Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2007
р.
Справа № 14/16-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при
секретарі Безлепкіній І.П.

за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2

відповідача -  Марченка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Лебедин, Сумської
області (вх. НОМЕР_1) на рішення господарського суду Сумської
області від 12.12.06 р. по справі № 14/16-06

за позовом Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Лебедин, Сумської
області

до Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Колядинець", с. Колядинець,
Липово-Долинського району, Сумської області

про стягнення 21488,78 грн., -

встановила:

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1
звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до
Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Колядинець" про
стягнення суми боргу в розмірі  21488,78
грн.

Позивач в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу
України  звернувся до господарського суду
з остаточною заявою про зміну позовних вимог, згідно якої просить визнати
недійсним усний договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 01.03.05р. та
зобов'язати відповідача негайно повернути отримане майно по накладній  НОМЕР_2 від 01.03.2005 р. на суму 21488,75
грн., за винятком частково оплаченого на суму 1401,00 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.12.06 р. по
справі № 14/16-06 (суддя Лиховид Б.І.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився,
подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним та необґрунтованим, а
тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, як
необґрунтовану.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин
справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників сторін,
колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як зазначає позивач, на виконання укладеного між ним та
відповідачем усного договору на підставі накладної НОМЕР_2 від 01.03.05 р.
відповідачу було відвантажено запасні частини до сільськогосподарської техніки
на суму 22889,78 грн., однак відповідач часткового розрахувався за отримані
запасні частині в сумі 1401,00 грн., решта вартості залишилась останнім
несплаченою, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з
даним позовом.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області
виходив з результатів встановлення та дослідження документально
підтверджених  матеріалами справи
обставин спору за якими встановив, що отримання товару по накладній НОМЕР_2 від
01.03.2005 р. відповідачем не заперечується, а позивач в підтвердження своїх
вимог посилається на відсутність попередньої згоди відповідача на укладення
спірного Договору та не подав доказів належного виконання договірних зобов'язань
і доказів погодження сторонами істотних умов договору, а саме асортименту
товару, його якості, кількості, ціни товару, порядку та строків розрахунків. За
таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що оскільки сторонами не
були погодженні істотні умови договору, тому даний договір вважається
неукладеним, в зв'язку з чим вимоги позивача про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, укладеного 01.03.05 р. між сторонами в усній формі,
задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача в частині зобов'язання відповідача повернути
отримане від позивача майно по накладній НОМЕР_2 від 01.03.2005 р. на суму
21488,78 грн. господарський суд також дійшов висновку про відмову в їх
задоволенні, так як позивачем не надано доказів передачі зазначеного майна відповідачеві.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції, оскільки дані висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана
правильна та повна правова оцінка. А відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В спростування доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає необхідним зауважити наступне.

Беручи до уваги зміст ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України та
ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, в котрих наводяться загальні умови
за наявності яких цивільно-правовий та господарсько-правовий договір визнаються
укладеними, колегія суддів погоджується із висновками господарського суду та
вважає, що усний договір на підставі накладної НОМЕР_2 від 01.03.05 р. не відповідає
вимогам, встановленим для визнання його укладеним, та вимогам, додержання яких
є необхідним для його чинності.

Такими умовами є, зокрема те, що сторони повинні досягти згоди з
усіх істотних умов договору та досягти такої згоди у передбаченій законом формі
(належній формі), а також сторони господарсько-правового договору мають до
сягти  згоди у передбаченому законом
порядку.

Досягнення згоди з істот них умов договору є обов'язковим для ви
знання договору укладеним, адже це насам перед обумовлено самою юридичною при
родою поняття договору як взаємної домов леності сторін, спрямованої на
встановлен ня, зміну та припинення цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України). Від сутність згоди щодо істотних умов договору
вказує на відсутність підстав вважати дого вір укладеним. Крім того,
Господарським кодексом України сто совно такого випадку прямо передбачено, що,
коли сторони не досягнуть згоди стосов но істотних умов договору, такий договір
вважається неукладеним, тобто таким, що не відбувся (ч. 8 ст. 181
Господарського кодексу України).

Окрім того, необхідність узгоджувати при укладенні договору саме
всі істотні умови передусім обумовлена юридичною природою договору як
зобов'язання, в силу якого боржник пови нен вчинити на користь кредитора певну
дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утрима тися від певної дії, а кредитор має право ви магати від боржника
виконання його обо в'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу, ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу). Саме через істотні умови договору сторони
конкретизують свої права та обов'язки. В ін шому разі неможливо буде зрозуміти,
про що домовилися сторони або яким чином до сягнута домовленість має бути
виконана.

Суд першої  дійшов
обґрунтованого висновку про те,  що
дії  сторін в даній   справі, не спрямовані  на набуття,
зміну  цивільних прав та
обов'язків, а позивач не підтвердив зворотне відповідними доказами, а саме
доказами погодження сторонами істотних умов договору, а саме асортименту
товару, його якості, кількості, ціни товару, порядку та строків розрахунків.

Отже, колегія суддів погоджуючись із висновками господарського
суду також вважає, що оскільки сторонами не були погоджені істотні умови
договору, тому даний договір вважається неукладеним, в зв'язку з чим вимоги
позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 01.03.05р.
між сторонами в усній формі, задоволенню не підлягають.

Разом з цим, слід зазначити, що позивач не надав жодного доказу в
підтвердження отримання відповідачем 01.03.2005р. певних матеріальних ресурсів
від позивача. Доказів передачі відповідачу запасних частин за накладною НОМЕР_2
від 01.03.05 р. згідно переліку, доданого позивачем до заяви про зміну позовних
вимог (а.с. 22-23), останнім не надані.

Посилання заявника апеляційної скарги на письмові пояснення
(розписку)  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від
06.12.2006р. в якості доказу того, що ним були в свій час у 2005 році
оприбутковані на склад відповідача запасні частини від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4,
котрі останній отримав на користь СВК "Колядинець", є безпідставним,
так як із даної розписки не вбачається
конкретного  асортименту товару,
часу його передачі, ціни та підстав отримання запасних частин, а також посилань
на документи, які позивач поклав в обґрунтування своїх вимог.

Крім того, як стверджує відповідач, між ним та позивачем дійсно
існували в минулому правовідносини купівлі-продажу запасних частин та всі
зобов'язання за ними виконані з боку відповідача і розрахунок з позивачем за
отримані товарно-матеріальні цінності проведені в повному обсязі, що
підтверджується матеріалами справи, зокрема платіжним дорученням НОМЕР_3 від
01.04.2005 р., котрий містить відмітку у графі призначення платежу "За з/ч
кінцевий розрахунок". Вказані обставини позивачем не спростовані. Також
слід зазначити, що матеріали даної справи не містять жодних доказів проведення
відповідачем розрахунків після здійснення ним кінцевої оплати за отримані
запасні частини від позивача.

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої
наказом Мінфіну від 16.05.1996 р. і №99 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції
12.06.1996 р. за № 293/1318 , матеріальні цінності відпускаються покупцям
тільки за довіреністю. Проте   позивачем
таких довіреностей на отримання від нього відповідачем товарно-матеріальних
цінностей судам не надано, а матеріали справи їх не містять.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України  кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, враховуючи те, що в процесі розгляду справи як
господарським судом  так і судом
апеляційної інстанції, позивачем ніяких інших документів, ніж ті, що
знаходяться в матеріалах справи, на підтвердження його позовних вимог  не надано, а обставини, на яких ґрунтуються
вимоги, позивачем не доведені, тому колегія суддів, на підставі доказів, які
знаходяться в матеріалах справи, погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і
його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного
та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду
Сумської області від 12.12.2006р. по справі № 14/16-06  прийняте без порушень норм матеріального та
процесуального права, а доводи позивача яких подана апеляційна скарга про
скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
апеляційного господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Лебедин, Сумської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 12.12.2006р. по
справі № 14/16-06 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді