ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

27.06.07                                                                                           Справа  № 2/283

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

Головуючого –судді –                                                            Мельник Г.І.

Суддів             -                                                             Новосад Д.Ф.

-                                                             Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ ЗУКБ «Ерудит»б/н та дати

на рішення господарського суду Закарпатської області від 07.03.2007р.

у справі    №2/283

за позовом ТзОВ Закарпатський коледж управління та бізнесу «Ерудит», м. Ужгород

до відповідача 1 ВАТ «Плодоовоч», м. Ужгород

до відповідача 2 ОП «Ужгородський коньячний завод», м. Ужгород

про визнання недійсним договору купівлі-продажу адміністративно-конструкторського корпусу –будівлі адмінбудинку літ. ХХХІ, розташованого в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, укладеного 07.07.05р. між ОП «Ужгородський коньячний завод»та ВАТ «Плодоовоч»

За участю:

Від позивача: Греца Я.В.

Від відповідача: не з’явився;

Від відповідача: Рудова Ю.В.

В ході судового засідання представникам сторін права та обов’язки, передбачені ст.22 ГПК України роз’яснено, заперечення щодо складу суду не поступило.

Встановив: рішенням господарського суду Закарпатської області (суддя О.Ф.Ремецькі) від 7.03.2007р. у справі №2/283 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач з постановленим рішенням не погоджується, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, з огляду на те, що згідно ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання. Натомість, орендодавцем - ТОВ «Едельйвейс»в порушення даної норми укладено договір купівлі-продажу адміністративно-конструкторстького корпусу з іншою особою, чим порушено права позивача на першочергове придбання даного об’єкту. З цих підстав вважає, що укладений договір купілі-продажу повинен бути визнаний недійсним.

Відповідач 1 у поясненні на апеляційну скаргу зазначає, що позивач втратив першочергове право на придбання об’єкта оренди неналежним виконанням умов договору оренди, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Відповідач 2 у поясненні на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду без змін, оскільки позивач не виконував належним чином умови договору оренди. Також зазначає, що орендодавця –ТОВ «Едельвейс» виключено з ЄДРПОУ, а тому згідно ст. 609 ЦК України зобов’язання юридичної особи припиняються ліквідацією цієї особи.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошувалася перерва з  12.06.07р. до 27.06.07р. В продовжене судове засідання представник відповідача 1 не з’явився, причин неявки не повідомив, тому колегія вирішила розглянути справу без його участі за наявними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 07.03.2007 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного:

31.12.2002 року між ТзОВ „Проектно-конструкторсько-технологічне бюро „Едельвейс" та Закарпатським коледжем управління та бізнесу „Ерудит" було укладено договір №4 оренди приміщень третього та частини другого поверхів адміністративно-конструкторського корпусу загальною площею 1107 м2, зі строком дії договору відповідно до пункту 8.1 договору до 31.12.2006р. В цей же день сторонами підписано акт прийому-передачі орендованого майна - всі приміщення третього та частини другого поверхів адміністративно-конструкторського корпусу площею 1107 м2.

02.06.2005 року між ТОВ ПКТБ «Едельвейс»та ОП „Ужгородський коньячний завод" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівель літ. ХХХІ, XXXIX, ХХУІІ, частину літ. І площею 323,2 м2, що розташовані в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, в тому числі також приміщень, що орендувались позивачем. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів серії ВВ №430007 від 02.06.2005 року даний договір у визначеному законодавством порядку нотаріально посвідчений та відповідним чином зареєстрований. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВО №339452 від 17.06.2005 року посвідчено право власності ОП „Ужгородський коньячний завод" на вищевказане нерухоме майно.

В свою чергу 07.07.2005 року між ОП „Ужгородський коньячний завод" та ВАТ „Плодоовоч" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівель літ.ХХХІ, XXXIX, ХХУІІ, частину літ. І площею 323,2 м2, що розташовані в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30. Витягом з Державного реєстру правочинів №1197732 від 07.07.2005р. підтверджено факт здійснення державної реєстрації даного правочину, а витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ №423737 підтверджено реєстрацію права власності на це майно за відповідачем 1.

ТзОВ Закарпатський коледж управління та бізнесу «Ерудит»ввжаючи, що укладенням договору купівлі-продажу від 07.07.05р. його право на першочергове придбання об’єкта оренди порушене звернувся до господарського суду про визнання цієї угоди недійсною.

Згідно ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Як встановлено з матеріалів справи позивач належного виконання зобов’язань по договору оренди не довів. Пунктом 3.1 договору оренди від 31.12.02р. визначено, що розмір орендної плати було визначено сторонами договірним методом і становив за перший місяць оренди суму 2214грн. Розмір орендної плати за кожен наступний місяць повинен був визначатись з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Натомість, матеріалами справи встановлено неналежне виконання даної умови, оскільки як згідно поданого позивачем розрахунку, так і згідно поданих позивачем платіжних доручень по оплаті за користування майном, вбачаться відсутність здійснення інфляційних нарахувань.

Крім того, платіжне доручення №146 від 31.05.2005р. на суму 24354 грн. також не підтверджує факту здійснення розрахунку по погашенню заборгованості по оренді за договором №4 від 31.12.2002р., оскільки в якості призначення платежу згідно даного документу вказано на договір оренди №2 від 27.12.2000р.

Відповідно до п. 5.3 договору оренди орендар зобов’язувався здійснювати поточний ремонт орендованого приміщення за власний рахунок. Подані позивачем акти виконаних робіт, платіжні доручення про оплату вартості матеріалів та договори на виконання підрядних робіт, укладені між ТОВ ПКТБ „Едельвейс" та ТОВ „Ерудит" не підтверджують беззаперечного факту виконання орендарем обов'язку стосовно здійснення поточного ремонту орендованого майна, оскільки підписані ще в 2001 році.

Пунктом 5.5. договору оренди обов’язок по страхуванню об’єкта оренди покладено на орендаря, натомість, позивачем подано страхові поліси тільки за 2003 та 2004 роки з наявних п'яти років використання орендованого майна.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наведені вище обставини свідчать про неповний об’єм виконання відповідачем взятих за договором оренди зобов’язань.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази колегія погоджується з висновком господарського суду, що позивачем не доведено факту порушення сторонами при укладенні оспорюваного правочину вимог чинного законодавства, які могли би стати підставою для визнання дановго правочину недійсним.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, нерухоме майно, яке було предметом договору купівлі-продажу було цілісним майновим комплексом, а позивач користується лише частиною адміністративного корпусу. За таких обставин господарським судом у задоволенні позову відмовлено підставно.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційних скаргах інші доводи скаржників не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення .

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Закарпатської області від 7.03.2007 року по справі за №2/283 залишити без змін.

2.В задоволенні апеляційної скарги відмовити.

3.Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи скеровуються в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий–суддя                   Мельник Г.І.

Судді                              Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.