ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.06.07 р.                                                                               Справа № 25/131

Суддя господарського суду Донецької області І.А.Бойко

при секретарі судового засідання                                       О.М. Якименко

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю „Трансавто” м. Донецьк

до відповідача державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк

про стягнення   67190грн.86коп.

За участю:

представників  сторін:

від позивача:  Сличко О.В. – представник (довіреність № б/н від 18.04.2007);

від відповідача:  Кукла Л.М. – провідний юрисконсульт (довіреність №  2-69 від 20.01.2007)

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю „Трансавто” м. Донецьк звернувся до господарського суду з позовом до  державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк  про  стягнення заборгованості  в  розмірі 67190грн.86коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на  договір на перевезення працівників № 1/03 від 03.01.2003р., розрахунок статей собівартості по нормативам, додаток № 1 Договірні тарифи  до договору № 1/03 від 03.01.2003р., додаткову угоду до договору від 01.06.2003р., додаткову угоду  до договору від 01.07.2003р., договір  поставки вугільної продукції № 21 від 21.01.2003р.,  акт звірки станом на 30.05.2006р.,  договір про організацію проведення взаєморозрахунків,   акт про наявність та розмір заборгованості, лист № 179/04-01/14-07 від 30.03.2007р., графіки погашення заборгованості, лист № 7-294 від 30.03.2007р., лист № 249/04-01/14-06 від 13.11.2006р., лист № 1-788 від 08.11.2006р.,  лист № 660 від 24.05.2006р., лист № 17 від 18.05.2006р., звернення № 01/10-04 від 01.10.2004р., лист № 1-2758/9Д від 15.11.2004р., лист № 3/67 від 11.08.2004р.

У відзиві на позовну заяву (вих. № 734 від 21.05.2007р.) відповідач проти позовних вимог заперечує,  посилаючись на те, що строк дії договору закінчився 03.01.2004р., тому відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України  строк позовної давності сплинув 03.01.2007р., у зв’язку з цим в позовних вимогах слід відмовити.

04.06.2007р. позивач через канцелярію суду надав пояснення на відзив відповідача, в яких пояснив, що вважає доводи відповідача стосовно спливу строку позовної давності   необґрунтованими, посилаючись на статтю 264 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  господарським судом  ВСТАНОВЛЕНО.

Частина 2 пункту 4 Заключних та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачає, відносно цивільних правовідносин, що виникли до набрання Цивільним кодексом України законної сили (договір № 1/03 між сторонами був укладений в 2003 році, тобто до набрання Цивільним кодексом України законної сили), положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов’язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним законної сили.

Пункт 5.1. договору  на перевезення робітників № 1/03 від 03.01.2003 встановлює, строк дії цього договору з 01.03.2003 по 03.01.2004. Закінчення строку дії цього договору не тягне припинення зобов’язань сторін за цим договором, якщо вони не  виконані.

Позивачем надавалися відповідачу послуги з перевезення робітників в період з січня 2003р. по травень 2005р. Заборгованість за надані послуги відповідачем  в повному обсязі не погашена.

Цивільний кодекс України від 16.01.2003  набрав чинності з  01.01.2004р.

З огляду на зазначений пункт Заключних та Перехідних положень, враховуючи, положення п. 5.1. договору № 1/03 від 03.01.2003, наявність несплаченої заборгованості, до правовідносин, що є предметом розгляду по даній справі, застосовуються положення Цивільного кодексу України від 16.01.2003.

Крім зазначеного, п. 6 Заключних та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлює, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлених законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання цим Кодексом законної сили.

Стаття 71 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року  встановлює,    загальний строк для захисту права за  позовом  особи,  право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

В свою чергу, ст. 76 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року зазначає, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого  права.  Винятки  з цього правила, а також  підстави  зупинення  і  перериву  перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу  РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Право на позов у ТОВ „Трансавто”  виникло  в 2003 році (після несплати у встановлений договором (п. 3.4.) строк пред’явлених до оплати сум за надані послуги).

Отже, строк позовної давності, встановлений  Цивільним кодексом УРСР 1963 року, не сплинув до набрання Цивільним кодексом України від 16.01.2003 законної сили.

Враховуючи наведене,  до зазначених правовідносин  стосовно позовної давності застосовуються положення Цивільного кодексу України від 16.01.2003

03.01.2003 між ТОВ „Трансавто” (Перевізник) та  ДВАТ „Шахта Південнодонбаська № 3” (Замовник) був укладений договір  на перевезення робітників № 1/03.

Шахта „Південнодонбаська № 3” є відокремленим підрозділом  ДП „Донецька вугільна енергетична компанія”.

01.06.2003 та 01.07.2003 Сторони підписали Додаткові угоди до вказаного договору, якими узгодили реквізити Замовника.

01.07.2003  між ТОВ „Трансавто” (Перевізник) та ДП „Донецьквугілля” ВП „Шахта „Південнодонбаська № 3” (Замовник) був укладений договір № 4 на надання автобусів для перевезення робітників зі строком дії до 31.12.2004 (додаткова угода № 1 від 02.01.2004 до договору № 4 від 01.07.2003).

04.01.2005 між ТОВ „Трансавто” (Перевізник) та ДП „Донецька вугільна коксова компанія” ВП „Шахта „Південнодонбаська № 3” (Замовник) був укладений договір № 10/4/01 на надання автобусів для перевезення робітників.

На виконання умов зазначених договорів позивачем у період з січня 2003р. по травень 2005р. надавалися відповідачу послуги з перевезення робітників.

Відповідач проти факту надання послуг з перевезення робітників у зазначений період не заперечує. До того ж, в матеріалах справи містяться реєстри довідок та довідки  щодо надання послуг з перевезення за січень 2005р. по вересень 2005р.

Пункт 3.4. договору № 1/03 від 03.01.2003 закріплює,  розрахунок за надані  перевезення здійснюється грошовими коштами згідно пред’явленого рахунку на оплату в строк до семи днів з моменту пред’явлення рахунку на оплату.

Пунктом 11 договору  № 4 від 01.07.2003 Сторони узгодили, оплата за надані автопослуги здійснюється шляхом перерахування Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника не пізніше 10-го числа кожного місяця.

У відповідності до п. 11 договору № 10/4/01 від 04.01.2005 оплата за надані автопослуги здійснюється шляхом перерахування Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника після 25-го числа кожного місяця.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, суб’єкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобов’язання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог – згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

В свою чергу, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, якщо в зобов’язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

В порушення умов договорів на перевезення робітників, вимог  зазначених статей Цивільного та Господарського кодексів України відповідач    зобов’язання щодо своєчасності та повноти оплати наданих послуг виконував неналежним чином. Внаслідок неналежного виконання останнім своїх зобов’язань за ним утворилася заборгованість в сумі 67190грн.86коп.

Відповідач  при проведені звірки  розрахунків, підписані актів звірок, листами (вих. № 1-2758/9Д від 15.11.2004, вих. № 249/04-01/14-06 від 13.11.2006, вих. № 179/04-01/14-07 від 30.03.2007) та наданими графіками погашення заборгованості  неодноразово визнавав факт наявності боргу в сумі  67190грн.86коп.

Так, в матеріалах справи містяться  акти звірки розрахунків, підписані з боку ТОВ „Трансавто” та ДП „Донецька вугільна енергетична компанія”, від 30.05.2006 та від 15.05.2007, згідно яких сальдо на користь ТОВ „Трансавто” становить 67190грн.86коп.

Крім того, листом (вих. № 660 від 24.05.2006) ДП „Донецька вугільна енергетична компанія” пропонувало підтвердити акти звірок та укласти договори на проведення взаємозаліку та реструктуризації заборгованості.

З даною пропозицією позивач не погодився, оскільки такий порядок розрахунків не влаштовував останнього, бо не здатний покращити матеріальне становище підприємства.

З огляду на викладене,  суд вважає, що позовні вимоги законні і обґрунтовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідача на сплив строку позовної давності, судом до уваги не приймається з наступних підстав.

Стаття 257 Цивільного кодексу України передбачає, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у  три роки.

Згідно ч. 2, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається здійсненням особою дії, які свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов’язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, який пройшов до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вже зазначалося, відповідач неодноразово визнавав  борг в сумі 67190грн.86коп., про що свідчать листи (вих. № 1-2758/9Д від 15.11.2004, вих. № 249/04-01/14-06 від 13.11.2006, вих. № 179/04-01/14-07 від 30.03.2007), графіки погашення заборгованості та акти звірок. Такими діями відповідач  переривав перебіг позовної давності.

З огляду на це, з урахуванням приписів ст. 264 Цивільного кодексу України, строк позовної давності  по даним відносинам не сплинув.

Витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі  вищенаведеного,  згідно ст. ст.  257, 264, 509, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України,    керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського  процесуального  кодексу  України, суд

В  И  Р  І  Ш  И  В :

Позовні  вимоги  товариства з обмеженою відповідальністю „Трансавто” м. Донецьк до  державного підприємства „Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк  про  стягнення заборгованості  в  розмірі 67190грн.86коп. задовольнити.

Стягнути з державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” (83000, м. Донецьк,   вул. Артема, 63, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю   „Трансавто” (83046, м. Донецьк, вул. Петровського, 272, поштова адреса: 83015, м. Донецьк, вул. Ген. Антонова, б. 6, кв. 18, )  суму  67190грн.86коп., держмито в сумі 671грн.91коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118грн.00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Видати наказ  після набрання рішенням законної сили.

Суддя

Тел. 3056827

Надруковано 3 примірники:

1 прим.. – до справи;

1 прим.. –  позивачу;

1 прим.. – відповідачу