ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.07
р.
Справа № 31/103а

Нарадча кімната                                     місто
Донецьк, вулиця Артема 157

Суддя господарського суду Донецької
області  Ушенко Л.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк

до ДПІ у Куйбишевському районі м.
Донецька

до ДПА у Донецькій області

про скасування податкових
повідомлень-рішень НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4

В присутності представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (ОСОБА_2) -
паспорт

ОСОБА_2 - довіреність

Від відповідача 1: Федоров Є.Г. -
довіреність

В'южаніна А.М. -
довіреність

Від відповідача 2: Манохіна І. В -
довіреність

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
м. Донецьк звернулась із позовною заявою до ДПІ у Куйбишевському районі м.
Донецька та ДПА у Донецькій області

про скасування податкових
повідомлень-рішень

НОМЕР_1,

НОМЕР_2,

НОМЕР_3,

НОМЕР_4

та

визнання нечинними рішення ДПІ у
Куйбишевському районі м. Донецька НОМЕР_5,
рішення ДПА у Донецькій області НОМЕР_6, прийнятих за результатами
розгляду скарг.

Розгляд справи здійснено за
правилами КАС України відповідно до п.6 Розділу „Прикінцеві та Перехідні
положення” КАС України, технічне фіксування судового процесу не здійснювалось.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті за
результатами планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання
вимог податкового законодавства за період з 01.01.03р. по 31.12.05р. не
відповідають чинному законодавству, оскільки не були встановлені обставини, які
мали значення для правильного висновку за результатами перевірки.

Позивач вважає, що у нього були
наявні належним чином оформлені податкові накладні в підтвердження
правомірності формування податкового кредиту, а суми податку на додану
вартість, сплачені платником податку в звітному періоді, у зв'язку придбанням
основних засобів, які підлягають амортизації, включаються до складу податкового
кредиту, незалежно від термінів введення в експлуатацію основних засобів, та
незалежно від того, чи мав платник податку обороти, які підлягають
оподаткуванню, протягом такого звітного періоду.

На стадії судового розгляду справи
представник позивача звернулась з клопотанням про процесуальну заміну позивача
- приватного підприємця ОСОБА_1 на приватного підприємства ОСОБА_1, в зв'язку
із зміною прізвища  позивача в результаті
реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 12.09.03р.
серія НОМЕР_7. Згідно довідки ДПІ, на податковому обліку як платник податків
перебуває ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_8, внесені відповідні зміни в
призвіще  підприємця до Державного
реєстру, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця Серія НОМЕР_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_8

Суд зазначене клопотання задовольнив
і здійснив процесуальну заміну позивача ПП ОСОБА_1 на ПП ОСОБА_1

Позивачем надавались уточнення
позовних вимог з метою їх конкретизації до кожного з відповідачів.

23.05.07р. представник позивача
надала заяву про уточнення позовних вимог, якою зменшила обсяг  позовних вимог до ДПІ у Куйбишевському районі
м. Донецька та просить визнати нечинними податкові повідомлення-рішення
НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12., в яких визначена сума ПДВ 10 947,38 грн. та
штрафних санкцій у сумі 5 473,69 грн. та податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_13 про  визначення суми податкового
зобов'язання з ПДВ у сумі 16 944,04 грн. та штрафної санкції у сумі 8 472,02
грн., а також просить  відшкодувати
понесені судові витрати.

Крім того, позивач відмовилась від
позовних вимог до ДПА в Донецькій області щодо визнання нечинним рішення про
результати розгляду скарги НОМЕР_6, в зв'язку з чим провадження у справі в цій
частині підлягає закриттю відповідно до п.2 ст.157 КАС України. Відмова від
позову в цій частині є правом позивача, не суперечить закону і приймається
судом.

Відповідач  - ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька
проти позову заперечує, вважає свої рішення законними і посилається на акт
перевірки, яким встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту
віднесено ПДВ у загальній сумі 10 601,38 грн. сплачених платником податку протягом
відповідного звітного періоду, у зв'язку з придбанням матеріальних активів, які
не призначались для їх використання в межах господарської діяльності, що є
порушенням п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість”, а саме: побутової техніки, ювелірних прикрас,  продуктів харчування, меблів.

Крім того, позивач безпідставно
включив до податкового кредиту 346 грн. при відсутності податкової накладної.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази,
господарський суд встановив наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
м. Донецьк перебуває на податковому обліку в ДПІ у Куйбишевському районі м.
Донецька, є платником податку на додану вартість та платником єдиного податку.

ДПІ у Куйбишевському районі м.
Донецька  була проведена планова виїзна
документальна перевірка у позивача з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.03р. по 31.12.05р., за результатами якої складено
акт НОМЕР_14.

Актом перевірки встановлено, що в
порушення п.п.7.4.1, п.п.7.4.4,п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість” (далі - закон) підприємцем до складу податкового
кредиту віднесено ПДВ у загальній сумі 10 601,38 грн., сплаченого платником
протягом відповідного звітного періоду, у зв'язку з придбанням матеріальних
активів, які не призначались для їх використання в господарській діяльності, а
саме: телевізорів, пральних машин та іншої побутової техніки, меблів, ювелірних
виробів та автомобілю, згідно податкових накладних, перелічених у акті
перевірки (а.с. 12-13), а також до складу податкового кредиту (у серпні 2004р.)
віднесено ПДВ - 346,00 грн., який не підтверджений податковою накладною, та
5996 грн. ПДВ згідно податкових накладних, оформлених з порушенням п.7.2.1 ст.7
Закону України „Про податок на додану вартість”.

За таких обставин ДПІ дійшла висновку
про завищення податкового кредиту на загальну суму 16 944,04 грн..

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення НОМЕР_15, яким позивачу на
підставі п „б” п.4.2.2 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визначене
податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 16 944,04 грн. за
порушення п.7.4.1 п.7.4.4, 7.4.5, 7.2.1 ст. 7 Закону України „Про податок на
додану вартість” та застосована штрафна санкція у сумі 8 472,02 грн. відповідно
до п. 17.1.3 ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Позивачем було оскаржене в
адміністративному порядку дане податкове повідомлення-рішення відповідно до
ст..5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” і за результатами розгляду
скарги, податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_15 було частково скасовано на суму податку 5996,66 грн. (по
порушенню п.7.2.1 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”) та
штрафна санкція у сумі 2998,33 грн. Позивачу направлено нове податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_2, в якому була визначена сума податкового
зобов'язання по ПДВ у розмірі 10 944,38 грн. та штрафні санкції у розмірі 5
473,69 грн..

Відповідно до п. 6.5 ст. 6 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” у разі коли нарахована сума податного
зобов'язання та штрафної санкції зменшується в результаті їх адміністративного
оскарження, раніше направлене податкове повідомлення вважається відкликаним від
дня отримання платником податку нового податкового повідомлення-рішення, що
містить нову суму податкового зобов'язання (штрафної санкції).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення
НОМЕР_16 є відкликаним , отже дане податкове повідомлення-рішення втратило свою
чинність відповідно до ст.6 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. За таких
умов, вимога позивача про визнання нечинним даного податкового
повідомлення-рішення є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Не погодившись з податковим
повідомленням-рішенням НОМЕР_2 позивач оскаржив його до ДПА в Донецькій
області, яка скаргу залишила без задоволення та за результатами
адміністративного оскарження позивачу було направлене податкове
повідомлення-рішення НОМЕР_3, а за результатами адміністративного оскарження до
ДПА України, направлене податкове повідомлення-рішення НОМЕР_4.

Стосовно даних податкових
повідомлень-рішень, які є  фактично
предметом спору, то господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині
також не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону
України „Про податок на додану вартість” (далі - закон) податковий кредит -
сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного
періоду, визначене згідно з цим Законом.

Відповідно до п.7.4.1 ст.7 Закону
України „Про податок на додану вартість” (в редакції, що діяла в момент спірних
правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих ) платником податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

У разі коли платник придбаває товари
(роботи, послуги), вартість яких  не
відноситься до складу валових витрат виробництва і не підлягає амортизації,
податки, що сплачені у зв'язку з таким придбанням, відшкодовуються за рахунок
інших джерел і до складу податкового кредиту не включаються (п.7.4.4 ст.7
Закону України „Про податок на додану вартість”).

Позивачка є платником єдиного податку
по виду діяльності: установка холодильного обладнання, додатковий вид
діяльності (з 2006р.), роздрібна торгівля холодильниками.

Позивач як приватний підприємець,
зареєстрований також платником податку на додану вартість.

В свідоцтві про сплату єдиного
податку від 10.06.02р. (подовженого до 2006р. включно) зазначено, що позивач
здійснює наступні види діяльності: установка холодильного обладнання, лекційна
діяльність, проведення культурно-масових заходів та медитативних груп.

Згідно звітів про сплату
єдиного податку за 2003-2005рр. позивач отримала доходи від здійснення
діяльності пов'язаної з установкою холодильного обладнання і декларувала обсяг
виручки саме по даному виду діяльності.

Позивачем були надані до ДПІ
декларації про доходи, в яких декларувала доходи від діяльності з установки
холодильного обладнання із застереженням, що вона сплачує єдиний податок.

Витрати не декларувались  і інші види діяльності, щодо яких позивач
отримувала доходи і несла витрати не зазначені.

Протягом квітня 2003р. - березня
2005р. позивач придбала ювелірні вироби (каблучку з діамантами та сережки)
вартістю 3502 грн., в т.ч. ПДВ 583,75 грн., телевізори „Веко” (2 шт.),
мікрохвильові печі „SAMSUNG” (4 шт.), посуд для мікрохвильової печі на загальну
суму 3303 грн. (ПДВ 550,50 грн.) та пилесос „TOSHIBA” на суму 819,00 грн. (ПДВ
136,53 грн.), меблі на загальну суму 9709,50 грн. (ПДВ 1618,41 грн.), побутову
техніку на загальну суму 4940,60 грн. (ПДВ 823,43 грн.) і відео техніку на суму
1308 грн. (ПДВ 218 грн.), автомобіль легковий вартістю 28120 грн. (включено ПДВ
4710 грн.) та продукти харчування, інструменти, побутову хімію на загальну суму
11764,59 грн. в т.ч. ПДВ (1960,77 грн.), а всього придбано товарів на суму 63608,25
грн. (в.т.ч. ПДВ 10608,38 грн.), які не були пов'язані з господарською
діяльностістю позивача, яку він здійснював і декларував як платник податків, і
витрати по їх придбанню не були пов'язані з отриманням доходу від
підприємницької діяльності, яка фактично здійснювалась і декларувалась
позивачем.

Позивач включив до складу податкового
кредиту ПДВ у сумі 10601,38 грн. у відповідних податкових періодах на підставі
податкових накладних, отриманих  при
придбанні цих товарів.

При цьому представник позивача
пояснила, що зазначені  товари та
матеріальні активи (основні засоби) придбались для здійснення діяльності,
пов'язаної з проведенням культурно-масових заходів, лекціями та веденням
медитативних груп, як підприємницької діяльності.

Позивачем була розроблена
програма занять на тему: „Аспекти давньо-східного мистецтва формування
гармонійного простору довкола себе та своїх близьких”, які проводила в
облаштованій з цією метою кімнаті в її квартирі і необхідною умовою успіху від
занять, на думку позивача, є респектабельний зовнішній вигляд особи, що
проводить заняття, комфортне приміщення. Крім того частина цих занять пов'язана
з процесом приготування продуктів харчування, облаштуванням місця її
приготування (кухні) , та переглядом відеоінформації, тому і придбавалась
необхідна техніка, меблі, продукти харчування, прикраси. Оскільки отримані від
цих занять доходи не перекрили понесених витрат, позивач припинила підготовку
та проведення таких занять.

Господарським судом не прийняті до
уваги зазначені пояснення представника позивача в обґрунтування правомірності
включення сплаченого при придбанні товарів та матеріальних активів ПДВ, з
огляду на їх безпідставність. Придбані товари, техніка та меблі знаходяться в
особистому користуванні позивача. Основні засоби у підприємця не обліковуються
і не амортизуються.

Позивач не довів правомірності
включення до складу податкового кредиту суми ПДВ, нарахованої (сплаченої) при
придбанні зазначених товарів у розмірі 10601,38 грн., оскільки витрати на їх
придбання не відносяться до валових витрат, які були б пов'язані з
господарською діяльністю позивача - установкою холодильного обладнання і не
обліковувались як основні засоби, що підлягали амортизації.

Позивач веде спрощений бухгалтерський
та податковий облік як платник податків і у нього відсутні документи, які б
підтвердили зв'язок цих товарів і понесених витрат на їх придбання для
подальшої господарської діяльності позивача, як це передбачено в п.5.1 ст.5 Закону
України „Про оподаткування прибутку підприємств”, який дає визначення валових
витрат.

З урахуванням зазначеного, вимоги
позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно правомірності зменшення
податкового кредиту на суму 346 грн. в серпні 2004р. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На момент перевірки у позивача була
відсутня податкова накладна в підтвердження правомірності включення ПДВ у сумі
346 грн. до складу податкового кредиту в серпні 2004р. . В судовому засіданні
позивачем також не доведено неправомірність висновку ДПІ в цій частині і не
оспорювався факт ненадання податкової накладної на дану суму в момент перевірки
працівникам ДПІ. В позовній заяві позивач не зазначив підстав, за якими він не
згоден із донарахуванням податкового кредиту на суму 346 грн., тому з
урахуванням викладеного вимоги позивача в цій частині задоволенню не
підлягають.

Відповідно до п. 17.1.3 ст. 17 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами” передбачено, що розмір штрафних санкцій
обчислюється у розмірі 10% від суми недоплати (заниження суми податкових
зобов'язань) за кожний з податкових періодів, встановлений для такого податку
починаючи з податкового періоду, на який припадає отримання податкового
повідомлення-рішення від контролюючого органу, але не більше 50% такої суми та
не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк
недоїмки, незалежно від кількості податкових періодів.

Розмір штрафної санкції по
п.п.17.1.3 ст. 17 зазначеного Закону не перевищує 50% від донарахованого
податку, та складає 5 473,69 грн. (10 947,38 Ч 50%). Оскільки донарахування
податку здійснено обґрунтовано, то і штрафні санкції нараховані правомірно.

Судові витрати у справі - судовий
збір 3,40 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст..7 Закону України „Про
податок на додану вартість”, ст.17 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”
ст. 2, 17, 71, 72, 86, 94, п.ст.157, 158-163, 185-186, 254 КАС України,
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити процесуальну заміну
позивача - приватного підприємця ОСОБА_1 на приватного підприємця ОСОБА_1

Прийняти відмову приватного
підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк до ДПА в Донецькій області в частині визнання
нечинним рішення ДПА в Донецькій області НОМЕР_6 прийнятого за результатом
розгляду скарги позивача і провадження у справі в цій частині закрити
відповідно до п.2 ст.157 КАС України.

В задоволені позову приватного
підприємця ОСОБА_1 до ДПІ у Куйбишевському районі м. Донецька про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень

НОМЕР_1,

НОМЕР_2,

НОМЕР_3,

НОМЕР_4 -

відмовити.

Судові витрати - судовий збір у сумі
3,40 грн. покласти на позивача.

В судовому засіданні оголошена
вступна та резолютивна частини постанови, які долучені до справи.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного адмінінстрвтивного суду шляхом подачі через
господарський суд Донецької області заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня виготовлення повного тексту постанови та наступного подання
апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Постанова виготовлена в повному
обсязі 29.05.07р.

Суддя