ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 червня 2007 р.

№ 7/297-пн-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів:

Кривди Д.С., Цвігун В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ПП ОСОБА_1

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду від 21.12.2006 р.

у справі

№7/297-пн-06

господарського суду

Херсонської області

за позовом

ПП ОСОБА_1

до

Херсонської міської ради

про

визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 03.10.2006 р. у справі №7/297-пн-06 (суддя Задорожна
Н.О.) позов задоволено: визнано за приватним підприємцем ОСОБА_1 право
власності на переобладнаний магазин промислових товарів  -під літ. "А" та прибудову під літ.
"а", загальною площею 92,7 кв.м, розташовані у АДРЕСА_1

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду, Херсонською міською радою було подано апеляційну скаргу до
Запорізького апеляційного господарського суду.

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 21.12.2006 р. у справі №7/297-пн-06
(судді: Мойсеєнко Т.В., Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д.) апеляційну скаргу
Херсонської міської ради задоволено: рішення господарського суду Херсонської
області від 03.10.2006 р. у справі №7/297-пн-06 скасовано; в позові відмовлено;
стягнуто з ПП ОСОБА_1 на користь Херсонської міської ради 42,50 грн. державного
мита за розгляд справи у Запорізькому апеляційному господарському суді.

У касаційній скарзі ПП ОСОБА_1
просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від
21.12.2006 р. у справі №7/297-пн-06 та залишити в силі рішення господарського
суду Херсонської області від 03.10.2006 р. у справі №7/297-пн-06, посилаючись
на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального
права, а саме: ст.ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу України.

Розпорядженням заступника Голови
Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 20.06.2007 р.
№02-12.2/143 змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у
складі: головуючого -судді Глос О.І., суддів: Кривди Д.С., Цвігун В.Л.

Сторони не скористалися своїм
процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні
касаційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи та
проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність
застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із
обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної
інстанцій, а саме.

Господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено наступне.

20.04.2005 р. на підставі
нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позивач придбала у власність
трикімнатну квартиру №17 загальною площею 67,8 кв.м, яка розташована АДРЕСА_1

На підставі розпорядження
Херсонської міської ради НОМЕР_1 ПП ОСОБА_1 було надано дозвіл на проектування
та реконструкцію власної квартири АДРЕСА_1 під магазин промислових товарів за
умови дотримання всіх необхідних вимог, вказаних у цьому розпорядженні щодо
погодження в установленому законом порядку проектно-кошторисної документації та
оформлення дозволу на реконструкцію у міській інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю та на виконання земляних робіт -у
спецінспекції по контролю за станом благоустрою міста.

У процесі реконструкції квартири ПП
ОСОБА_1 було здійснено будівництво прибудови внутрішньою площею 23,3 кв.м.

Враховуючи, що згідно з технічною
документацією Херсонського БТІ одержаний внаслідок реконструкції об'єкт
нерухомості загальною площею 92,7 кв.м є самовільним будівництвом, позивач на
підставі ст.ст. 331, 376, 876 Цивільного кодексу України звернувся до
господарського суду з позовом до Херсонської міської ради про визнання за ним
права власності на переобладнаний магазин промислових товарів -під літ.
"А" та прибудову під літ. "а" загальною площею 92,7 кв.м,
які розташовані АДРЕСА_1, посилаючись на те, що на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших
осіб.

Задовольняючи позов та визнаючи за
позивачем право власності на переобладнаний магазин промислових товарів,
господарський суд першої інстанції виходив із того, що: по-перше, реконструкцію
та переобладнання квартири, яка належала позивачу на праві власності, проведено
на підставі розпорядження міського голови НОМЕР_1; по-друге, встановивши в рішенні,
що позивачем у процесі реконструкції здійснено самочинне будівництво прибудови
площею 23,3 кв.м, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про
можливість визнання за позивачем права власності на переобладнаний магазин
промислових товарів на підставі ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України (згідно
з якою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання
земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме
майно).

Скасовуючи рішення господарського
суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд
апеляційної інстанції виходив із того, що: по-перше, відповідно до ч. 2 ст. 376
Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; по-друге,
розпорядження міського головиНОМЕР_1 не є підставою для виникнення права
власності на самочинне будівництво, оскільки згідно з вказаним розпорядженням
дозвіл на реконструкцію власної квартири під магазин промислових товарів
видавався за умови дотримання всіх необхідних вимог, вказаних у цьому
розпорядженні щодо погодження в установленому законом порядку
проектно-кошторисної документації та оформлення дозволу на реконструкцію у
міській інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю та на виконання
земляних робіт -у спецінспекції по контролю за станом благоустрою міста;
по-третє, позивач здійснила самочинне будівництво прибудови без відведення їй в
установленому законом порядку земельної ділянки та без отримання дозволу на
реконструкцію в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що висновки господарського суду апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування
господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376
Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього
(до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
позивач здійснила будівництво та переобладнання об'єкта нерухомості самочинно
без відведення у встановленому законом порядку земельної ділянки для цієї мети
та без отримання дозволу на реконструкцію в міській інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю.

Факт самочинного будівництва не
заперечується і самим позивачем, яка звернулася з позовом про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно, оскільки згідно з наданою
Херсонським БТІ технічною документацією проведена позивачем реконструкція є
самочинним будівництвом (а.с. 1-3).

Господарський суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про можливість визнання права власності на
самочинно збудоване позивачем нерухоме майно на підставі ч. 3 ст. 376
Цивільного кодексу України, оскільки позивач не надавав доказів надання йому у
встановленому порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно.

Висновки апеляційного
господарського суду про те, що розпорядження міського головиНОМЕР_1 (на яке
посилається позивач і господарський суд першої інстанції) не може бути
підставою для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво є
цілком обґрунтованими, оскільки згідно з вказаним розпорядженням дозвіл на
реконструкцію власної квартири під магазин промислових товарів видавався за
умови дотримання всіх необхідних вимог, вказаних у цьому розпорядженні щодо
погодження в установленому законом порядку проектно-кошторисної документації та
оформлення дозволу на реконструкцію у міській інспекції Державного
архітектурно-буді вельного контролю та на виконання земляних робіт -у
спецінспекції по контролю за станом благоустрою міста (які позивачем дотримано
не було).

За таких обставин, встановлені
господарськими судами першої та апеляційної інстанцій із дотриманням правил ст.
43 ГПК України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст.
1117 ГПК України перевіряє правильність застосування норм
матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи
касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, постанова
Запорізького апеляційного господарського суду від 21.12.2006 р. у справі
№7/297-пн-06 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам
справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст.
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПП ОСОБА_1 на
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 21.12.2006 р. у
справі №7/297-пн-06 залишити без задоволення, а постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 21.12.2006 р. у справі №7/297-пн-06 -без
змін.

Головуючий
О.Глос

Судді                                                                                                        Д.Кривда

В.Цвігун