ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2007 р.
№ 15/232-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,
Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому
за участю представника позивача:
касаційну скаргу
судовому засіданні у м. Києві
Сапранова О.О.
Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімавера-Пак"

на постанову
від 19.01.2007

Запорізького апеляційного
господарського суду

у справі
№ 15/232-06

господарського суду
Херсонської області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімавера-Пак"

до
Відкритого акціонерного товариства "Великолепетиський маслозавод"

про
стягнення суми

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Прімавера-Пак" звернулося з позовом до відкритого акціонерного товариства "Великолепетиський маслозавод" про зобов’язання відповідача поставити позивачу 1884,21 кг сиру "Російський".

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.09.2006 у справі № 15/232-06 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.01.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду від 19.01.2007, рішення господарського суду першої інстанції від 19.09.2006 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 11, 509, 530 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування Запорізьким апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 22.06.2005 позивачем від відповідача на підставі усної домовленості було прийнято сир "Російський" у кількості 3550,93 кг, але 12.09.2005 позивачем частина сиру у кількості 1884,21 кг була повернута з посиланням на неналежну якість цієї частини товару.

Листом від 13.09.2005 відповідач повідомив позивача про прийняття сиру у кількості 1884,21 кг та про постачання якісного сиру у даній кількості, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про зобов’язання відповідача поставити сир "Російський" у кількості 1884,21 кг.

Вищезазначеним обставинам справи та наданим по справі доказам суди дали належну оцінку і, з урахуванням вимог ст.ст. 680, 690 ЦК України, дійшли до обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову. При цьому, суди правомірно виходили з того, що сир позивач отримав від відповідача 22.06.2005, а вимогу про його заміну направив лише 15.06.2006, тобто майже через рік, що свідчить про те, що позивач не скористався своїм правом на звернення до постачальника у встановлений законом строк.

Крім того, апеляційний суд правильно виходив з того, що відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Враховуючи вищезазначені вимоги процесуального закону, та приймаючи до уваги встановлені судовими рішеннями правовідносини сторін у справі № 2/392-05 щодо недоведення позивачем факту отримання від відповідача сиру неналежної якості, апеляційний суд правомірно зазначив, що в порушення ст. 33 ГПК України, позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання ним неякісного сиру.

У цьому ж зв’язку, посилання позивача, як на підставу виникнення нових зобов’язань на лист від 13.09.2005, яким відповідач гарантував поставку якісного сиру, суди обґрунтовано не прийняли до уваги, оскільки із змісту цього документу не можна було дійти до висновку про те, що всі суттєві умови такої поставки були оговорені сторонами.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків попередніх судових інстанцій не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прімавера-Пак" залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 19.01.2007, рішення господарського суду Херсонської області від 19.09.2006 у справі № 15/232-06 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Остапенко М.І.

Суддя                                                                                         Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк Є.М.