Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2007 р.                                                           Справа № 13/790-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Туліголовець А.Л. –дов.,

відповідача –не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1119С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 12 лютого 2007 по справі №  13/790-06

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВС», м. Київ

до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо», м. Тростянець Сумської області

про стягнення 211057,56 грн.

встановила:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮВС», звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо», на свою користь 144612 грн. основного боргу, 53501,80 грн. індексу інфляції, 3% річних в розмірі 10714,80 грн., 45369,98 грн. втраченої вигоди, державне мито у розмірі 2564,28 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 12 лютого 2007 року по справі № 13/790-06 (суддя Лиховид Б.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з  товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮВС» 211057,56 грн., в тому числі: 144612 грн. боргу, 53501,8 грн. індекс інфляції, 10714,8 грн. 3% річних, 2110,57 грн. витрат по державному миту, 97,1 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог (в частині стягнення 45369,98 грн. втраченої вигоди) у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо», з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 12 лютого 2006 року по справі № 13/790-06 та прийняти нове рішення, яким зупинити провадження по даній справі до вирішення спору у Київському апеляційному господарському суді. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з’ясуванні обставин справи, та не відповідає фактичним обставинам. Свої вимоги відповідач обгрунтовує тим, що у ТОВ «Ельдорадо» взагалі відсутній борг перед ТОВ «ЮВС». Як зазначає відповідач в апеляційній скарзі, саме ТОВ «ЮВС» має заборгованість перед ТОВ «Ельдорадо» про стягнення якої ТОВ «Ельдорадо» подана позовна заява до господарського суду м. Києва. В даний час відповідна справа знаходиться у Київському апеляційному господарському суді.

10 квітня 2007 року до Харківського апеляційного господарського суду відповідач направив клопотання про відкладення розгляду справи на два тижні в зв’язку з неможливістю з поважних причин направити свого представника в судове засідання.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не обгрунтовано та не надано доказів поважності причин неприбуття представника у судове засідання. Крім того, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не обмежує сторони певним колом осіб, які можуть здійснювати представництво сторін у суді, а тому заявлене відповідачем клопотання розцінюється апеляційним господарським судом, як намагання затягнути розгляд справи.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮВС», відзиву на апеляційну скаргу не надав, в судовому засіданні представник позивача заперечує проти апеляційної скарги відповідача, вважає рішення господарського суду Сумської області по даній справі законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. Позивач заперечує проти заявленого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Позивач зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач також не з’являвся та поважності причин не обгрунтовував.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду  з позовною заявою про стягнення заборгованості, інфляційних та річних позивач посилався на порушення відповідачем договірних зобов‘язань по оплаті отриманої продукції, у зв’язку з чим у нього виник борг перед позивачем в розмірі 144612 грн., на який відповідно з вимогами чинного законодавства нараховані інфляційні та річні. Заявляючи вимоги про стягнення втраченої вигоди, позивач посилався на те, що невиконанням договірних зобов‘язань відповідачем позивачу завдані збитки, які позивачем розраховані станом на 05.02.2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу, інфляційних та річних місцевий господарський суд посилався на їх підтвердженість матеріалами справи та відповідність нормам чинного законодавства. Відмовляючи позивачеві в частині стягнення 45369,98 грн. втраченої вигоди господарський суд посилався на те, що вказані вимоги є необгрунтованими та не підтверджені документально.

Як встановлено із матеріалів справи, 13.02.2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВС» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо» укладено договір купівлі - продажу № 44, у відповідності до умов якого позивач зобов'язувався поставити, а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити товар, а саме 60 тон цукру на загальну суму  144612 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач виконав свої зобов'язання по договору в повному обсязі, а саме поставив відповідачу 60 тон цукру на загальну суму 144612 грн., що підтверджується видатковими накладними: № ЮВ-0000100 від 13.02.2003 року (20 тон товару) на суму 48204 грн., № ЮВ 0000124 від 20.02.2003 року (20 тон товару) на суму 48204 грн., № ЮВ-0000130 від 21.02.2003 року (20 тон товару) на суму 48204 грн.  та довіреностями на отримання товару № 123625 від 13.02.2003 року та № 123639 від 17.02.2003 року.

Відповідно до п. 4.1 договору відповідач повинен був здійснити оплату отриманого товару на пізніше 31.12.2003 року.

У відповідності зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов‘язання  має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов‘язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що на встановлену у договорі дату здійснення розрахунків та станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції відповідач свої зобов’язання по оплаті отриманого товару не виконав, у зв‘язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 144612 грн. Жодних доказів, які б підтверджували факт оплати або спростовували суму заявленого боргу відповідач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, місцевим господарським судом зроблені вірні висновки щодо обгрунтованості позовних вимог позивача в частині суми основного боргу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Позивачем правомірно заявлено до стягнення 53501,8 грн. інфляційних та 3% річних в сумі 12943,76 грн. за 2004-2006 роки (за весь час прострочення оплати), розрахунок сум інфляційних та річних  здійснений вірно, у зв‘язку з чим такі суми також обгрунтовано стягнуті місцевим господарським судом з відповідача.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 45369,98 грн. втраченої вигоди, колегія суддів вважає, що господарським судом області обгрунтовано відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки  позивачем не надано жодного доказу в підтвердження понесення збитків (втраченої вигоди), не надав жодних доказів на підтвердження здійснення будь-яких заходів щодо одержання відповідних доходів, ін.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 2 статті 22 ЦК України під втаченою вигодою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Ч. 4 ст. 623 ЦК України передбачає, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України  доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області  від  12 лютого 2007 року у справі  № 13/790-06 прийнято без порушень норм матеріального  та процесуального права, які б могли бути підставами для його скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Колегія суддів зазначає, що статтею 103 ГПК України апеляційному господарському суду не надано права скасувати рішення суду та зупинити провадження по справі, що просив відповідач у апеляційній скарзі. Одночасно, колегія суддів зазначає, що дана справа та справа, яка знаходиться на розгляді у Київському апеляційному господарському суді не пов‘язані між собою, оскільки стосуються різних  правовідносин: предметом даного спору є стягнення на підставі договору № 44 від 13.02.2003 року, предметом позовних вимог по справі № 40/541 є стягнення на підставі договору № 206 від 11.04.2005 року. На відповідне також посилався і місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

У задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.

Рішення господарського суду Сумської області від 12 лютого 2007 року у справі  № 13/790-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя

Судді