ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"15" березня 2007 р.                                                     Справа №  02/430а

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д.,

із секретарем судового засідання  Олененко С.П., за участю представників:

позивача:  Юріна Н.В. –за довіреністю, відповідача: -  Лукашевич В.М. –директор,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси  справу

за позовом  Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до  сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Хлібодар”

про стягнення 12 357 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення 12 357 грн. штрафних санкцій за незайняті інвалідами у відповідача в 2005 році 3 робочих  місця  з мотивів порушення відповідачем вимоги статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у заявленій сумі, заперечила проти доводів відповідача, стверджуючи, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив, тому повинен сплатити штрафні санкції, оскільки у 2005 році у відповідача 3 інваліди пропрацювали лише по одному-три місяці, що відповідач не надсилав звіти форми № 3-ПН до центру зайнятості з повідомленням про вакансії для інвалідів, а звернення до сільської ради не має значення, тому позивач вважає, що відповідачем було  зайнято інвалідом лише 1 робоче місце.

Відповідач у відзиві на позов заперечив проти  позову з мотивів виконання ним вимог Закону щодо створення 4-х  робочих  місць для працевлаштування інвалідів, оскільки на початок 2005 року на підприємстві працювали 4 інваліди,  а вже пізніше три інваліди звільнилися з роботи на підприємстві: два інваліди звільнилися із 01.02.05р., а один - із 01.04.2005 року, в зв’язку з погіршенням стану здоров’я.  Підприємство стверджує, що воно не винне в тому, що інваліди не можуть працювати і звільняються, що тривалість роботи інваліда не впливає на норматив створення робочих місць, а в звіті  не вказано ці три робочі місця в зв’язку  з тим, що звітність подавалася  на кінець 2005 року.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з мотивів, викладених у відзиві на позов, та пояснив, що  відповідачем було виконано норматив на 2005 рік повністю, так як на початок 2005 року у відповідача були створені 4 робочих місця і на них працювали інваліди; той факт, що інваліди пропрацювали у відповідача по одному-три місяці і звільнилися, не може бути підставою для стягнення штрафних санкцій, так як  робочі місця не ліквідовувалися, про необхідність працевлаштування інвалідів відповідач звертався до сільської ради, оскільки  саме сільська рада  знає всіх людей у селі,  в тому числі інвалідів,  знає тих, хто міг би працювати і вона зацікавлена в тому, щоб допомогти інвалідам свого села працевлаштуватися та отримувати зарплату;  що Фонд не має доказів того,  що інваліди з інших сіл  хотіли б їздити на роботу у с. Бойківщина, де розміщені виробничі площі та поля, які орендуються відповідачем.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 28.02.2007 року по 15.03.2007 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності,  вислухавши пояснення та доводи представників сторін, суд   встановив наступне.

Згідно статті 19 Закону України  "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"  (далі  -  Закон) для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання в 2005 році встановлювався норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності  штатних працівників облікового складу за рік,  а якщо працювало від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.  Тобто, норматив  встановлено  Законом  і не  потребується  встановлення його для кожного підприємства  та  доведення.

За Законом підприємства  (об’єднання),  установи, організації, де кількість працюючих інвалідів   менша,  ніж встановлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду  соціального захисту інвалідів, не пізніше 15 квітня наступного року,  штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на  відповідному підприємстві (об’єднанні),  установі, організації за кожне робоче місце,  не зайняте інвалідом.  Отже,  у разі невиконання підприємством в 2005 році встановленого законом нормативу,  воно  зобов’язане сплатити штрафні санкції  не пізніше 15 квітня 2006 року.

Як вбачається із Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів  за 2005 рік,   та підтверджується представником відповідача у судовому засіданні, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу в 2005 році у відповідача складала 96 осіб. Чотири відсотки від цієї кількості –3,84. Оскільки робочі місця для інвалідів повинні визначатися у цілих числах та застосовуючи правила математичного округлення цифр,     суд погоджується із доводами позивача,  що для відповідача норматив на 2005 рік складав  чотири робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається із поданих суду доказів (копій наказів про прийняття на роботу та звільнення,  посвідчень, наказів, протоколів, інших документів щодо створення робочих місць для інвалідів),  у відповідача станом на 01.01.2005 року були створені  робочі місця і фактично працювали чотири інваліди: Талан М.В., Гелеверя Н.І. (ІІ група інвалідності загального захворювання), Чорна Н.П., Кирильчатенко Н.П. (ІІІ група інвалідності загального захворювання). Наказом №10 від 01.02.2005 року Гелеверя Н.І.  та Чорна Н.П. були звільнені з роботи в зв’язку з виходом на пенсію по інвалідності з 01.02.2005 року,  а Кирильчатенко Н.П.  була звільнена за власним бажанням із 01.04.2005 року наказом по підприємству №24 від 01.04.2005 року.  Талан М.В. працює у відповідача по теперішній час.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було створено необхідні чотири робочих місця для інвалідів. Та обставина,  що вказані інваліди Гелеверя Н.І., Чорна Н.П.,  Кирильчатенко Н.П.   не пропрацювали повний рік, не може  спростовувати фактичне створення підприємством необхідної кількості робочих місць для інвалідів, і не може бути підставою для стягнення із відповідача штрафних санкцій, оскільки знаходження вказаних інвалідів із відповідачем на початок року у трудових відносинах підтверджує  факт  створення відповідачем цих трьох робочих місць для інвалідів; із  копій наказів по підприємству вбачається,  що звільнення інвалідів відбулося не з ініціативи відповідача, а відповідно до редакції Закону, діючої у 2005 році, відповідальність підприємства не пов’язується з тривалістю  роботи інвалідів на підприємстві.  Зміни до Закону щодо цього питання були внесені із 01.01.2006 року і відповідно до Конституції України не можуть поширюватися на правовідносини, які існували до набрання ними чинності.

Вказані у статті 20 Закону штрафні санкції відносяться до адміністративно-господарських санкцій, які відповідно до статті 217 Господарського кодексу України можуть застосовуватися уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб’єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності.

Суд вважає, що відповідачем було створено необхідні чотири робочих місця для інвалідів. Суду подано докази повідомлення  Бойківщинській сільській раді про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів та докази відсутності  у 2005 році інвалідів,  які мали бажання та можливість працювати у відповідача.

Позивачем не подано  доказів наявності у центра зайнятості чи у іншого органу працевлаштування відомостей про наявність  інвалідів,  які у 2005 році проживали у с. Бойківщина Драбівського району (де розміщені виробничі площі та поля, що орендувалися відповідачем) чи які проживали в інших селах та виявляли бажання працювати у відповідача  в селі Бойківщина.  Суд вважає, що за викладених обставин відсутня вина підприємства у тому,  що після лютого та квітня 2005 року не були працевлаштовані інваліди на вакантні місця.

Отже, суд приходить до висновку про  відсутність  правопорушення у діях відповідача, а згідно статті 218 ГК України підставою  господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного,  керуючись  ст.ст.  94, 160 –163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові  відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом 10 днів з дня  складення постанови в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                               А.Д. Пащенко

Постанова складена в повному обсязі 19.03.2007 року