ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 11/415

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Суддів
Невдашенко Л.П.,
Михайлюка М.В.,
Дунаєвської Н.Г.,

перевіривши  касаційну  скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЗ-транс"

на  постанову
Донецького апеляційного господарського суду
від 27.03.2007 року

у справі
№ 11/415
господарського суду Донецької області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЗ-транс"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЗК Валді"

про
стягнення 44998,51 грн.

за  участю  представників  сторін :

позивача
Беневеська І.В.

відповідача
Гончарова Н.О.

В С Т А Н О В И В :

30.01.2007 року господарським судом Донецької області у справі № 11/415 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЗ-транс»(надалі - ТОВ „МАЗ-транс”) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЗК Валді»(надалі - ТОВ „ПЗК Валді”) про стягнення збитків у розмірі 44998,51 гривень, постановлено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Маз-транс»відмовлено. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2007 року апеляційна скарга ТОВ „МАЗ-транс" на вказане рішення суду першої інстанції залишена без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.01.2007 року у справі № 11/415 –без змін.

Позивач звернувся до Вищого господарського суду України  з касаційною скаргою, посилаючись на те, що з вказаним рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної  інстанції не згоден  у повному обсязі,  вважає  їх необгрунтованими, безпідставними та такими,  що не відповідають  вимогам діючого  матеріального та  процесуального  права  України.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановив та зазначив господарський суд Донецької області, з яким погодився  і Донецький апеляційний господарський суд, та вбачається  з  матеріалів справи, що відповідно до специфікації від 14.08.06р. до договору №05/06-2 відповідачем було поставлено дизпаливо у кількості 6723,0 літри, загальною вартістю 25681,86грн., про що свідчить видаткова накладна №657 від 15.08.06р. та податкова накладна № ВА-0000658 від 15.08.06р.

Паливо на склад позивача від відповідача надійшло 15.08.06р. о 16 год. 40 хв. Його злив до резервуару зберігання закінчився приблизно о 17.00 год. При цьому бензовоз, який поставив паливо, опломбований не був. При прийманні палива за кількістю до стану бензовозу, що доставив  паливо, а також до зовнішнього вигляду палива, до маркування та кількості поставленої продукції позивач претензій не мав. Оскільки на той час крім поставленого дизельного палива, що надійшло від відповідача, іншого палива для заправки автомобілів позивача не було, одразу ж після прийняття палива за кількістю автомобілі позивача були заправлені зазначеним паливом. Після заправлення десяти автомобілів, що належать ТОВ "Маз -  транс", вищезазначеним дизельним паливом у загальній кількості 4862 л на ім'я директора від водіїв надійшли докладні записки із скаргами на роботу автомобілів.

На думку позивача, а саме керівниками ТОВ "Маз - транс " був зроблений висновок, що погана робота автомобілів є наслідком заправки їх неякісним дизельним паливом, яке поставило позивачу ТОВ "ПЗК Валді”. Для підтвердження цього зразок палива був направлений до лабораторії ЗАТ "Гефест". Протоколом дослідження № 2454/6 від 17.08.06р. був зроблений висновок, що наданий зразок дизельного палива марки Л не відповідає ДС№3868-99.

21.08.06р. була скликана комісія у складі представників позивача, якою був складений акт приймання дизельного палива за якістю. Представники ТОВ " ПЗК Валді" були відсутні у зв'язку з тим, що особи, які були направлені відповідачем у якості своїх представників, не мали відповідних повноважень (супровідних документів), які повинні були надати відповідно до п.4.1.3.5 „Порядку приймання нафти та нафтопродуктів за якістю ".

За даною справою позивач просить стягнути розмір збитків щодо усунення пошкоджень автомобілів, за ремонтом яких позивач звернувся до приватного підприємця Сова В.М. м. Павлоград, Дніпропетровської області, яким начебто було встановлено, що причиною пошкодження автомобілів DAF 95ХF/430 (лист ПП Сова В.М.  від 23.08.06р.), MAN 19.364 (лист ПП  Сова В.М. від 06.09.06р.), DAF-95 ХF.430 (лист Сова В.М.) стало застосування  неякісного палива. Відповідно до листів ПП Сова В.М. та для відновлення працездатності автомобілів необхідно було виконати капітальний ремонт паливної апаратури зазначених автомобілів.

Позивач посилається на оплату виконаних робіт, відповідно рахунків - фактур та актів приймання-видачі  робіт.

Крім того, витрати на купівлю відсутніх у ПП Сови В.М. деталей  для автомобіля на суму 2670,00 грн. та лабораторії „Гефест" за висновок №2454/6 від 17.08.06р., сплачено 346,80 грн., ДП “Донецькстандартметрології”  за висновок № 61к від 13.10.06р. сплачено 842,23 грн.

Таким чином, на думку позивача, збитки складають 44998,51грн.

Відповідно до п.1 Порядку приймання нафти та нафтопродуктів за якістю; додатку 1 до п.4.1.3.5 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України порядок приймання нафти та нафтопродуктів за якістю застосовується в усіх випадках, якщо нормативною документацією на нафтопродукти, умовами поставки або іншими зобов’язаннями не встановлено іншого порядку приймання за якістю.

Згідно п.14 за результатами приймання продукції за якістю з участю представників, указаних в п.п. 5 і 6 цього Порядку, складається акт про фактичну якість отриманої продукції.

Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю.

Відповідно до п. 4.2. вищевказаного договору сторони домовилися, що приймання  продукції здійснюється у порядку, передбаченому законодавством про правила приймання за якістю  даного виду продукції.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив приймання продукції 15 серпня 2006р. Із бензовозу, який поставив паливо та опломбований не був, а акт складено 21.08.2006р., чим порушено умови договору та вищезазначену Інструкцію.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що у договорі відсутні конкретні умови щодо конкретного порядку передачі позивачеві документа, який підтверджує якість отриманої продукції. В тексті договору присутні загальні умови щодо підтвердження відповідності якості продукції ТУ та ДСТУ паспортом або сертифікатом якості (п.4.1 договору). Тому посилання заявника апеляційної скарги на порушення відповідачем умов договору про передачу паспорта про якість дизельного палива в момент відвантаження продукції, апеляційним судом до уваги не приймається.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з акта  №01 внутрішнього розслідування якості від 17.08.06р., позивачем було здійснено внутрішнє розслідування якості дизельного палива після приймання продукції від відповідача без заперечень та зауважень 15.08.06р. за накладною №ВА-0000658 від 15.08.06р., яке не передбачено ані умовами укладеного сторонами договору, ані нормами Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України.

В цьому акті зазначено про заправку дизельним паливом автомобілів, в процесі експлуатації яких  від водіїв транспортних засобів отримані скарги, тому 17.08.06р. комісією підприємства позивача було зроблено розслідування причин скарг водіїв на погану якість дизельного палива. При чому в цьому ж акті зазначено про приймання палива за кількістю 15.08.06р. без надання відповідачем документів на нього, які були надані позивачеві лише 19.08.06р., що не може відповідати дійсності, оскільки акт №01 був підписаний комісією та затверджений керівництвом підприємства 17.08.06р. Доказів приймання палива за кількістю до резервуару, який нібито попередньо був очищений від залишків палива в зв'язку з ремонтом запорного крану резервуару, у вигляді акта або іншого заключного документа, позивачем не надано.

Пунктом 2 Додатку №1 до п.4.1.3.5   Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах   і   в   організаціях   України   передбачено,   що   при   виявленні невідповідності якості нафти або нафтопродуктів, які надійшли, та тари в якій вони містяться, вимогам нормативної документації, договору чи супровідним документам про їх якість одержувач припиняє подальше приймання і складає акт,  в  якому вказує  кількість  оглянутої продукції та характер  виявлених дефектів.

Такого акта позивач не надав. В акті від 17.08.06р. зазначено про одночасне прийняття комісією рішення провести відбір проб з наступним їх дослідженням на відповідність показників якості та отримання протоколу випробувань від 17.08.06р. лабораторії ЗАТ „Гефест" про невідповідність зразку вимогам по якості. Одночасно в акті №01 зазначено про направлення комісією повідомлення про виклик представників підприємства відповідача для спільного проведення відбору проб дизельного палива та проведення повторного їх аналізу на відповідність вимогам якості, в той час як в матеріалах справи є лист №196 від 17.08.06р. з проханням направлення представників підприємства відповідача для повторного проведення випробувань, підписаний керівником підприємства позивача. Позивачем не надані докази поштового направлення цього листа на адресу відповідача, є відмітка із зазначенням дати „19.07.06р." та підписом невстановленої особи, тому судова колегія не може прийняти в якості належного доказу повідомлення представників відповідача про необхідність їх присутності при „прийманні" продукції за якістю вищевказаний лист.

В порушення пункту 4.1.3.38 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України позивач при прибутті нафтопродуктів не перевірив наявність і цілість пломб, технічний стан автоцистерни, визначення повноти її заповнення і відповідність нафтопродукту, вказаному в товарно-транспортній накладній; не визначена маса нафтопродукту зважуванням на автомобільних вагах або об’ємно-масовим методом, про що мав бути складений акт, підписаний матеріально відповідальною особою. Посилання позивача на відсутність пломб на бензовозі, відсутність товаро-супроводжуючих документів в момент прийняття продукції свідчить про порушення позивачем вимог нормативної документації та умов укладеного сторонами договору при прийнятті дизельного палива від відповідача.

Апеляційним судом досліджено матеріали справи стосовно надання ПП Сова В.М. висновку щодо виходу з ладу автомобілів з причини неякісного дизельного палива після звернення до неї за ремонтом 3-х автомобілів і не може бути прийнято в якості належного доказу листи від ПП            Сова В.М. від 23.08.06р., 06.09.06р., 09.09.06р. через  відсутність доказів компетенції вищевказаної особи надавати висновки причинам виходу з ладу транспортних засобів. Крім того, позивач заявив про заправлення неякісним паливом десяти автомобілів і встановлення причин неякісного палива вже 17.08.06р., а листи ПП Сова В.М.   стосуються  тільки  3-х  автомобілів та датовані  пізнішими датами.

Позивач 15.08.06р. здійснив приймання продукції з неопломбованого бензовозу, який поставив паливо за договором №05/06-2, та склав акт щодо якості дизельного палива лише 21.08.06р., чим порушив умови договору та Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України.

Виходячи  з   вищевикладеного апеляційний суд дійшов висновку, що надані позивачем документи не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів спричинення збитків саме з вини відповідача, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між поставкою відповідачем дизельного палива та незадовільною роботою автомобілів позивача з причини заправки їх неякісним паливом. В документах ДП „Донецькстандартметрологія” не зазначено, що паливо, піддане випробуванням, було тим паливом, яке поставлено саме відповідачем.

Тобто, в обґрунтування понесених позивачем збитків від поставки неякісного палива  позивач надав матеріали, які не мають доказової сили.

Крім того, до складу збитків позивач включив додаткові витрати, понесені ним в зв’язку з ремонтом   автомобілів в процесі експлуатації, а не витратні на оплату поставленої продукції, які не понесені позивачем до теперішнього часу, що пояснили сторони в судовому засіданні.

Доводи скарги не прийняті до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу

України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх

обставин справи.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційним господарським судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови не вбачається.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Керуючись ст.ст. 1113, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду  від 27.03.2007 року  у справі № 11/145 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Судді                                                                                          Л.Невдашенко

М.Михайлюк

Н.Дунаєвська