СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.07                                                                                 Справа № 13/226.

За позовом Приватного підприємства “Торговий дім “Славсіль” м. Слов’янськ

до приватного підприємства “Виробничо-транспорта фірма “Добробут”, м. Первомайськ

про стягнення 103346 грн. 57 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Савицька О.В. дов. № 323 від 04.05.07 р.

Від відповідача
Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач 03.04.2007 р. звернувся з позовом про стягнення боргу в сумі 75 000 грн. 00 коп., пені в сумі 24 500 грн. 00 коп., та плати за користування позикою у сумі 3846 грн. 57 коп.

Позивач повідомив суд про оплату відповідачем суми основного боргу, а саме 03.04.2007 р. –15 000 грн. 00 коп., 05 квітня 2007 р. –60 000 грн. 00 коп.  Позивач подана заява про уточнення позовних вимог якою він змінює предмет позову, та просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 26225 грн. 00 коп., та плату за користування позикою у сумі 3959 грн. 99 коп. Позивачем не надано суду доказів направлення зазначеної заяви відповідачу, в зв’язку з чим суд не приймає її до розгляду, та вирішує спір за первісними позовними вимогами.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 27.04.2007 р. № 207/05-07 проти задоволення позову заперечує, посилаючись на оплату ним суми заборгованості, та наявність усної домовленості про зміну строків повернення позики.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що між сторонами по справі 25 січня 2007 року був укладений договір позики № 38/07 за яким позивач зобов’язався надати відповідачу позику в сумі 200 000 грн. 00 коп., а останній повернути її не пізніше 28 лютого 2007 року з сплатою 12 % річних від наданої суми.

Згідно п. 8.2. договору в разі порушення строку повернення позики, відповідач зобов’язався сплатити пеню у розмірі 0,5 % суми залишку позики за кожний день затримки платежу.

26.01.2007 р. позивач платіжним дорученням № 301 перерахував відповідачу кошти в сумі 200 000 грн. 00 коп.

Відповідач зобов’язання по поверненню позики виконав з порушенням строку, а саме 21.03.2007 р. –100 000 грн.; 27.03.2007 р. – 25 000 грн. 00 коп., 03.04.2007 р. –15 000 грн. 00 коп., 05 квітня 2007 р. –60 000 грн. 00 коп.

03.04.2007 р. позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь –борг в сумі 75 000 грн. 00 коп., пеню в сумі 24 500 грн. 00 коп., та плату за користування позикою у сумі 3846 грн. 57 коп.

Відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на повернення ним суми позики, та наявність усної домовленості щодо строків її повернення.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення суми позики та відсотків за її користування є обґрунтованими.

Провадження у справі в частині стягнення боргу в сумі 75000 грн. 00 коп. підлягає припиненню відповідно до п. 1.1 ст. 80 Господарського  процесуального кодексу України в зв’язку з відсутністю предмета спору.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення пені в сумі 24 500 грн. 00 коп. з 01.03.2007 р. по 30.03.2007 р. розрахованої згідно п. 8.2. договору в розмірі 0,5 % за день прострочення

Відповідно  до частини першої статті 175 Господарського кодексу України  майнові зобов'язання, які  виникають  між  учасниками господарських відносин, регулюються Цивільного кодексу України з урахуванням  особливостей,  передбачених цим  Кодексом.

Згідно  з  частиною  шостою  статті  231 Господарського кодексу України  штрафні санкції за порушення грошових  зобов'язань  встановлюються  у  відсотках,  розмір  яких  визначається обліковою  ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами,  якщо  інший  розмір  відсотків  не  передбачено законом або договором.

Частиною   першою  цієї  статті  встановлено,  що  законом  щодо  окремих  видів зобов'язань  може  бути  визначений  розмір  штрафних  санкцій,  зміна  якого за погодженням сторін  не допускається.

Законом   України   “Про  відповідальність  за  несвоєчасне  виконання  грошових зобов'язань”  (статті  1, 3) визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь  одержувачів  цих  коштів  за  прострочку  платежу  пеню  в  розмірі, що встановлюється  за  згодою  сторін;  розмір  пені,  передбачений статтею 1 цього Закону,  обчислюється  від  суми  простроченого  платежу та не може перевищувати подвійної  облікової  ставки  Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується   пеня. Аналогічна норма міститься і в ст. 343 Господарського кодексу України. За таких обставин, вимоги про стягнення пені задовольняються судом частково, а саме в сумі 2200 грн. 67 коп., в решті вимог слід відмовити.

Посилання відповідача на відсутність з його боку порушення строків виконання зобов’язання в зв’язку з наявністю усної домовленості між сторонами про інші строки повернення позики не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –811 грн. 61 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 92 грн. 67 коп., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства “виробничо-транспортна фірма “ДОБРОБУТ” Луганська область, м. Первомайськ, вул. Бахмутського 20А б. 6  ідентифікаційний код  30252561 на користь приватного підприємства “Торговий Дім “Славсіль” Донецька область, м. Слов’янськ вул. Шевченко 22 ідентифікаційний код  32036242 плату за користування позикою у сумі 3846 грн. 57 коп.,  пеню в сумі 2200 грн. 67 коп., державне мито у сумі –811 грн. 61 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 92 грн. 67 коп., наказ видати.

3. Провадження в частині стягнення 75000 грн. 00 коп. припинити.

4. В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько