ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.07 р.                                                                                 Справа № 41/171пн

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою           Відкритого акціонерного товариства “Енергомашспецсталь”,

м. Краматорськ

до відповідача:           Державної податкової інспекції в м. Краматорську

про           зобов’язання надати до УДК у м. Краматорську ГУДКУ в Донецькій області

висновок із вказанням залишку суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн., а також включити в реєстр суб’єктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн. та направити зазначений реєстр у вищестоящий податковий орган.

СУТЬ СПОРУ

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Енергомашспецсталь”, звернувся до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції в Куйбишевському районі м. Донецька про зобов’язання надати до ВДК у м. Краматорську висновок із вказанням залишку суми ПДВ, який підлягає відшкодуванню по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн.

Ухвалою суду від 17.05.2007 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 41/171пн та провадження у справі відбувалось за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Заявою про зміну позовних вимог від 11.06.2007 року позивач змінив предмет позову та просить суд зобов’язати відповідача надати до УДК у м. Краматорську ГУДКУ в Донецькій області висновок із вказанням залишку суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн., а також включити в реєстр суб’єктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн. та направити зазначений реєстр у вищестоящий податковий орган.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до даних декларації з податку на додану вартість за грудень 2006 року, яка була подана позивачем до відповідача, бюджетне відшкодування, що підлягає зарахуванню на рахунок, складало 3952294 грн. Сума податку, що підлягає відшкодуванню, була визначена підприємством відповідно до п.п. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про ПДВ”. Позивачем зазначено, що податковим органом було проведено перевірку даних зазначеної податкової декларації, за результатами якої було підтверджено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню в грудні 2006 року, в сумі 3952294,00 грн. та порушень законодавства при визначенні бюджетного відшкодування, не встановлено. Після закінчення перевірки відповідачем було направлено у відділення Держказначейства відповідний висновок від 10.04.2007 року та відділенням Держказначейства на рахунок підприємства було перераховано суму ПДВ в розмірі 2936554,00 грн. Як зазначив позивач, різниця ПДВ між тим, що підлягає відшкодуванню та фактично відшкодованим податком складає 1015740 грн. та на зазначену суму відповідач висновок  до органу Держказначейства не направив, чим порушив положення п.п. 7.7.5 ст. 7 Закону України „Про ПДВ”.

Також позивач послався на те, що відповідно до Порядку взаємодії між органами державної податкової служби України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в процесі відкодування податку на додану вартість за висновками органів державної податкової служби України та погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість шляхом видачі облігацій внутрішньої державної позики, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 03.08.2004 року № 451/501/132, відповідач повинен на підставі результатів закінченої перевірки надати у вищестоящий податковий орган реєстр суб’єктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість з вказанням суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Висновок, на думку позивача, є підставою для формування реєстру та надання такого висновку без реєстру неможливо.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що відповідно до Закону України „Про податок на додану вартість” однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України. Відповідачем пояснено, що станом на 26.05.2007 року позивачу відшкодовано з бюджету на розрахунковий рахунок 2936554 грн., залишок невідшкодованої суми складає 1015740 грн.

Як зазначив відповідач, в ході перевірки позивача, відповідно до наказу ДПА України від 24.04.2003 року № 196 „Щодо здійснення ефективного контролю за правомірністю відшкодування з бюджету сум ПДВ юридичними особами” та наказу ДПА України від 18.08.2005 року № 350 „Про затвердження методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість”, для підтвердження правомірності включення до податкового кредиту позивача сум ПДВ, сплачених при придбання ТМЦ, були направлені запити на проведення зустрічних перевірок іногородніх підприємств-постачальників до ДПІ за місцем їх реєстрації, з питання включення ними сум ПДВ по відвантажених товарах до складу податкових зобов’язань по ланцюгу до виробника. Відповідач наполягає на тому, що, оскільки на даний час отримані не всі відповіді, то факт наявності надмірної сплати податку на додану вартість до бюджету за звітний період у сумі 1015740 грн. залишається непідтвердженим.

За твердженнями відповідача, відповідно до Порядку, затвердженого Наказом ДПА України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 03.08.2004 року № 451/501/132, на який посилається позивач, податкові органи, виходячи з результатів завершених документальних перевірок, включаючи виконання вимог Державної податкової адміністрації України щодо проведення зустрічних перевірок, забезпечують подання до Департаменту оподаткування юридичних осіб зведеної інформації про можливі загальні обсяги відшкодування грошовими коштами в кожному регіоні та інформацію за суб’єктами підприємницької діяльності, за якими прийнято обґрунтоване рішення щодо законності відшкодування податку на додану вартість у сумі 100 тис. грн. і більше. Тобто, законодавцем чітко передбачено проведення органами державної податкової служби зустрічних перевірок.

Також, відповідач зазначив, що графа 1 реєстру відображає суми ПДВ, невідшкодовані платникам, які підтверджені перевірками та узгоджені, і які пропонуються для проведення відшкодування, та, оскільки сума по декларації за грудень 2006 року в розмірі 1015740,00 грн. не підтверджена, вона не може бути включена до графи 1 Реєстру.

У судовому засіданні судом досліджені надані сторонами документи: документи про правовий статус позивача та статус позивача як платника податків, податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2006 року, розрахунок суми бюджетного відшкодування за грудень 2006 року, заява про повернення суми бюджетного відшкодування, довідка від 19.03.2007 року № 238/23-3/00210602, виписка банку від 26.04.2007 року, запити про проведення зустрічних перевірок, матеріали зустрічних перевірок, листи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши додатково надані документи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Позивач є юридичною особою – суб’єктом підприємницької діяльності, зареєстрований виконавчим комітетом Краматорської міської ради 20.11.1995 року, внесений до ЄДРПОУ за кодом 00210602, є платником податку на додану вартість.

Пункт 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України № 2505-4 від 25 березня 2005 року), відповідно до пункту 13 Перехідних положень, діє з 1 червня 2005 року та встановлює порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 зазначеного пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значені суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності – зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Позивачем було складено та надано до податкового органу 20.01.2007 р. декларацію з податку на додану вартість за грудень 2006 року. Відповідно до рядків 25 та 25.1 цієї декларації сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку складає 3952294 грн. При цьому, до складу податкового кредиту грудня 2006 року віднесено залишок від’ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду в розмірі 3952294 грн. (рядок 23 декларації).

Суд зазначає, що позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2006 року та заява про повернення повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, надані за правилами підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”

Відповідно до підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий  орган проводить документальну (камеральну) перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

На виконання такої правової норми відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку відповідача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2006 року, за результатами якої складено довідку № 238/23-3-00210602 від 19.03.2007р.

За висновками перевірки податковий орган підтвердив суму бюджетного відшкодування в розмірі 3952294 грн. та встановив, що сума ПДВ, заявлена до бюджетного відшкодування за грудень 2006 року у сумі 3952294 грн. буде відшкодована підприємству відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 № 168/97-ВР, із змінами та довненнями, в разі встановлення надмірної сплати ПДВ до бюджету.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону № 2642-4 від 3 червня 2005 року) податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до підпункту 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ній суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п’яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Як зазначалось, позивачем заявлено, що після закінчення перевірки відповідачем було направлено у відділення Держказначейства відповідний висновок від 10.04.2007 року та відділенням Держказначейства на рахунок підприємства було перераховано суму ПДВ в розмірі 2936554,00 грн. Зазначене підтверджується випискою банку від 26.04.2007 року. Різниця ПДВ між тим, що підлягає відшкодуванню та фактично відшкодованим податком складає 1015740 грн. та на зазначену суму відповідач висновок  до органу Держказначейства не направив. Відповідачем підтверджено, що станом на 26.05.2007 року позивачу відшкодовано з бюджету на розрахунковий рахунок 2936554 грн., залишок невідшкодованої суми складає 1015740 грн.

Аналіз наведених норм підпункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” свідчить про те, що податковий орган як орган владних повноважень, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податків, у тому числі, бюджетним відшкодуванням, повинен діяти у певний спосіб, а саме за наслідками перевірок, визначених Законом, або надати висновок із зазначення суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або відмовити у наданні бюджетного відшкодування. Утриматися від здійснення однієї чи іншої дії означає неналежне здійснення своїх повноважень шляхом бездіяльності.

Посилання відповідача на те, що податковий орган не має підстав надання до органу казначейства відповідного висновку з тієї причини, що факт наявності надмірної сплати податку на додану вартість до бюджету за звітний період у сумі 1015740 грн. залишається непідтвердженим, оскільки на даний час отримані не всі відповіді на запити на проведення зустрічних перевірок підприємств-постачальників позивача, не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з Законом України „Про податок на додану вартість”, яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку – продавця товару.

Обов’язок сплатити нарахований продавцем ПДВ у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну, у підтвердження сплати податку, законом покладений на платника податку – покупця.

Закон України „Про податок на додану вартість” не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку – покупця товару (послуг) за правильність визначення платником податку – продавцем об’єктів оподаткування, правильність відображення їх у податкового обліку та інше.

Відповідно до преамбули Закону України “Про податок на додану вартість” цей Закон серед іншого визначає платників податку на додану вартість, порядок обліку звітування та внесення податку до бюджету. Таким чином, саме нормами зазначеного Закону регулюються  всі питання пов’язанні із визначенням та сплатою податку на додану вартість. Нормами зазначеного Закону право платника податку не поставлене в залежність від проведення або не проведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

Із змісту пункту 1.8 ст. 1 Закону України „Про ПДВ” вбачається, що „бюджетне відшкодування” – це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою у випадках, визначених цим Законом. Нормами Закону України „Про податок на додану вартість” не передбачений обов’язок покупця товару – платника податку сплачувати нарахований йому продавцем у складі ціни товару ПДВ безпосередньо до державного бюджету, тому доводи податкового органу щодо обов’язку платника податку – покупця товару доводити надмірну сплату ПДВ саме до державного бюджету, а також про залежність права платника податку – покупця на податковий кредит від перевірки всіх постачальників по всьому ланцюгу, є такими, що не відповідають встановленому законодавчо механізму справляння цього виду податку.

Таким чином, відповідно до п. 1.8 ст. 1 , пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сумою, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету, у зв’язку з надмірною сплатою є саме від’ємне значення за результатами звітного періоду. Від’ємне значення ПДВ є коштами платника податку, які він сплатив продавцям товару відповідно до вимог Закону України „Про податок на додану вартість”. Цим законом встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов’язку держави на підставі декларації здійснити повернення коштів за результатами звітного періоду.

Що стосується посилань відповідача на Накази ДПА України № 196 від 24.04.2003р. „Щодо здійснення ефективного контролю за правомірністю відшкодування з бюджету сум ПДВ юридичними особами” та від 18.08.05р. № 350 "Методичні рекомендації щодо взаємодії між підрозділами державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість", то такі Накази не беруться судом до уваги у зв’язку з тим, що в розумінні статті 117 Конституції України вони не є нормативно-правовими актами, оскільки не зареєстровані Міністерством юстиції України. Із п. 1.1 Методичних рекомендацій вбачається, що вони розроблені згідно з вимогами Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та на виконання положень пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" для застосування органами державної податкової служби при здійсненні контролю за правомірністю заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість суб'єктами господарювання – тобто для внутрішнього застосування підконтрольними ДПА органами державної податкової служби.

Як зазначалось, з підтвердженої відповідачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2006р. в розмірі 3952294,00 грн. невідшкодованою залишилась сума ПДВ у розмірі 1015740,00 грн.

Відповідачем підтверджується та обставина, що на цей час ним не надано до органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету по декларації за грудень 2006р., у розмірі 1015740,00 грн.

З огляду на викладене позовні вимоги про зобов’язання відповідача надати до УДК у м. Краматорську ГУДКУ в Донецькій області висновок із вказанням залишку суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про включення в реєстр суб’єктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн. та направити зазначений реєстр у вищестоящий податковий орган, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Cуд не приймає до уваги посилання як позивача так і відповідача на наказ Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 03.08.2004 року № 451/501/132 «Про затвердження порядку взаємодії між органами державної податкової служби України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в процесі відшкодування податку на додану вартість за висновками органів державної податкової служби України та погашення простроченої бюджетної заборгованості з податку на додану вартість шляхом видачі облігацій внутрішньої державної позики», оскільки цей наказ є формою реалізації компетенції органів у сфері управління, що його прийняли, з метою взаємодії, і не може змінювати або встановлювати порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню).

Також, такий порядок не може встановлювати додаткові умови надання податковими органами висновків на відшкодування ПДВ, а також встановлювати додаткові (інші ніж ті, що встановлені Законами України) обов’язки суб’єктів відповідних правовідносин, зокрема, органів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що у випадку, коли вчинення певних дій органом державної влади, іншим суб’єктом владних повноважень не передбачено законодавством то і вимоги щодо зобов’язання вчинити такі дії є безпідставними та необґрунтованими.

Наведеним наказом затверджений порядок, який визначає правила взаємодії органів державної влади між собою, але не може встановлювати, змінювати або припиняти публічно-правові відносини платника податку з державою, які встановлені Законом України “Про податок на додану вартість”. При цьому, ні зазначений закон, ні інші закони не визначає за обов’язок податкового органу складати будь-які реєстри, включати до них суми що підлягають відшкодуванню позивачу з бюджету по даним декларації і взагалі не ставить у залежність обов’язок здійснити дії направлені на відшкодування платнику податку належної йому суми ПДВ від наявності такого реєстру.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині зобов’язання відповідача надати до УДК у м. Краматорську ГУДКУ в Донецькій області висновок із вказанням залишку суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн.

Керуючись ст. 1, ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,  69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктами 2-1, 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства “Енергомашспецсталь” до Державної податкової інспекції в м. Краматорську про зобов’язання надати до Управління державного казначейства у м. Краматорську Головного управління Державного казначейства в Донецькій області висновок із вказанням залишку суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн., а також включити в реєстр суб’єктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість залишок суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню позивачу з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн. та направити зазначений реєстр у вищестоящий податковий орган – задовольнити частково.

Зобов’язати Державну податкову інспекцію в м. Краматорську надати до Управління державного казначейства у м. Краматорську Головного управління Державного казначейства в Донецькій області висновок із вказанням залишку суми ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету по даним декларації за грудень 2006р. у розмірі 1015740,00 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині – відмовити.

Присудити з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства “Енергомашспецсталь”  витрати по сплаті судового збору у розмірі 1,70 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя