ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"06" серпня 2007 р.                                                           Справа № 16/177-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Немченко Л.М. при секретарі Гафюк О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданнісправу

за позовом Фермерського господарства "Вульф-Оріон"

до до відповідача –1: Бериславська районна державна адмінстрація

до відповідача –2: ДПІ у Бериславському районі

до  відповідача –3: Бериславський районний відділ земельних ресурсів

до  відповідача –4: Новорайська сільська рада

про  визнання розпорядження недійсним.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від відповідача-1: - не прибув

від відповідача-2: не прибув

від відповідача-3: не прибув

від відповідача-4: не прибув

Фермерське господарство “ Вульф-Оріон” ( позивач) звернувся в суд з заявою про визнання  розпорядження Бериславської райдержадміністрації №86 від 16.02.07 щодо припинення землекористування через наявність недоїмки у позивача з податку на землю.

Відповідач проти позову заперечує, пояснюючи, що  спірне розпорядження прийнято у відповідності до чинного законодавства.

В судовому засіданні оголошені за згодою сторін вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Розпорядженням голови Бериславської районної державної адміністрації №86 від 16.02.07 “Про припинення права користування земельною ділянкою” припинено право постійного користування  земельною ділянкою загальною площею 100,0 га, в тому числі ріллі 46,6 га, відкриті землі ( розвалини та порушені землі) 51, 4 га, ріллі ( присадибна ділянка) 0,3 га, лісосмуги 0, 5 га, дороги 1, 2 га раніше наданої у користування Шатайлову Олександру Володимировичу для утворення селянського ( фермерського) господарства відповідно до державного акта на право довічного успадкованого володіння землею, у зв”язку з систематичною несплатою земельного податку.

Позивач не погодився із зазначеним розпорядженням та звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до  Роз”яснень ВАС України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов”язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов”язковий характер для суб”єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або  визначеній  законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов”язковою умовою визнання  акта недійсним є також порушення, в зв”язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Судом встановлено, що  фермерське господарство “Вульф-Оріон”  для здійснення своєї господарської діяльності користувалося земельною ділянкою площею 100 га, отриманої ним для створення селянського (фермерського) господарства, що підтверджено Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого  Бериславською районною  Радою народних депутатів за № 3 на підставі рішення Ради 140 від 20.08.01

Судом встановлено, що зазначений державний акт фермерському господарству був виданий у відповідності до постанови Верховної Ради Української РСР  “Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок”. Згідно до постанови  у довічне успадковане володіння земля надається громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства; для ведення особистого підсобного господарства; будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель та інше.

Землеволодільці мають право: самостійно господарювати на землі, зводити у встановленому порядку жилі та інші будівлі  і споруди власності на вироблену сільськогосподарську продукцію, на посіви і посадки сільськогосподарських культур  та насаджень

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Із огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що особи, які отримували земельну ділянку на умовах довічного успадковуваного володіння не надували права власності на земельну ділянку, оскільки не набували всіх прав, яких набувають власники майна, що визначені ст. 319 ЦК України, зокрема, розпоряджуватися свої майном на власний розсуд.

Таким чином,  фермерське господарство “ Вульф-Оріон” в особі його голови на підставі акту довічного успадковуваного володіння набув права  землекористувача, а не власника земельної ділянки.

На підставі постанови ВР України № 2201-Х11 від 13.03.92 постанова Верховної Ради Української РСР  “ Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок” втратила чинність.

В постанові № 2201-Х11 такої форми земелкористування як довічне успадковуванане володіння не було визначено, в зв”язку з чим, позивач був зобов”язаний привести  своє право землекористування до вимог чинного на той час законодавства.

Пізніше  Земельними кодексами України 1991 року, 2002 року така форма землекористування також не визначалась.

Більше того, відповідно до п.6 перехідних положень   Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи зобов”язані переоформити    своє право землекористувача відповідно до приписів зазначеного кодексу.

Позивач таких доказів не надав.

У відповідності до Закону України «Про плату за землю»передбачено, що використання землі в Україні є платним, плата за землю справляється  у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Ст.15 зазначеного Закону встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують  земельний податок, а також орендну плату за земельні  ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

П.4.1.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами “ № 2181 встановлено, що  платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов"зання, яку визначає  у податковій декларації.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про плату за землю»податкове зобов»язання по земельному податку, а також  по орендній  платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий ( звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно  протягом 30 календарних днів, наступних за останнім днем звітного ( податкового ) місяця.

Відповідно  до ст.2  Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними  цільовими фондами»№ 2181 податкові органи уповноважені здійснювати заходи з погашення податкового боргу.

Судом встановлено, що фермерське господарство “Вульф-Оріон” зареєстроване як платник земельного податку, що підтверджено матеріалами справи.

ДПІ У Бериславському районі надало докази, що цей платник податку в порушення Закону № 2181, ст.17 Закону України «Про плату за землю»не надає податкові декларації та не перераховує своєчасно і в повному обсязі належні суми податку. Зазначена обставина підтверджена довідкою від 25.07.07, виданою податковим органом,  згідно якої позивач має заборгованість з податку на землю у сумі 2360 грн.20 коп. за період з 2005 року по день розгляду справи.

Позивач зазначені данні не спростовує та пояснює, що дійсно мала місце недоїмка з причин незалежних від нього, через складні погодні умови, що склалися протягом  зазначеного періоду.

Відповідно до ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

На підставі зазначеного припису ДПІ у Бериславському районі після  звернень до позивача з попередженнями про  сплату заборгованості, звернулася до  Новорайської селищної Ради з поданням про припинення землекористування позивачем через наявність систематичної недоїмки зі сплати податку на землю.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону України “ Про самоврядування в Україні” до повноважень міських Рад віднесені питання щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.12 Перехідних положень ЗК України ( 2002р)  до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність здійснюють відповідні сільські, селищні, міські Ради, а за межами населених пунктів –відповідні органи виконавчої влади.

Судом встановлено, що  земельна ділянка, яка була виділена відповідачеві знаходиться за межами населеного пункту, в зв”язку з цим розпорядження зазначеними землями віднесено до Бериславської райдержадміністрації.

Із огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що  Бериславська райдержадміністрація в межах своїх повноважень припинила право землекористування фермерського господарства “ Вульф-Оріон” за правопорушення ( систематична несплата земельного податку) з боку позивача. Заперечення позивача щодо зобов”язання податковим органом застосувати інші способи стягнення, суд не приймає до уваги, оскільки ст.141 ЗК України не передбачає  такого порядку. Згідно припису зазначеної статті для припинення землекористування достатньо наявність систематичної несплати податку на землю.

Керуючись ст.ст.   158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України,

постановив:

1.          В задоволенні позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  Л.М. Немченко

повний текст постанови виготовлено                                                                         13.08.07