ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

23.05.07
Справа  № 5/3336-12/394А

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді    Процика Т.С.

суддів                           Галушко
Н.А.

Юрченка
Я.О.

за участю секретаря судового
засідання -Болехівської І.В.

розглянув

матеріали апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова (далі ДПІ
Франківському районі м.Львова) від 14.03.2007р. № 5789/9/10

на постанову

Господарського суду Львівської
області від 15.02.2007р.

у справі

№ 5/3336-12/394А

за позовом

ДПІ у Франківському районі
м.Львова, м.Львів

до

Субґєкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (надалі СПД ФО ОСОБА_1), м.Львів

до

Товариства з обмеженою
відповідальності «Студія-Н»(надалі ТзОВ «Студія-Н»), м.Львів

про

визнання недійсним господарського
зобовґязання,

за участю представників:

від позивача: Кармелюк Т.Б. -головний державний
податковий інспектор (довіреність № 3/10 від 18.05.2007р.)

від СПД ФО ОСОБА_1: ОСОБА_2-
представник (довіреність у матеріалах справи)

від ТзОВ «Студія-Н»: не зґявився

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки, передбачені статтями 49, 51 КАС України, право відводу
судді, стаття 27 КАС України, та право відводу секретаря судових засідань,
стаття 29 КАС України. Заяв та клопотань про відвід суддів та секретаря судових
засідань не заявлено.

Представник від ТзОВ «Студія-Н»в
засідання Львівського апеляційного господарського суду не зґявився, поштовий
конверт повернувся на адресу суду з відміткою «фірма вибула, адреса не відома».
Поштова кореспонденція направлялася товариству на адресу, вказану в позовній
заяві та апеляційній скарзі.

Постановою Господарського суду
Львівської області від 15.02.2007р. у справі № 5/3336-12/394А, суддя Запотічняк
О.Д., відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог ДПІ у Франківському
районі м. Львова до СПД ФО ОСОБА_1 та до ТзОВ «Студія-Н»про визнання недійсним
господарського зобов'язання.

Приймаючи постанову, місцевий
господарський суд виходив з того зокрема, що згідно ст. 204 ЦК України,
передбачено презумпцію правомірності правочину. Тобто, правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний
судом недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України, лише недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

На постанову місцевого
господарського суду ДПІ у Франківському районі м. Львова подала апеляційну
скаргу, в якій скаржник вказує, що постанова суду прийнята всупереч чинному
законодавству та без з'ясування всіх обставин, що мають відношення до справи, а
тому просить скасувати постанову місцевого господарського суду та прийняти
нову, якою задоволити позовні вимоги ДПІ у Франківському районі м. Львова
повністю. На думку скаржника, господарське зобов'язання між відповідачами,
виникнення та існування якого підтверджується податковою накладноюНОМЕР_1, є
таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав, визначених ст.207
Господарського кодексу України, оскільки на відповідачів покладено обов'язок
згідно законодавства нараховувати та сплачувати податки, то при не вчиненні таких
дій посадові особи відповідачів усвідомлювали протиправну поведінку, а отже
діяли умисно.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, Львівський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.11.2004р. між СПД-ФО ОСОБА_1 та ТзОВ «Студія-Н»було укладено договір
купівлі-продажу, згідно якого СПД-ФО ОСОБА_1 придбано нежитлові приміщення за
адресою АДРЕСА_1, на суму 1 200 000,00 грн. (а.с. 9).

У зв'язку із продажем приміщень ТзОВ
«Студія-Н»була виписана податкова накладна НОМЕР_1 на суму 1 200 000,00 грн. ,
в т.ч. 200 000,00 грн. ПДВ (а.с. 11). СПД-ФО ОСОБА_1 на підставі зазначеної
податкової накладної віднесла до складу податкового кредиту суму податку на
додану вартість.

У відповідності до пункту 11 ст. 10
Закону України «Про державну податкову службу»на державну податкову інспекцію
покладено функцію подавати до господарських судів позови до підприємств,
установ, організацій про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави
коштів, одержаних ними за такими угодами.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК
України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Необхідними умовами визнання угоди
недійсною є наявність мети, яка суперечить інтересам держави і суспільства, а
також умисел на досягнення такої мети хоча б у однієї із сторін договору.

Доказами спрямованості умислу
суб'єкта оспорюваного договору на приховування від оподаткування прибутків та
доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про
відсутність підприємства, організацій за юридичною та фактичною адресою, про
визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих
(статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної
податкової служби, про скасування державної реєстрації підприємницької
діяльності та інше.

На думку ДПІ у Франківському районі
м. Львова, ТзОВ «Студія-Н», укладаючи спірний договір діяло з умислом на
приховування від оподаткування прибутків та доходів. В підтвердження умислу
ТзОВ «Студія-Н»позивач надав суду лише лист ДПІ у Галицькому районі м. Львова
за НОМЕР_2. (а.с. 8).

Однак, даний лист не може
підтвердити обставин не включення товариством до податкових зобов'язань податку
на додану вартість за даним господарським зобов'язанням, а лише свідчить про
те, що контрагент фізичної особи - підприємця подавав до органу державної
податкової служби податкові декларації з податку на додану вартість за податковий
період, в якому проводилась спірна господарська операція, та відображав в них
фінансові показники своєї діяльності.

В підтвердження виконання умов
згаданого договору в матеріалах справи наявні податкова накладна за НОМЕР_1 та
платіжні доручення заНОМЕР_3, за НОМЕР_4, заНОМЕР_5, за НОМЕР_6, за НОМЕР_7, за
НОМЕР_8 та НОМЕР_9 (з врахуванням листа від СВД ФО ОСОБА_1 від 30.12.2004р.)

Окрім того, в матеріалах справи
міститься повідомлення ДПІ у Галицькому районі від 12.08.2005р., в якому
зазначено, що суми по зазначеній податковій накладній, включені до податкових
зобов'язань ТзОВ «Студія-Н», відображені в книзі обліку товарів (робіт, послуг)
та відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість за
грудень 2004 року (а.с. 30-33).

Також, представлено податкову
декларацію з податку на додану вартість за грудень 2004 року, в якій
відображено фінансові показники господарської діяльності.

Що стосується обставин наявності
мети, яка завідомо суперечить інтересам держави й суспільства, при вчиненні
фізичною особою-підприємцем спірного господарського зобов'язання, то доказів в
підтвердження такої органом державної податкової служби не подано.

Згідно ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач не надав належних
та допустимих доказів для визнання недійсним господарського зобов'язання між
СПД-ФО ОСОБА_1 та ТзОВ «Студія-Н», яке виникло на підставі договору
купівлі-продажу.

Тому, доводи викладені скаржником в
апеляційній скарзі щодо застосування наслідків, передбачених ст.208 ГК України,
за наявності наміру в обох сторін угоди, судом до уваги не приймаються,
оскільки правові підстави не знайшли свого підтвердження для застосування такої
санкції.

З огляду на викладене, колегія
суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що місцевий
господарський суд правильно встановив обставини справи та виніс постанову з
додержанням норм матеріального і процесуального права, тому цю постанову
належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись,
ст.ст. 69, 71, 86, 195, 196, 198, 200, 205, 206, п.п. 6,7 Розділу VІІ
Прикінцевих та перехідних положень КАС України, -

суд  УХВАЛИВ :

Постанову Господарського суду
Львівської області від 15.02.2007 року у справі за № 5/3336-12/394А залишити
без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом одного місяця з дня її складання в повному обсязі
відповідно до ст.ст.211, 212 КАС України.

Ухвала складена в повному обсязі
12.06.2007 року.

Головуючий суддя                                                                                       Процик
Т.С.

Судді                                                                                                               Галушко
Н.А.

Юрченко Я.О.