ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06 липня 2007 р.                                                                       Справа  № 9/127

За позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород

До відповідача Приватного підприємства „Саламандра”, с. Олешник Виноградівського району

про стягнення 6062 грн.

Суддя   Бобрик Г.Й.

Секретар судового засідання –Кокрева А.А.

Представники:

від позивача: Шибаєв А.М.- представник по дов. від 10.01.07 р.

від відповідача: Керечан О.О. - директор

СУТЬ СПОРУ: Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород заявлено позов до Приватного підприємства „Саламандра”, с. Олешник Виноградівського району про  стягнення 6062 грн., з них  5974 грн. адміністративно- господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 88 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, всупереч вимогам ст.ст. 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875 (далі –Закон) не виконав встановлений на 2006 рік норматив створення робочих  місць призначених для працевлаштування інвалідів та не сплатив позивачеві у зв’язку з цим санкцій у розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві відповідача за 1 нестворене робоче місце для працевлаштування інвалідів. Що становить предмет позовних вимог.

В засіданні суду по розгляду справи 04.07.07 р., за згодою сторін, оголошувалась перерва до 06.07.07 р. до 10.30 год., відповідно до ст. 150 КАС України, для надання можливості сторонам подати суду додаткові документи, які можуть бути використані судом при вирішенні спору. Про дату, час та місце розгляду справи, сторони повідомлені під розписку в судовому засіданні.

Після оголошення перерви уповноважений представник позивача присутній в засіданні суду по розгляду справи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні судом з мотивів викладених в позові.

Відповідач та уповноважений представник, присутній в судовому засіданні, адмінпозов не визнав та подав суду письмове клопотання від 06.07.2007 р. про приєднання до матеріалів справи додаткових документів на підтвердження заперечень.

У поданому суду письмовому поясненні на позов відповідач покликається на те, що ним вживалися залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів у кількості, що відповідає встановленому законом нормативу, тобто створено 4 робочих місць для працевлаштування, з яких 3 інваліди працевлаштовано.

Про наявність на підприємстві відповідача одного вакантного робочого місця останнім на протязі звітного періоду було поінформовано  у встановленому порядку Виноградівський районний  центр зайнятості та Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (звіти форми № 3-ПН та листи від 17.05.2006р. № 713, від 29.07.2006 р. № 1217, від 12.04.2006 р. № 672 додано до матеріалів справи). На звернення відповідача районний центр зайнятості, як орган уповноважений здійснювати функції з працевлаштування, листом від 16.06.07 р. № 551-04, підтвердив, що протягом 2006 року ПП „Саламандра” подавались до центру зайнятості звіти форми 3 –ПН про наявність одного вільного робочого місця (швачки) для працевлаштування інваліда. Проте, бажаючих працювати осіб з обмеженими фізичними можливостями за даними посадами на обліку не знаходилось, тому центром зайнятості не було направлено в ПП „Саламандра” осіб для працевлаштування.

На думку відповідача, вини останнього у непрацевлаштуванні на підприємстві одного інваліда немає, тому, відповідно застосування позивачем відповідальності, передбаченої ст. 20 Закону № 875, вважає неправомірним.

Вивчивши матеріали справи та  заслухавши пояснення представників сторін,

СУД  ВСТАНОВИВ:

Статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ (далі по тексту Закон), для підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідачеві за змістом норм вищенаведеного Закону встановлено на 2006 рік норматив створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих на підприємстві, що становить 4 робочих місця.

Матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом відповідача форми № 10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, встановлено, що відповідачем у звітньому періоді не працевлаштовано 1 інваліда.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону щороку сплачують відповідним відділенням Фонду штрафні санкції.

Частиною першою статті 18 Закону про захист інвалідів передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач поданими суду матеріалами підтвердив, що ним вживалися залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів у кількості, що відповідає встановленому законом нормативу, тобто створено 4 робочих місця для працевлаштування інвалідів, з яких 3 працевлаштовано.

Про наявність на підприємстві відповідача 1 вакантного робочого місця останнім на протязі звітного періоду було поінформовано у встановленому порядку Виноградівський районний центр зайнятості, шляхом подання щомісячних звітів форми 3 –ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках, копії яких долучені до матеріалів справи, та листами від 17.05.2006р. № 713, від 29.07.2006 р. № 1217.

Виноградівський районний центр зайнятості на запит відповідача листом від 16.06.2007 р. № 551-04 підтвердив, що протягом 2006 року ПП „Саламандра” подавались до центру зайнятості звіти форми 3 –ПН про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках. Проте, бажаючих працювати осіб з обмеженими фізичними можливостями за даними посадами на обліку не знаходилось, тому центром зайнятості не було направлено в ПП „Саламандра” осіб для працевлаштування.

Надісланий позивачеві лист від 12.04.2006 р. № 672 про наявність вільних вакантних посад для працевлаштування інваліда, залишений без реагування.

Також ПП „Саламандра” у спірному періоді зверталося до Олешинської сільської ради про працевлаштування інвалідів, яка довідкою, виданою 23.04.2007 р. № 286, повідомила, що за 2006 рік не було зареєстровано звернень інвалідів з приводу працевлаштування, тому не може виконати прохання заявника, тобто ПП „Саламандра”.

З матеріалів справи не вбачається, що у 2006 році органи працевлаштування, направляли інвалідів або інваліди безпосередньо звертались до відповідача для працевлаштування, а їм відповідач відмовив у працевлаштуванні.

Приймаючи до уваги, що за змістом ч. 1 ст. 218  Господарського  кодексу України підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а оскільки відповідач наявними матеріалами довів, що ним вживались всі заходи для недопущення господарського правопорушення, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись ст. 218 Господарського  кодексу України, ст. ст. 17, 18, 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст. ст. 11, 49, 51, 70, 71, 86, 94, 136, 150, 158 –163; п. 7 розділу УІІ Кодексу Адміністративного судочинства України,

СУД ПОСТАНОВИВ:

1.          У задоволенні адмінпозову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України.

Суддя                                                                                     Г.Й.Бобрик

Вступна та резолютивна частини постанови оголошено 06.07.2007 року.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 09.07.2007 року.