ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" червня 2007 р.
Справа  № 27/24-07-459

За позовом
державного підприємства „Дельта-лоцман”

До відповідачів
1) товариства з обмеженою відповідальністю „Українське морське агентство”
2) державного підприємства „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”

Про стягнення заборгованості в сумі 23367,29 дол. США, еквівалент 118004,81 грн.

Суддя Семенюк Г.В.

Представники:

Від позивача
Тимофієнко О.О., довіреність № 20 від 24.04.2007 року;

Від відповідачів
1) ТОВ „Українське морське агентство”: Гідулянов К.В., довіреність від 12.02.2007 року;
2) ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”: Опанюк Д.Г., довіреність № 1051/01-09 від 08.06.2007 року;

Суть спору:
Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості в сумі 23367,29 дол. США, еквівалент 118004,81 грн.

13.02.2007 року за вх. № 3591 Відповідач надав до суду відзив на позов, де просить суд в задоволені позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

14.02.2007 року за вх. № 3614 до господарського суду Одеської області надійшла заява державного підприємства „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” про вступ у справу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

21.02.2007 року за вх. № 4306 Позивач надав до суду заперечення на відзив Відповідача та доводи третьої особи, викладені в заяві про вступ у справу, в яких наполягає на своїх позовних вимогах з підстав зазначених у запереченнях.

У судовому засіданні від 14.03.2007 року Відповідач надав до суду доповнення до відзиву на позов, у якому навів додаткове обґрунтування своєї правової позиції.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2007 року було залучено у якості іншого відповідача по справі - державне підприємство „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт”.

У справі оголошувалась перерва за правилами статті 77 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі  обставини справи та заслухавши представників позивача та відповідача, суд, встановив.

29 березня 2001 року між державним підприємством „Дельта-лоцман” (Позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю „Українське морське агентство” (Відповідачем) було укладено договір № 37/03.01-П.

Згідно з п. 2.1.1 означеного договору Позивач по справі взяв на себе зобов'язання за заявками Відповідача у встановленому порядку відповідно до діючих Правил плавання і лоцманського проведення в північно-західній частині Чорного моря, на Бузько-Дніпровсько-Лиманському і Херсонському морському каналах, своєчасно і якісно виконувати лінійні і портові лоцманські проведення суден, здійснювати регулювання руху суден при проходженні їх по Бузько-Дніпровсько-Лиманському і Херсонському морському каналах (далі - Правила, БДЛК і ХМК) і надавати право проходу зазначеними каналами.

У свої позовні заяві позивач вказує на те, що відповідно до п. 2.1.2. Договору, Позивач зобов'язався надавати Відповідачу рахунки для сплати зборів і платежів за користування зазначеними послугами, у тому числі за прохід по БДЛК і ХМК, які оформлені на підставі встановлених цін і державних тарифів, а також вимог Договору.

Пунктом 2.2.3. Договору передбачено, що Відповідач зобов'язаний від імені та за дорученням судновласника робити своєчасну сплату відповідно до умов цього Договору по суднах, що плавають під іноземним прапором - у ВКВ, а під прапором України - у національній валюті України, вказувати в банківських документах необхідну розшифровку платежу по кожному судну.

Згідно до п. 2.2.4. Відповідач повинен протягом 10 банківських днів з дня одержання від Позивача рахунку перерахувати зазначені в рахунку суми на поточні рахунки Позивача.

Відповідно до п. 4.1 Договору, порядок і розмір зборів визначаються відповідно до положень про збори і тарифи, затверджених Кабінетом Міністрів і Міністерством Транспорту України.

Однак Позивач не надав до суду жодного належного доказу, який би свідчив:

- що відповідно до Договору Відповідач звертався до Позивача в порядку передбаченому п.2.1.1. Договору та замовляв у нього відповідні послуги (необхідні у даному випадку заявки відсутні);

- що послуги, плату за які позивач вимагає в судовому порядку були ним дійсно надані відповідачу (відсутні підписані обома сторонами акти наданих послуг, виконаних робіт чи будь-які інші двосторонні документи, що свідчать про надання позивачем відповідачу відповідних послуг).

Як вибачається з матеріалів справи, означені послуги були замовлені відповідачем у Державного підприємства „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”, який ці послуги надав і якому відповідачем означені послуги були сплачені в повному обсязі.

Так, відповідно до п. 3.2 Договору № 123 від 11.05.2006 року, - канальний збір за кожне проходження суднами БДЛК і ХМК в обидва напрямки і кожне проходження суднами цими каналами транзитом, оплачується Агентом на умовах попередньої 100% оплати на розрахунковий рахунок порту, по тарифам та на умовах, які передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000р. № 1544.

ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” були виставлені до ТОВ „Українське морське агентство” два рахунка, № 7 від 06.09.2006 року на 17809,60 долл. США та № 59 від 13.09.2006 року на суму 4943,06 долл. США, які були сплачені 15 вересня 2006 року згідно платіжного доручення № 77.

До того ж, в підтвердження наданих послуг, сторони підписали у вересні 2006 року акт прийому-здачі робіт (послуг), згідно якого ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” зробив, а ТОВ „Українське морське агентство” прийняв послуги по безпечному проходженню БДЛК (канальний збір) т/х „Lady Juliet" та т/х "Сес Light".

Станом на 30 листопада 2006 р. між ТОВ „Українське морське агентство” та ДП „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт” був складений акт звірки розрахунків, який свідчить про сплату відповідачем канального збору коштів у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи всебічно та повно з’ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 84 Кодексу торговельного мореплавства України (далі - КТМ»), канальний портовий збір належить до цільових портових зборів.

Частиною 2 ст. 84 КТМ України передбачає, що розмір портових зборів встановлюється Кабінетом Міністрів України, а використання допускається виключно за їх цільовим призначенням.

Розмір канального збору встановлений Положенням про портові збори, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 року № 1544 (далі -„Положення № 1544").                                                       :

За своїм змістом портові збори не є безумовною платою, як, наприклад, податкові платежі. Портові збори є платою за фактично надані послуги:

- відповідно до ст. 26 Конвенції ООН з морського права від 10.12.1982 року (ратифікована Законом України від 03.06.1999 р. № 728-XIV) іноземне судно, яке проходить через територіальне море, може обкладатися тільки зборами в оплату за конкретні послуги, надані цьому судну;

- у   п. 5.16 ст. 16 Закону України „Про податок  на  додану вартість" зазначено,   що  портовими  зборами  оплачуються  операції  з  поставки послуг, що надаються суднам;

- п. 11 Положення № 1544 передбачає нарахування із сум портових зборів податку на додану вартість (базою для нарахування ПДВ є операції з продажу товарів, виконання робіт, надання послуг);

- ч. 2 п. 3.1.1 Порядку обліку та використання коштів від портових зборів (далі -  „Порядок  № 783"),  який  затверджений  наказом  Міністерства транспорту України від 25.08.2004 № 783, визначено, що нарахування доходів від портових зборів відображається в бухгалтерському обліку по кредиту субрахунку 703 „Дохід від реалізації робіт і послуг".           Відповідно до примітки 4 пункту 1 (Загальна частина) Положення № 1544,           порядок обчислення і справляння зборів поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності всіх форм власності, які виконують роботи та надають послуги у морських портах (причалах) незалежно від підпорядкованості цих портів (причалів).

Тобто, справляння портових зборів здійснює особа, яка надає відповідні послуги суднам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1996 року № 640 "Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних" (зі змінами та доповненнями) визначено, що БДЛК та ХМК належать до морських судноплавних шляхів.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.1998 р. № 2098 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 р. № 953, визначено, що функції з утримання судноплавних шляхів здійснюються за рахунок канального збору.

Позивач не має права на отримання цих коштів у зв’язку із тим, що на момент надання послуг та сплати канального збору БДЛК та ХМК знаходились у господарському віданні ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”.

Згідно наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 03.05.2006 р. № 422 «Про передачу гідротехнічних споруд ДП „Дельта-лоцман"», з метою ефективного використання державного майна, БДЛК та ХМК були передані з балансу ДП „Дельта-лоцман" на баланс ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” та закріплені за портом на праві господарського відання.

04.05.2006 року наказом Державного департаменту морського і річкового транспорту № 69 створена комісія по передачі каналів.

Того ж дня був складений акт приймання-передачі гідротехнічних споруд від ДП „Дельта-лоцман" до ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”.

Наказом ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” від 11.05.2006 р. № 32-П до складу порту у порядку переводу з ДП „Дельта-лоцман" був прийнятий персонал, що здійснює технічний нагляд за експлуатацією БДЛК та ХМК.

Таким чином, ДП „Дельта-лоцман" фактично було позбавлено можливості надання послуг з безпечного проведення суден по Бузько-Дніпровсько-Лиманському і Херсонському морському каналах у спірний період і канали перейшли до ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт”.

Також, постановою КМУ № 953 від 10.07.2006 року були внесені зміни до п.2 постанови КМУ № 2098 від 30.12.1998 р., якою було виключено покладення функції з регулювання руху суден та утримання судноплавних шляхів за рахунок відповідних канальних зборів на Бузько-Дніпровсько-Лиманскому і Херсонському морському каналах на ДП „Дельта -Лоцман" та покладено ці функції на державні підприємства, які належать до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України.

Згідно наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2006 року № 945 актом приймання-передачі від 02.10.2006 року Бузько-Дніпровсько-Лиманський і Херсонський морський канали передані від ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” до ДП „Дельта -Лоцман".

Отже, з викладеного вище слідує, що на дату надання послуг відповідачеві до ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” перейшли всі права та обов'язки, які були у ДП "Дельта - Лоцман" за договором № 37/03.01-П від 29.03.2001 року укладеному між ним та товариством з обмеженою відповідальністю „Українське морське агентство”.

Таким чином, відповідальність за якість наданих послуг за проходження судном каналів, в разі настання такої, повинно було нести те підприємство, в господарському віданні якого знаходяться ці канали, оскільки саме на нього було покладено обов'язок надання цих послуг.

Враховуючи, що для надання цих послуг необхідно проводити утримання, обслуговування, ремонт та забезпечення безпеки судноплавства на цих каналах, очищення їх від наносів і підтримку їхніх габаритів у межах паспортних значень, днопоглиблювальні роботи, утримання, обслуговування та ремонт засобів навігаційного обладнання на каналах, будівництво, модерні реконструкцію каналів, утримання персоналу, що здійснює технічний  нагляд за експлуатацією каналів то беззаперечним є факт того, що надання цих послуг потребує значних фінансових коштів.

Законність дій порту також підтверджується подальшими діями Міністерства транспорту та зв'язку України, а саме: наказом №183 від 06.11.2006р. про створення комісії для врегулювання ситуації, що склалась зі сплатою канального збору за проходження суден по Бузько-Дніпровсько-Лиманському і Херсонському морському каналах, висновками цієї комісії, що викладені в акті від 15.11.2006р., в яких не встановлено фактів неправомірного отримання та використання коштів від канального збору з боку ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт".

18 вересня 2006 року Міністерство транспорту та зв'язку України видало наказ №945 „Щодо удосконалення функціонування державної системи забезпечення безпеки судноплавства" яким було скасовано дію наказів № 336 від 12.04.2006р. „Про реорганізацію державного підприємства „Дельта - Лоцман" та від 03.05.2006р. № 442 „Про передачу гідротехнічних споруд ДП „ Дельта - Лоцман".

20 вересня 2006 року директор ДП „Дельта - Лоцман" направив на адресу в.о. начальника порту ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт" листа за №1590, в якому просив останнього проінформувати субагентів, що утримувачем канального збору :з судноплавних  шляхів  на Бузько-Дніпровсько-Лиманському  і  Херсонському морському каналах є ДП „Дельта - Лоцман".

08.11.2006 року ДП «Дельта-лоцман»листом № 2346 повідомив ТОВ „Українське морське агентство” про те, що агентські компанії (судновласники тощо), які станом на 07.11.2006 року не сплатили до ДП „Дніпро-Бузький морський торговельний порт” канальний збір за проходження суден БДЛК і ХМК, повинні сплатити його до ДП «Дельта-лоцман».

15.11.2006 р. утвореною комісією підписаний акт від, в якому на підставі первинних документів визначені суми отриманого портом доходу від канального збору за проходження БДЛК та ХМК. До цієї суми ввійшли кошти канального збору, які сплачені позивачем до ДП „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт” та які є предметом позову.

Враховуючи вище викладене, під час знаходження БДЛК та ХМК у господарському віданні ДП „Дніпро-Бузький морський торгівельний порт”, канальний збір за проходження суден цими каналами сплачувався порту правомірно, що підтверджено дорученням Міністерства транспорту та зв'язку України № 846/11/11-06 від 19.10.2006 pоку, наказом Державного департаменту морського і річкового транспорту  від 06.11.2006 р. № 183, актом комісії ДДРМ від 15.11.2006 р., листами позивача № 1590 від 20.09.2006 p., № 2346 від 08.11.2006 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак всі доводи позивача, що наведені у позовні заяві та запереченнях на відзив відповідача та доводи третьої особи, викладені в заяві про вступ у справу та поясненнях наданих ним під час судового засідання суперечать викладеним вище обставинам.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативних актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України 435-IV від „16” січня 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено факту надання відповідачу послуг за договором, у спірний період, та відповідно виникнення зобов'язання відповідача зі сплати позивачу канального збору.

Таку ж правову думку висловив Одеській апеляційний господарський суд у своїй Постанові від 10.15.2007 року зі справи № 11/762-06 та Запорізький апеляційний господарський суд  у свої Постанові від 25.04.2007 року № 4/52-07.

Витрати по сплаті держмита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу віднести за рахунок Позивача, згідно ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44-49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.
У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили у порядку передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано –15.06.2007 року.

Суддя