ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 р.
№ 2-29/7853.1-2006 (2-20/9500-04)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів:
Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ДП “Придніпровська залізниця”

на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 р.

у справі
№2-29/7853.1-2006

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
ДП “Придніпровська залізниця”

до
МП “Хабрат-Мода”

третя особа:
Фонд майна Автономної Республіки Крим

про
визнання договору недійсним

та зустрічним позовом
МП “Хабрат-Мода”

до
ДП “Придніпровська залізниця”

третя особа:
Фонд майна Автономної Республіки Крим

про
визнання права власності

у судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:
Головченко Д.М.

від відповідача:
Леміш Р.Г.

від третьої особи:
не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 (суддя Башилашвілі О.І.) в частині вимоги первісного позову Державного підприємства "Придніпровська залізниця" щодо визнання павільйону, загальною площею 59,12 кв.м, розташованому на пероні вокзалу Сімферополь за адресою: Сімферополь, площа Привокзальна, 1, самочинним будівництвом провадження у справі припинено; в задоволенні вимоги за первісним позовом щодо визнання права власності ДП "Придніпровська залізниця" на самочинно збудоване нерухоме майно —павільйон, загальною площею 59,12 кв.м, що розташоване на пероні вокзалу Сімферополь за адресою: пл.Привокзальна, 1, м.Сімферополь —відмовлено; у задоволенні зустрічної позовної заяви Малого підприємства "Хабрат-Мода" — відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду, Малим підприємством “Хабрат-Мода” було подано апеляційну скаргу до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 (судді: Борисова Ю.В., Волков К.В., Прокопанич Г.К.) апеляційну скаргу МП “Хабрат-Мода” задоволено: рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову МП “Хабрат-Мода”. В цій частині прийнято нове рішення, яким зустрічну позовну заяву МП “Хабрат-Мода” до ДП "Придніпровська залізниця", третя особа —Фонд майна Автономної Республіки Крим про визнання права власності задоволено: визнано за МП “Хабрат-Мода” право власності на павільйон загальною площею 59,12 кв.м, розташований на пероні залізничного вокзалу Сімферополь, площа Привокзальна, 1 у місті Сімферополі; в іншій частині рішення залишено без змін; стягнуто з ДП "Придніпровська залізниця" на користь МП “Хабрат-Мода” 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У касаційній скарзі ДП "Придніпровська залізниця" просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 та залишити в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006, посилаючись на порушення та неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 42, 43, 43, ч. 7 ст. 105, 11112 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 331, 373, 376 Цивільного кодексу України, оскільки встановивши, що земельна ділянка під будівництво павільйону не була відведена МП "Хабрат-Мода" в установленому законом порядку як на час будівництва, так і на час розгляду спору в суді, господарський суд апеляційної інстанції не застосував норми ст. 376 Цивільного кодексу України (згідно з якими особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно), і в порушення вищенаведених норм визнав за МП "Хабрат-Мода" право власності на самочинно збудований павільйон.

У засіданні суду оголошувалася перерва до 29.03.2007 р. до 12 год. 15 хв.

Третя особа не скористалася своїм процесуальним правом на участь свого представника у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Відповідно до розробленого у 1992 р. госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурним бюро управління архітектури та містобудування міста Сімферополя проекту павільйону для обслуговування пасажирів площею 59,12 м2, що розташований на пероні залізничного вокзалу на площі Привокзальній у м.Сімферополі, МП "Хабрат-Мода" здійснено будівництво вказаного павільйону. Фінансування МП "Хабрат-Мода" будівництва вказаного об'єкта підтверджується відповідними квитанціями до прибуткових касових ордерів.

У 2001 р. між Кримською дирекцією залізничних перевезень (орендодавцем) та МП "Хабрат-Мода" (орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна, згідно з яким орендодавець передав, а МП "Хабрат-Мода" прийняло в тимчасове користування нерухоме майно —павільйон для обслуговування пасажирів площею 59,12 м2, який розташовано на пероні залізничного вокзалу на пл.Привокзальній у м.Сімферополі. Строк дії договору встановлено до 2026 р.

01.10.2002 р. між ДП "Придніпровська залізниця" (орендодавцем) та МП "Хабрат-Мода" (орендарем) було укладено договір оренди №185 стосовно того ж самого приміщення —павільйону площею 59,12 м2. Строк дії договору встановлено до 01.10.2003 р.; про відсутність наміру його продовжувати відповідача було попереджено.

Вважаючи, що на день розгляду справи договори оренди є припиненими, ДП "Придніпровська залізниця" заявило вимогу про усунення перешкод у користуванні вказаним майном з боку МП "Хабрат-Мода".

МП "Хабрат-Мода" в свою чергу звернулося з зустрічним позовом про визнання за ним права власності на вказане майно.

22.06.2006 р. позивач за первісним позовом звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, якою змінив позовні вимоги та просить визнати павільйон загальною площею 59,12 кв.м, розташований на пероні вокзалу Сімферополь за адресою: м.Сімферополь, площа Привокзальна, 1, самочинним будівництвом та визнати право власності залізниці на цей павільйон, посилаючись в обґрунтування належності йому на праві господарського відання павільйону на договори оренди, акт та протокол від 28.01.1999 р., згідно з якими в ході інвентаризації було виявлено та вирішено поставити на баланс павільйон для обслуговування пасажирів на пероні вокзалу станції Сімферополь.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову щодо визнання права власності ДП "Придніпровська залізниця" на самочинно збудоване нерухоме майно —павільйон та у задоволенні зустрічної позовної заяви МП "Хабрат-Мода" про визнання права власності на вказаний павільйон, господарський суд першої інстанції виходив із того, що: по-перше, ДП "Придніпровська залізниця" не надало правовстановлюючих документів або доказів, які б свідчили про створення чи набуття на встановлених законом підставах прав на спірне нерухоме майно; по-друге, матеріалами справи підтверджено і позивачем за первісним позовом не заперечується, що будівництво спірного павільйону здійснювалось МП "Хабрат-Мода"; по-третє, МП "Хабрат-Мода" не надало доказів відведення в установленому законом порядку земельної ділянки для будівництва павільйону, а відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; по-четверте, МП "Хабрат-Мода" не надало і доказів надання земельної ділянки в установленому законом порядку під уже збудоване нерухоме майно.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову МП “Хабрат-Мода” та приймаючи нове рішення про задоволення зустрічного позову про визнання за МП “Хабрат-Мода” права власності на павільйон та  залишаючи в іншій частині рішення суду без змін, господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що: по-перше, матеріалами справи підтверджено фінансування будівельних робіт зі створення спірного об'єкта нерухомості саме Малим підприємством "Хабрат-Мода" (що відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 31.01.2001 р. №01-8/98 "Про деякі приписи законодавства, що регулюють питання, пов'язані зі здійсненням права власності та його захистом" є одним з основних критеріїв визнання законності володіння  майном); по-друге, питання про відвід земельної ділянки Малому підприємству "Хабрат-Мода" на теперішній час розглядається Сімферопольською міською радою.

Предметом касаційного оскарження є рішення господарського суду апеляційної інстанції про задоволення зустрічного позову —визнання за МП “Хабрат-Мода” права власності на павільйон загальною площею 59,12 кв.м, розташований на пероні залізничного вокзалу Сімферополь, площа Привокзальна, 1 у місті Сімферополі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки господарського суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання за МП “Хабрат-Мода” права власності на павільйон не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Господарськими судами встановлено, матеріалами справи підтверджено та МП “Хабрат-Мода” не заперечується, що як на час здійснення будівництва спірного павільйону, так і на час розгляду справи у господарських судах першої та апеляційної інстанцій Малому підприємству “Хабрат-Мода” земельна ділянка під будівництво павільйону не була відведена в установленому законом порядку.

Однак, господарський суд апеляційної інстанції, встановивши факт невиконання позивачем за зустрічним позовом вимог чинного законодавства щодо відведення в установленому законом порядку земельної ділянки для будівництва павільйону, дійшов висновку, що факт розгляду Сімферопольською міською радою на час вирішення спору питання про відвід земельної ділянки Малому підприємству "Хабрат-Мода" є достатньою підставою для визнання за останнім права власності на збудований павільйон.

Однак, зазначені висновки апеляційного господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 376 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, рішення господарського суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування у цій частині у апеляційного господарського суду не було.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП “Придніпровська залізниця” на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 скасувати в частині прийняття нового рішення про задоволення зустрічного позову. У цій частині залишити в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.09.2006 р. у даній справі.

В решті постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.10.2006 р. у справі №2-29/7853.1-2006 залишити без змін.

Головуючий                                                                                          К.Грейц

Судді                                                                                                      О.Глос

С.Бакуліна