ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.07р.

Справа № 30/252-07(25/189)

За позовом:  Центрального спеціалізованого  будівельного управління (госпрозрахункове), (смт. Коцюбинське Київської області )

До відповідача:  Дніпропетровської  квартирно-експлуатаційної частини району, (м. Дніпропетровськ)

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство оборони України, (м. Київ)

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України, (м. Київ)

За участю військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, (м. Дніпропетровськ)

Про: зобов'язання вчинити дії та визнання права власності

Суддя:  Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники:

Від позивача: Крят В.М., довіреність від 14.06.2007 року, представник

Від відповідача: Бенда Н.М., доручення №426 від 18.06.2007 року, представник

Від  третьої особи-1: не з'явився

Від третьої особи-2: не з'явився

В засіданні брали участь: Рогуля О.В., помічник військового прокурора    Дніпропетровського гарнізону, довіреність від 12.01.2007 року  вих. №73

С У Т Ь  С П О Р У:

Позивач, Центральне спеціалізоване  будівельне управління (госпрозрахункове), звернувся  до господарського суду з позовом та з уточненням позовних вимог просить:

- зобов'язати Дніпропетровську  квартирно-експлуатаційну  частину району передати на баланс Центрального спеціалізованого  будівельного управління комплекс, об'єкти  нерухомого майна військового містечка №11 загальною площею 4,69 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 2К: літ. А-1, а1-1, а2-1, ґанки літ. а1, а2 - будівля штабу; літ. Б-1, Б1-1, ґанки літ. б, б1-б3 - будівля казарми; літ. В-1, в-1 - будівля вартової; літ. Г-1, ґанок літ. г - будівля магазину; літ. Д-1, ґанок літ. д - будівля КПП; літ. Є-1 - склад ПММ; літ. Ж-1, ж1-1, З-1, М-1 - сховище; літ. І-1, Л-1, О-1, Ш-1 - склад; літ. К - навіс; літ. Н-1 - будівля майстерні; літ. П-1 - будівля ТП; літ. Р-1 - будівля медпункту; літ. С-1 - будівля управління; літ. У-1, У1-1, У11-1 - будівля цеху; літ. Т-1, Т1-1, Т11-1, Т111-1 - склад; літ. Х-1, Х1-1, вхід у підвал літ. х-1 - будівля цеху; літ. Ц-1 - будівля акумуляторної;

- визнати за державою в особі Верховної Ради України право власності, балансоутримувач Центральне спеціалізоване  будівельне управління, на комплекс, об’єкти  нерухомого майна військового містечка №11 загальною площею 4,69 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 2К: літ. А-1, а1-1, а2-1, ґанки літ. а1, а2 - будівля штабу; літ. Б-1, Б1-1, ґанки літ. б, б1-б3 - будівля казарми; літ. В-1, в-1 - будівля вартової; літ. Г-1, ґанок літ. г - будівля магазину; літ. Д-1, ґанок літ. д - будівля КПП; літ. Є-1 - склад ПММ; літ. Ж-1, ж1-1, З-1, М-1 - сховище; літ. І-1, Л-1, О-1, Ш-1 - склад; літ. К - навіс; літ. Н-1 - будівля майстерні; літ. П-1 - будівля ТП; літ. Р-1 - будівля медпункту; літ. С-1 - будівля управління; літ. У-1, У1-1, У11-1 - будівля цеху; літ. Т-1, Т1-1, Т11-1, Т111-1 - склад; літ. Х-1, Х1-1, вхід у підвал літ. х-1 - будівля цеху; літ. Ц-1 - будівля акумуляторної;

- судові витрати по справі покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим,  що згідно Плану конверсії колишніх військових містечок  на 2004 рік військове містечко №11 в м. Дніпропетровську в кількості 44 будівель загальною площею 4,69 га, яке фактично є спірним майном, підлягає переданню для будівництва житла для військовослужбовців позивачу.

Таким чином, з моменту  затвердження Міністром оборони України плану конверсії, спірне майно було вилучено зі Збройних Сил і втратило  спеціальний статус військового майна.

Позивач зазначає, що при прийнятті рішення  про конверсію військового містечка №11 Міністерство оборони України, як орган управління спірним майном, а також орган управління позивача і відповідача, прийняло рішення про передачу майна в рамках конверсії з балансу однієї юридичної особи державної форми власності  на баланс іншої юридичної особи також державної форми власності, при цьому орган управління спірним майном, а саме: Міністерство оборони України, залишився незмінним.

Відповідач у судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив, що згідно Плану  конверсії військових містечок на 2004 рік, затвердженого Міністром оборони України 16.06.2004 року, передбачено подальше використання, в тому  числі і по військовому містечку №11 у м. Дніпропетровську.

Але з моменту затвердження Плану конверсії колишніх військових об’єктів та по закінченню його чинності, ніяких рішень Кабінетом міністрів України та Міністерством оборони України по реалізації військового містечка №11 не приймалося.

Нерухоме майно військового містечка №11 м. Дніпропетровська було передано відповідачем позивачу  на підставі рішення  суду від 30.06.2005 року, що підтверджується актами прийому-передачі казарменого фонду, комунальних споруд, обладнання та території військового містечка №11 від 19.07.2005 року та від 20.07.2005 року.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу (аудіо запис) представниками сторін та помічником військового прокурора Дніпропетровського гарнізону не заявлялось.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи був відкладений з 19.06.2007 року на 09.07.2007 року.

Представники третіх осіб у судове засідання не з’явились, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні за погодженням представників сторін та помічника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону  оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст.85 Господарського процесуального кодексу України).

Заслухавши представників сторін та помічника військового прокурора Дніпропетровського гарнізону, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2004 року Міністром оборони України на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 року №81 „Про затвердження Програми конверсії колишніх військових об’єктів на період реформування Збройних Сил та інших військових формувань” затверджено План конверсії колишніх військових містечок на 2004 рік.

Згідно цього Плану по Дніпропетровській області –Південне оперативне командування -  передбачена передача під будівництво житла для військовослужбовців ЦСБУ (Центральне спеціалізоване будівельне управління) військове містечко №11 м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область (всього будівель 44шт.).

Рішенням  виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3717 від 20.12.2004 року оформлено право власності держави в особі Верховної Ради України на комплекс, об’єкти  нерухомого майна військового містечка №11 загальною площею 4,69 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 2К: літ. А-1, а1-1, а2-1, ґанки літ. а1, а2 - будівля штабу; літ. Б-1, Б1-1, ґанки літ. б, б1-б3 - будівля казарми; літ. В-1, в-1 - будівля вартової; літ. Г-1, ґанок літ. г - будівля магазину; літ. Д-1, ґанок літ. д - будівля КПП; літ. Є-1 - склад ПММ; літ. Ж-1, ж1-1, З-1, М-1 - сховище; літ. І-1, Л-1, О-1, Ш-1 - склад; літ. К - навіс; літ. Н-1 - будівля майстерні; літ. П-1 - будівля ТП; літ. Р-1 - будівля медпункту; літ. С-1 - будівля управління; літ. У-1, У1-1, У11-1 - будівля цеху; літ. Т-1, Т1-1, Т11-1, Т111-1 - склад; літ. Х-1, Х1-1, вхід у підвал літ. х-1 - будівля цеху; літ. Ц-1 - будівля акумуляторної Дніпропетровської  квартирно-експлуатаційної частини району (надалі –Майно).

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3717 від 20.12.2004 року Дніпропетровською міською радою  видано свідоцтво про право власності на спірне майно від 23.12.204 року, комунальним підприємством “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №61301128 від 05.01.2005 року.

Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3717 від 20.12.2004 року  прийнято на підставі звернення відповідача з проханням  оформити право власності на спірне майно, оформленого листом №866 від 17.11.2004 року. В згаданому листі відповідача зазначено, що спірне майно знаходиться на його балансі та додано довідку про балансову вартість спірного майна.

Позивач просить зобов’язати відповідача передати на баланс об’єкти нерухомого майна військового містечка №11, а також визнати за державою в особі Верховної Ради право власності на вищезазначене майно, проти чого відповідач заперечує.

Розглянувши позовні вимоги суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у такий спосіб, як визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України) та примусове виконання обов’язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлювальних документів.

Позивачем не доведено, що він є власником майна, право власності на яке просить визнати у судовому порядку. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6130128 від 05.01.2005 року, виданого Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації та технічного паспорту, виготовленого за станом на 25.10.2004 року, (інвентаризаційна справа №2600-6), право власності на будівлі і споруди по вул. Сімферопольська,2-к зареєстровані за державою в особі Верховної Ради України.

Отже, власником спірного майна є держава в особі Верховної Ради.

Відповідно до частини 2 ст. 326 Цивільного кодексу України від імені  та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Управління об’єктами права державної власності відповідно до Конституції України здійснює Кабінет Міністрів України.

Таким чином, за Кабінетом міністрів України, уповноваженими ним органами та визначеними згідно із законом суб’єктами законодавчо закріплено право здійснення повноважень щодо реалізації прав держави як власника зазначених об’єктів, а отже, представляти інтереси держави у різних сферах, у тому числі у сфері судочинства.

Право на звернення до господарського суду передбачено ст.1 Господарського процесуального кодексу України.

Із вказаної норми вбачається що до господарського суду мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Правом на пред’явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Однак, наявність права на пред’явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов для реалізації встановленого вищевказаними нормами права.

Вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов’язку перед особою, якій таке право належить, і   яка може вимагати виконання такого обов’язку від інших осіб.

Наказом Міністра оборони України від 12.04.2002 року „Про заходи пов’язані з оптимізацією структури квартирно-будівельного комплексу Збройних Сил України” №129 затверджено Положення про Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове). Відповідно до п.1 цього положення позивач є державною госпрозрахунковою установою, яка заснована на державній власності, підзвітна та підконтрольна Міністерству оборони України.

Згідно наказу Міністра оборони України від 12.04.2002 року „Про заходи пов’язані з оптимізацією структури квартирно-будівельного комплексу Збройних Сил України” №129 Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове) уповноважене здійснювати функції замовника будівництва у Збройних Силах України.

Отже, Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове), не наділене правом звернення до суду в інтересах держави з позовом про визнання права власності за державою в особі Верховної Ради на майно військового містечка №11.

Правовий режим майна у Збройних Силах України та його особливості визначені положеннями Закону України "Про Збройні Сили України" ( ч.2 ст. 14) та Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", згідно яких майно у Збройних Силах України є державною власністю і належить військовим частинам, військовим навчальним закладам, установам та організаціям Збройних Сил України на праві оперативного управління.

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна.

Органами, які здійснюють управління військовим майном, згідно ст.2 Закону "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

При цьому до компетенції Кабінету Міністрів України віднесено вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Рішення про відчуження військового майна згідно з п.2 «Порядку вилучення і передачі майна збройних Сил», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року №1919 приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міністерства оборони України погодженого з Мінекономіки переліку такого майна.

Вилучення військового майна згідно з п.2 «Порядку вилучення і передачі майна Збройних Сил», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року №1282 –це прийняття Міністерством оборони України рішення про вилучення майна з оперативного управління військових частин з метою безоплатної передачі його до сфери управління органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.

План конверсії не є рішенням про вилучення майна з оперативного управління військових частин відповідно до п.2 «Порядку вилучення і передачі майна Збройних Сил»та рішенням про відчуження військового майна відповідно до Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил. Такі рішення з моменту затвердження Плану конверсії колишніх військових об’єктів та по закінченню його чинності Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України стосовно майна військового містечка №11 не приймались. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року №1282 „Про затвердження Порядку вилучення і передачі майна Збройних Сил” передача військового майна на баланс державних підприємств не передбачена.

Таким чином План конверсії військових містечок на 2004 рік, затверджений Міністерством оборони України, не є належною підставою для передачі спірного майна на баланс позивачу.

За викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                             Н.М.Євстигнеєва

(Дата підписання рішення, оформленого відповідно до вимог

статті 84 Господарського процесуального кодексу України, - 16.07.2007 року).