КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15.05.07 р.          № 25/685-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Поліщук С.В. – (дов. № б/н від 10.10.2006р.)

від відповідача - Мокрицькі К.В. – (дов. № 2/7 від 12.12.2005р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.02.2007

у справі № 25/685-А

за позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма аудиторських послуг "СПМ"

до           Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м. Києва

про          визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фірма аудиторських послуг “СПМ” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень.

Постановою Господарського суду м. Києва від 05.02.2007р. у справі № 25/685-А у позов задоволено повністю.

Визнано недійсним податкове повідомлення – рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва №/0 від 05.04.2006р..

Визнано недійсним податкове повідомлення – рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва №/0 від 05.05.2006р..

Стягнуто з рахунків Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма аудиторських послуг „СПМ” 10 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із згаданою постановою, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 05.02.2007р. по справі № 25/685-А повністю та прийняти нове рішення, яким в позові позивачу відмовити повністю.

Представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

ДПІ у Солом'янському районі міста Києва було проведено невиїзну документальну перевірку ТОВ “Фірма аудиторських послуг “СПМ” з питань взаємовідносин з ТОВ “Новартис” за березень 2003р. про що складено акт № 2658-1027/23-0111/19498379 від 30.03.2006р. На підставі акту винесене податкове повідомлення – рішення № /0 від 05.04.2006р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 34835,74 грн. в т.ч. 23223,83 грн. основний платіж та 11611,91 грн. штрафні санкції.

27.04.2006р. ДПІ у Солом'янському районі міста Києва складено акт про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ “Фірма аудиторських послуг “СПМ2 з питань проведення взаєморозрахунків з ТОВ “Фітос-НВ” за період серпень - листопад 2003р.  За висновками що містяться у акті перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.05.2006р., яким  позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 82503, 75 грн. (в т.ч. числі 55002, 50 грн. основний платіж, 27501, 25 грн. штрафні санкції).

Колегія суддів, не погоджується з висновками відповідача викладеними в акті перевірки враховуючи наступне.

Встановлено, що між позивачем та ТОВ “Новартис” у листопаді 2002р. укладено договір про виконання робіт по проведенню експрес-аналізів місткості ринків товарів і послуг, по збору інформації наданих виконавцем та інші. До договору укладено три додаткові угоди (№ 1 від 28.11.2002р., № 2 від 26.12.2002р., № 3 від 10.03.2003р.).

Укладений позивачем з ТОВ “Новартис” договір на момент розгляду справи є чинним (факт реального виконання зобов'язань сторонами за угодами відповідачем не заперечується, про що відображено в акті перевірки).

В ціні оплачених виконаних за укладеним договором робіт, позивачем було сплачено податок на додану вартість, та отримано податкові накладні № 85 від 07.03.2003р, № 91 від 13.03.2003р., № 105 від 17.03.2003р., № 111 від 20.03.2003р., № 128 від 24.03.2003р., № 137 від 27.03.2003р., № 140 від 31.03.2003р., № 141 від 31.03.2003р. всього на суму 137 343 грн. (в тому числі податок на додану вартість 22 890, 50 грн. (копії вказаних документів наявні у матеріалах справи). Факт оплати позивачем виконаних робіт підтверджується наданими банківськими виписками і не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів, вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (пп. 7.4.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

-          або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів, дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) -- в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

-          або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Вище перераховані податкові накладні відповідають вимогам п.п. 7.2.1 п.7.2. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Щодо відносин позивача з ТОВ “Фітос-НВ” слід зазначити наступне.

Відповідно до договору про виконання послуг № 23/03 від 08.07.2003р. на користь позивача виконувались роботи щодо підготовки аналітичних звітів у зв'язку з підготовкою бізнес-планів та інвестиційних проектів, підготовки техніко-економічних обґрунтувань, проведення експрес-аналізів тощо. Термін дії договору до 31.12.2003р..

Згідно актів здачі-приймання робіт ТОВ “Фірма аудиторських послуг “СПМ” прийнято та оплачено робіт на загальну суму 300 015 грн., в тому числі податок на додану вартість 55 002, 50 грн. (акти від 24.09.2003р., від 28.11.2003р.).

ТОВ “Фітос-НВ” видало позивачу податкові накладні за серпень 2003р., за вересень 2003р., за жовтень 2003р. та за листопад 2003р., які містяться в матеріалах справи та відповідають вимогам п.п. 7.2.1 п.7.2. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Обов'язковою умовою включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) в складі ціни за товари (роботи, послуги), відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, є наявність податкової накладної, виданої продавцем.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, непідтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону, платник податку притягується до відповідальності лише за умови відсутності податкової накладної на момент перевірки.

Згідно актів перевірки податкові накладні виписані позивачу ТОВ “Фітос-НВ”, ТОВ „Новартис" не прийняті в якості підтвердження суми витрат щодо сплаченого податку на додану вартість, оскільки виписані неплатниками податку в силу рішень районних судів якими визнані недійсними свідоцтва про реєстрацію платниками ПДВ вказаних підприємств з моменту їх видачі.

Посилання відповідача рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2005р. яким були визнані недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Фітос-НВ», рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.05.04р. про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Новартис», як на докази неправомірності видання вказаними підприємствами податкових накладних позивачу та, відповідно, безпідставність врахування позивачем вказаних податкових накладних у податковому обліку колегією суддів не приймаються, оскільки вказані рішення скасовані ухвалами районних судів у зв'язку із надходженням та розглядом заяв про перегляд рішень за нововиявленими обставинами (копії ухвал належно чинним засвідчені місяться в матеріалах справи).

Таким чином, підстави вважати недійсними установчі документи та свідоцтва платників ПДВ ТОВ “Фітос-НВ”, ТОВ “Новартис” відсутні.

Також, рішення районних судів про визнання недійсними установчих документів ТОВ “Фітос-НВ”, ТОВ “Новартис”, якими визнані недійсними свідоцтва про реєстрацію платниками ПДВ скасовані. А тому, відсутні у відповідача підстави для донарахування податку на додану вартість ТОВ „Фірма аудиторських послуг „СПМ", та застосування до нього штрафних санкцій.

Усі угоди є чинними в судовому порядку недійсними не визнавались, а тому позивач правомірно керувався їх умовами при визначенні своїх податкових зобов'язань.

На момент виконання зобов'язань за укладеними договорами згідно отриманих податкових накладних, обґрунтованість віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість за якими не визнала податкова інспекція, підприємства знаходились в Єдиному державному реєстрі, а також мали свідоцтва про реєстрацію платниками податку на додану вартість. Окрім того, визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягнуло за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Отже, на думку колегії суддів сума податкового кредиту позивача за березень, серпень – листопад 2003р. сформована на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від ТОВ “Фітос-НВ”, ТОВ “Новартіс”, зареєстрованих платниками податку на додану вартість.

Крім цього, чинне законодавство України, зокрема й Закон України “Про податок на додану вартість” не встановлюють обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару (послуг). Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. У даній справі такий обов'язок покладений податковою інспекцією на позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Законом України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991 № 1251-ХІІ зі змінами і доповненнями для платника податку не передбачено обов'язку (ст. 9) та не надано права (ст. 10) вимагати від іншого платника податку будь-яких відомостей (в т.ч. і щодо реєстрації в якості платника податку, ведення останнім будь-яких бухгалтерських книг, журналів тощо). Так само, Закон України “Про податок на додану вартість” не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності по податку на додану вартість іншого платника податку.

Також, відповідачем не доведено належними доказами несплату податку на додану вартість ТОВ “Фітос-НВ”, ТОВ “Новартис” не надано суду акту перевірки вказаних підприємств, яким виявлено несплату податку у відповідному періоді, не надано доказів прийняття рішення про донарахування виявленої недоплати.

Згідно карток особового рахунку про сплату податку на додану вартість ТОВ “Новартис” та ТОВ “Фітос-НВ” декларувались відповідні податкові зобов'язання у березні 2003 року, серпні - листопаді 2003р.

Згідно довідки ДПІ у Печерському районі міста Києва ТОВ “Новартис” останню звітність з податку на додану вартість було подано за жовтень 2003р., податкові зобов'язання за отриманими позивачем податковими накладними виникли у березні 2003р. Згідно даних картки особового рахунку у вказаному періоді по податку на додану вартість рахувалась переплата.

ДПІ у Голосіївському районі міста Києва надані податкові декларації по податку на додану вартість підприємства згідно яких ТОВ “Фітос-НВ” у серпні 2003р. задекларовано 206 476 грн. податкових зобов'язань з ПДВ, у вересні 2003р. вказана сума становила 982 121 грн., у листопаді 2003р. згідно податкової декларації податку на додану вартість задекларовано 720 619 грн. податкових зобов'язань, що не дає підстав стверджувати, про неврахування сум податку в розмірі 11 779, 16 грн. у серпні, 19 929, 16 грн. у вересні, 6 287, 50 грн. у листопаді (суми ПДВ за виданими позивачу податковими накладними) при визначенні суми податкових зобов'язань.

За таких обставин, твердження відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ та заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість у перевіряємий період, колегія суддів вважає помилковим, відповідно і донарахування позивачу ПДВ спірним податковим повідомленням-рішенням здійснено відповідачем неправомірно.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення – рішення Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва № /0 від 05.04.2006р. та № /0 від 05.05.2006р. підлягають визнанню недійсними.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва не підлягає задоволенню, а постанова Господарського суду м. Києва від 05.02.2007 року у справі № 25/685-А не підлягає скасуванню.

Керуючись п. 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення”, ст. ст. 9, 195 198,200, 205-206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва залишити без задоволення, постанову Господарського суду м. Києва від 05.02.2007 року у справі № 25/685-А залишити без змін.

Матеріали справи № 25/685-А повернути до Господарського суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена  до Вищого адміністративного суду України протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді