ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.

№ 21/381

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Ткаченко Н.Г.

суддів:
Заріцької А.О. (доповідач у справі)

Мамонтової О.М.

розглянувши касаційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі, м. Маріуполь

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 10 травня 2007 року

у справі
№ 21/381 господарського суду Донецької області

за позовом

до
Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі, м. Маріуполь
Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь",
м. Маріуполь

про
стягнення 569,10 грн.

за участю представників:

ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь"

Бугая В.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. у справі № 31/381 позов Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі, м. Маріуполь (далі –позивач) задоволено. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь", м. Маріуполь (далі –відповідач) на користь позивача                            569,10 грн. боргу, 102,00 грн. витрат по сплаті державного мита.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. у справі № 31/381, Управлінню Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі, м. Маріуполь у позові відмовити.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від         10.05.2007 р. (колегія суддів у складі: головуючого - М'ясищева А.М.,              Алєєвої І.В., Шевкової Т.А.) рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. скасовано і  провадження у справі припинено з  підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), оскільки даний спір не підлягає вирішенню у господарському суді.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції,                         позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. залишити без змін.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: ч. 2 ст. 2, п.п. 1, 7 ст. 3, ст.ст. 17, 50, 104 КАС України та п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та правову оцінку встановлених обставин, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з викладених нижче підстав.

Розглядаючи справу за апеляційною скаргою відповідача Донецький апеляційний господарський суд встановив, що у жовтні 2006 року  управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському  районі,                 м. Маріуполь звернулось до ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" з позовом про стягнення 569,10 грн. різниці між розміром призначеної і виплаченої пенсії колишньому працівникові товариства Єльниковій Г.Є., як науковому працівнику державного не бюджетного підприємства відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", і діяло при цьому як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Припиняючи провадження у справі з тих підстав, що даний спір не підлягає вирішенню у господарському суді апеляційний суд в обґрунтування своєї постанови послався на п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України, відповідно до якого на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, у випадках, встановлених законом, поширюється компетенція адміністративних судів.

При цьому апеляційний суд вказав, що відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001, Пенсійний фонд  України є  центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво  та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, забезпечує збір, акумуляцію та  облік страхових внесків, інших надходжень до бюджету Пенсійного фонду України відповідно до законодавства.

Управління Пенсійного фонду,  згідно з п. 1.1. Положення про управління  Пенсійного  фонду  України  у  районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від 30.04.2002 року, є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в  Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями  утворюють систему органів фонду, які здійснюють владні управлінські функції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком Донецького апеляційного господарського суду про те, що позивач, звертаючись до суду із позовом, діяв як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і як суб'єкт владних повноважень, тому,  відповідно до п 4 ч. 1 ст. 17 КАС України, спір за зверненням Управління Пенсійного фонду України про стягнення простроченої заборгованості із сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, підвідомчий адміністративному суду.

Механізм фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, визначено "Порядком фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи" (далі –Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 р. № 372.

Відповідно до положень наведеного Порядку, розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду.

Згідно із п. 8 Порядку, у разі порушення строку сплати коштів, які спрямовуються на фінансування різниці у розмірі пенсії, органи Пенсійного фонду стягують відповідні суми у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, виходячи з аналізу норм зазначеного Порядку, Пенсійний фонд і система його управлінь є органами, які здійснюючи  владні управлінські функції, контролюють своєчасність перерахування підприємствами зазначеної вище різниці у розмірі пенсії і вживають  передбачених  законом заходів до стягнення цих коштів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції –переданий на  вирішення адміністративного суду публічно- правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень.

У п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначення  управління Пенсійного фонду  в районах, містах, районах у містах як органів державної влади, що здійснюють владні управлінські функції, випливає з Положення про управління Пенсійного  фонду України  в районах,  містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від 30.04.2002 року, зокрема, із загальних положень та положень про їх завдання, функції, права та обов'язки.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що ст. 50 КАС України встановлено вичерпний перелік позовів за якими юридичні особи, що не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами у справах за позовами суб'єктів владних повноважень.

При цьому позивачем не враховано, що оскільки управління ПФУ є органом державної влади, який у правовідносинах з відповідачем реалізує владні управлінські функції, його право на звернення до суду у спірних відносинах, як суб’єкта владних повноважень, визначено п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України. Доводи касаційної скарги про те, що ч. 4 ст. 50 КАС України наведено вичерпний перелік випадків звернення суб’єктів владних повноважень з адміністративними позовами до фізичних та юридичних осіб –не суб’єктів владних повноважень, суперечать п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України, відповідно до якого зазначені особи можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб’єкта владних повноважень і в інших випадках, встановлених законом.

Кодекс Адміністративного судочинства України введений в дію з 01.09.2005 року. З даним позовом позивач звернувся у вересні 2006 року, тому позовна заява Управління ПФУ повинна була розглядатись місцевим господарським судом в порядку, встановленому КАС України. В порушення зазначеного та абзацу першого п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України господарський суд першої інстанції вирішив спір у порядку, встановленому ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України. Частина друга статті 80 ГПК України містить припис про наслідки припинення провадження у справі – повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Господарський суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував і переглянувши та скасувавши рішення господарського суду першої інстанції помилково припинив провадження у справі, хоча, виходячи з наведених вище положень п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення”                       КАС України, повинен був передати справу до місцевого господарського суду для розгляду в порядку, встановленому КАС України.

Таким чином, апеляційний господарський суд переглянувши рішення суду першої інстанції та приймаючи оскаржувану постанову усунув порушення допущені місцевим господарським судом, але припустився власних, що є підставою для скасування рішень прийнятих судами першої та апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідно до абз. 1 п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення”, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими та апеляційними господарськими судами до початку діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами відповідно до абзацу першого цього пункту.

Доводи касаційної скарги позивача про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. є необґрунтованими, оскільки Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин постанова Донецького апеляційного господарського суду від 10.05.2007 р. та рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. у даній справі підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду позовної заяви у порядку, встановленому КАС України, з урахуванням вимог п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України.

Зважаючи на вищевикладене та, керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі, м. Маріуполь задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.05.2007 р. та рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2007 р. у справі № 21/381 скасувати.

Справу передати до господарського суду Донецької області на новий розгляд.

Головуючий                                                         Н.Г. Ткаченко

Судді                                                                      А.О. Заріцька

О.М. Мамонтова