем. За вказаних обставин  позивачем був занижений валовий дохід та податкові зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ відповідних звітних періодів.

Дане твердження скаржника не узгоджується з приписами чинного законодавства.

В силу п. 4.11.4 Положення про підрядні контракти у будівництві України,

затвердженого Протоколом від 15.12.1993року № 9 Науково-технічної ради Міністерства України у справах будівництва і архітектури, а також п. 47 Положення про взаємовідносини організацій –генеральних підрядників з субпідрядними, затвердженого Протоколом від 14.12.1994року №4 Науково-технічної ради Державного Комітету України у справах містобудування і архітектури оплата робіт і перерахування авансів за домовленістю сторін може здійснюватися замовником безпосередньо на розрахунковий рахунок субпідрядника як при двосторонньому, багатосторонньому контракті на підставі підписаної сторонами довідки по формі №3 (або акту приймання робіт по формі №2).

Приписи вказаних нормативних актів узгоджуються зі ст. 164 Цивільного кодексу УРСР, норми якої діяли на час виникнення спірних правовідносин, та відповідно до якої виконання зобов'язання, що виникло з договору, може бути покладене в цілому або в частині на третю особу, якщо це передбачено встановленими правилами, а так само якщо третя особа зв'язана з однією з сторін адміністративною підлеглістю або відповідним договором.

Таким чином, сторони за договором не припустилися порушень норм чинного законодавства при здійсненні розрахунків за виконані будівельно-монтажні роботи; висновок судово-економічної експертизи Дніпропетровського НДІ судових експертиз від 20.10.06р. №1306 свідчить про правильність відображення отриманих позивачем сум у бухгалтерському обліку підприємства та відсутність заниження ТОВ „Дніпробуд” суми валового доходу за спірною операцією. Висновки акту перевірки, як з’ясовано експертом, документально не підтверджуються.

ІІ. Щодо завищення валових витрат на суму 10618,94грн.

Проведеною перевіркою встановлено віднесення позивачем до складу валових витрат виробництва у ІV кварталі 2003р. витрат у розмірі 10618,94грн., які не були підтверджені первинними документами (т.1 а.с.39 п.3) в порушення пп.5.3.9.п.5.3 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

З акту перевірки убачається, що перевіряючими взагалі не досліджувалася правова природа спірної суми; не здійснювався аналіз матеріалів по яких провадилось віднесення вказаної суми до валових витрат. Вказане свідчить про недоведеність висновків, викладених в акті перевірки та незаконність рішення податкового органу в даній частині, оскільки обов’язок доказування правомірності свого рішення покладається саме на суб’єкта владних повноважень відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України.

За висновком судово-економічної експертизи зазначена сума являється податком на репатріацію доходів нерезидента ТОВ „Контімекс” (США), перерахованим позивачем до бюджету у розмірі 15% від суми нарахованих по кредитному договору процентів, що підтверджується саме первинними документами: меморіальним ордером №421 від 04.12.2003р., за яким перераховано проценти по кредитному договору, платіжним дорученням №872 від 04.12.03р. на сплату податку на репатріацію та випискою банку від 04.12.03р.

Особливості визначення складу витрат платника податку у разі сплати процентів за борговими зобов'язаннями регламентуються п. 5.5 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, відповідно до пп. 5.5.1. якого до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Податок на репатріацію доходів є частиною суми процентів, нарахованих по кредитному договору, укладеному позивачем з ТОВ „Контімекс” (США), яка відноситься до складу валових витрат при наявності відповідних розрахункових, платіжних та інших документів.

Матеріалами справи спростовуються твердження відповідача щодо неправомірного віднесення позивачем суми 10618,94грн. до складу валових витрат виробництва.

ІІІ. Скаржник посилається на безпідставне віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по податковим накладним, які не відповідають умовам п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", а саме не містять повний опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм) на загальну суму 75536,33 грн.

Вимоги скаржника, викладені в акті перевірки, щодо порядку оформлення податкових накладних не відповідають приписам чинного законодавства, оскільки зазначена норма не містить вимог щодо повного опису товарів (робіт, послуг), рівно як сам термін „повний опис” відсутній у даному Законі.

Зазначення в податкових накладних опису робіт, як то: будівельно-монтажні роботи, є достатнім і не потребує конкретного переліку останніх; такий опис не робить накладні недійсними, не свідчить про їх неналежність та недопустимість як доказів; за вказаними накладними можливо ідентифікувати контрагентів позивача; останні достовірно підтверджують фактичність здійснення господарської операції.

Окрім того, висновок відповідача щодо необґрунтованості віднесення до складу  податкового кредиту сум за такими податковими накладними спростовується висновком судово-економічної експертизи.

За вказаних обставин висновок господарського суду щодо безпідставності нарахування податку на додану вартість та штрафних санкцій в даній частині є правомірним.

4. Перевіркою правильності визначення вартості виконаних робіт встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 22921,20грн., які виникли внаслідок необгрунтованого включення позивачем до акту виконаних робіт надбавок на втрату робочого часу та витрат на перевезення робітників. На думку відповідача, позивачу необхідно було у період, у якому встановлено завищення вартості виконаних робіт (тобто, у квітні 2004р.) відкоригувати валові витрати, що позивачем не було здійснено.

З аналізу первинних документів бухгалтерського обліку та податкового обліку підприємства судексперт дійшов висновку, що при зміні вартості виконаних позивачем робіт за грудень 2003року у ТОВ „Дніпрострой" коригуванню підлягали не валові витрати, як на тому наполягає скаржник, а валовий доход в сторону зменшення.

Крім того, у грудні 2003року по даним бухгалтерського обліку підприємства нарахування доплати робітникам у зв'язку з втратою часу (табелі) не відображалося і не вівся окремий облік витрат на перевезення робітників.

Висновком судово - економічної експертизи №1306 від 20.10.2006року висновки акту перевірки щодо завищення суми валових витрат позивача у 1 півріччі 2004року на 22921,20грн. матеріалами справи не підтверджується.

5. В акті перевірки, з посиланням на порушення позивачем листа Держбуду від 30.05.01р. №7/7-533, зазначено, що позивачем завищено вартість виконаних робіт внаслідок використання кранів іншої вантажопідйомності ніж передбачені нормами та завищення вартості використаних матеріалів, включених до форм КБ-2в, що призвело до зайвої сплати виконаних робіт, внаслідок чого відбулося завищення валових витрат у ІV кварталі 2004р.

Всупереч твердженням відповідача, позивач не припустився порушень зазначеного листа Держбуду, оскільки безпосередньо даним листом допускається можливість використання машин і механізмів, не передбачених нормами; вартість обсягів робіт у такому випадку визначається з урахуванням  змінених умов виконання робіт, які погоджуються із замовником за наявності відповідного технічного та економічного обґрунтування.

Доказів в підтвердження висновку відповідача щодо завищення вартості використаних позивачем матеріалів матеріали справи не містять, не надано вказаних доказів і в судове засідання, що унеможливлює задоволення скарги в даній частині.

6. Актом перевірки встановлено, що позивачем не здавались до органу державної податкової служби розрахунки по збору за спеціальне використання прісних водних ресурсів та не сплачувався відповідний збір.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про порядок обчислення і справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенергетики і водного транспорту, затвердженої спільним наказом Мінфіну України, Мінекономіки України, ДПА України, Мінохорони навколишнього середовища України від 01.10.99р. №231/539/118/219 та зареєстрованої в Мінюсті України 19.10.99р. за №711/4004 збір за спеціальне використання водних ресурсів справляється за використання води з водних об'єктів, що забрана із застосуванням споруд або технічних пристроїв, та скидання в них зворотних вод.

Забір води, за визначенням ст. 1 Водного кодексу України, це вилучення води з водного об’єкта для використання за допомогою технічних пристроїв або без них.

Відповідно до ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

В силу ст. 49 Водного кодексу України платним є тільки спеціальне водокористування.

Позивач власних водозабірних споруд не має, воду отримує з водозабірних споруд первинного водокористувача (з мереж Новомосковського міськводоканалу) на договірних засадах, внаслідок чого не являється платником збору за спеціальне використання водних ресурсів.

За вказаних обставин платіж по вказаному збору та штрафні санкції по ньому нараховані відповідачем безпідставно.

З огляду на відповідність висновків викладених у постанові суду, обставинам справи та чинному законодавству колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог відповідача щодо скасування оскаржуваної постанови. Доводи відповідача не приймаються колегією суддів в силу викладеного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України,  суд

УХВАЛИВ :

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2006 року у справі № А37/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                              І.В.Тищик

Судді:                                                                                         І.А.Сизько

В.В.Швець