Харківський апеляційний господарський суд                                                                                                            ПОСТАНОВА
23 квітня 2007 року                                                             Справа №47/61-07
Колегія суддів у складі:  головуючого судді Бондаренка В.П.,
судді Лакізи В.В., судді Слюсаревої Л.В.
при секретарі  Саутенко К.О.
за участю представників:
позивача –Мажара С.В., дов. від 29.01.2007 р.,
відповідача –Зучек Є.Н., дов. № 237 від 23.10.2006 р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача вх. № 985Х/1-10 на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.07 по справі № 47/61-07
за позовом  ТОВ »Віксен», м. Харків
до  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській    області, м. Харків
про тлумачення умов договору
Рішенням господарського суду Харківської області від 19.02.2007 р. по справі №47/61-07 (суддя Светлічний Ю.В.) задоволений позов позивача та дане тлумачення змісту пункту 5.16. договору купівлі-продажу №1176 від 04 липня 2006 року, укладеного між ТОВ „ВІКСЕН" та Регіональнім відділенням Фонду державного майна України по Харківський області наступного змісту: „відчуження або передача в заставу окремого об'єкта нерухомості (нежитлової будівлі), що входить до складу придбаного ТОВ „ВІКСЕН" у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський області цілісного майнового комплексу, не потребує погодження з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківський області".

Відповідач не погодився з вказаним рішенням та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від  19.02.2007 р. по справі №47/61-07 та прийняти нове рішення, яким здійснити тлумачення п.5.16 договору купівлі-продажу №1176 від 04 липня 2006 року. Апеляційну скаргу  відповідач обґрунтовує тим, що вказане рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2007 р. по справі №47/61-07  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, мотивуючи тим, що вказане рішення є законним та обґрунтованим. У відзиві на апеляційну скаргу позивач також зазначив про те, що оскільки сторони обрали в договорі термін щодо цілісного майнового комплексу, як «об’єкт приватизації»чи «об’єкт», то згідно пункту 5.16. договору в обов’язок  позивача входить погодження з відповідачем відчуження саме «об’єкту  приватизації», тобто  придбаного майна цілком та не  як   його частини, про що вірно зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в  межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представників позивача  та відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 липня 2006року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №1176. Відповідно до договору, відповідач продав, а позивач придбав (приватизував) цілісний майновий комплекс Державного комерційно-виробничого підприємства побутового обслуговування „Дорпобут" Південної залізниці, за адресою: вул. Вокзальна, 4, м. Харків. Цілісний майновий комплекс включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з матеріалами інвентаризації станом на 31 липня 2005 року, в тому числі нерухоме майно, яке належить Державі Україна, та складається з окремих нежитлових будівель та приміщень.

Право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації за договором переходить до позивача з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації, що складає 970 601,64 грн. в тому числі ПДВ - 161 766,99 грн.

Позивачем  в суді першої інстанції було  надано докази сплати за договором повної суми вартості придбаного майна, а саме, копії платіжних доручень №2 від 17.04.2006р. на суму 88236,54грн., №51/1 від 06.07.2006р. на суму 17647,31грн., №60/2 від 02.08.2006р. на/ суму 485300,97грн, та №59/3 від 08.08.2006р. на суму 379417,12грн., що разом складає 970 601,94 грн.

Відповідно до пункту 5.16. договору в обов'язки позивача входить погодження з відповідачем відчуження або передачу в заставу об'єкту приватизації в період дії умов Договору. При цьому, максимальний період дії умов Договору визначений йога пунктами 5.5. та 6.2. і становить 5 років з моменту нотаріального його посвідчення.

Договір був нотаріально посвідчений 04 липня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г. М., та зареєстрований в реєстрі за №994.

Позивачем було направлено відповідачу листа №10/01 від 10 січня 2007року, в якому  позивач просив відповідача, як сторону договору, роз’яснити  порядок  відчуження або передачу в заставу окремих об'єктів нерухомості.

В своїй відповіді №03-379 від 22 січня 2007року на лист позивача, відповідач вказує на необхідність погодження з ним відчуження окремих підрозділів цілісного майнового комплексу. В той же час, відповідач в своїй відповіді вказував на відсутність обмежень визначених законодавством України відносно порядку відчуження нерухомого майна для суб'єктів недержавної форми власності з посиланням на главу 54 Цивільного кодексу України та глава 20 Господарського кодексу України.

За таких обставин, позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив суд дати тлумачення змісту пункту 5.16. договору купівлі-продажу №1176 від 04 липня 2006 року, укладеного між ТОВ „ВІКСЕН" та Регіональнім відділенням Фонду державного майна України по Харківський області щодо  відчуження або передачу в заставу окремого об'єкта нерухомості (нежитлової будівлі), що входить до складу придбаного ТОВ „ВІКСЕН" у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський області цілісного майнового комплексу.

Згідно частини 2 статті 213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув право власності як на цілісний майновий комплекс так і на кожну його окрему частину.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що аналіз умов договору дає  підстави визначити термін,  який сторони обрали щодо цілісного майнового комплексу є - „об'єкт приватизації" чи „об'єкт".

Згідно пункту 5.16. договору в обов'язок позивача входить погодження з відповідачем відчуження або передачу в заставу в період дії умов договору саме „об'єкту приватизації", тобто тільки придбаного майна цілком.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки відповідно до договору між позивачем та відповідачем відбулась приватизація, то таким актом законодавства, на який міститься посилання в статті 526 Цивільного кодексу України, є Закон України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до норм вказаного Закону від позивача не вимагається погодження з відповідачем відчуження або передачу в заставу окремих об'єктів нерухомості що входять до складу придбаного ним цілісного майнового комплексу (об'єкту нерухомості), а лише вказується на перехід зобов'язань позивача, передбачених договором, до осіб, які придбають об'єкт у разі його подальшого відчуження протягом терміну дії цих зобов'язань (частина 2 пункту 3 статті 23).

Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так, у відповідності до частин 1 та 2 статті 4 Закону України „Про власність", власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про тлумачення змісту пункту 5.16. договору купівлі-продажу №1176 від 04 липня 2006 року, укладеного між ТОВ „ВІКСЕН" та Регіональнім відділенням Фонду державного майна України по Харківський області , а саме з тим, що відчуження або передача в заставу окремого об'єкта нерухомості (нежитлової будівлі), що входить до складу придбаного ТОВ „ВІКСЕН" у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківський області цілісного майнового комплексу, не потребує погодження з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківський області.

На підставі викладеного судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 19.02.07 по справі № 47/61-07  прийняте у відповідності до чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у зв’язку з чим апеляційна скарга відповідача   задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу  відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області 19.02.07 по справі № 47/61-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                      Бондаренко В.П.

суддя                                                              Лакіза В.В.

суддя                                                              Слюсарева Л.В.

.

.