СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06.07.07                                                                                 Справа № 2/291н-ад.

Суддя О.О.Седляр,  розглянувши матеріали справи за позовом

Луганського обласного комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства «Луганськтеплокомуненерго», м. Луганськ

до Контрольно-ревізійного управління в Луганській області , м. Луганськ

про скасування акту

в присутності представників сторін:

від позивача – Бєлікова О.М., дов. від 13.03.07 № 15/42-17-151,

від відповідача –Мудракова О.В., дов. від  09.01.07 № 20,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлена вимога про часткове скасування акту перевірки КРУ в Луганської області від 21.03.07. № 06-21/11 в частині завищення тарифної різниці у сумі 3498,603 тис. грн.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 16.06.07 № 13-17/4658 позовні вимоги відхилив, посилаючись на те, що висновки зроблені у акти ревізії, є обґрунтованими та відповідають вимогам діючого законодавства. Крім того, посилаються на те, що відповідно до вимог ст. 17 КАС України даний акт не може бути оскаржений, оскільки він не є нормативно-правовим актом або актом індивідуальної дії.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін та приймаючи до уваги, що:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.

У березні 2007 року відповідачем у справі –Контрольно-ревізійним управлінням у Луганській області було проведено планову ревізію використання коштів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів із запобігання аваріям та техногенним катастрофам у житлово-комунальному господарстві на інших аварійних об’єктах комунальної власності на реалізацію інвестиційних проектів, у тому числі заходів, спрямованих на зменшення витрат, пов’язаних з виробництвом, передачею та споживанням теплової енергії, виділеної у 2006 році та використання у 2006 році коштів субвенції, спрямованої з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію в Луганському обласному комунальному спеціалізованому теплозабезпечуючому підприємстві «Луганськтеплокомуненерго».

За результатами проведеної ревізії складено акт від 21.03.07 № 06-21/11, яким було встановлено порушення з боку позивача, що призвели до зайво отримання з бюджету дотацій з різниці в тарифах на 1763,49 тис. грн.; інших порушень фінансової дисципліни –на 2103,68 тис. грн., внаслідок включення до розрахунку визначення різниці у тарифах по населенню вартості теплової енергії, прийнятої по договору комісії та доходів, які є власністю ДП «Газ-тепло». Акт був розглянутий позивачем та складено акт розбіжностей від 03.04.07 № 15/42-1/221.

Позивач вважає акт перевірки КРУ у Луганській області в частині завищення тарифної різниці у сумі 3498,603 тис. грн. необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки, зроблені відповідачем суперечать чинному законодавству, а саме: відповідачем вказано, що нарахування за послуги, наданні населенню з тепло забезпечення, фактично є власністю іншого підприємства; витрати включені в розрахунок об’ємів заборгованості з тарифної різниці також належать іншому підприємству. Але, згідно акта перевірки, тарифна різниця належить позивачу і розрахована спеціалістами відповідача ні як різниця між фактичною собівартістю теплової енергії і затвердженим тарифом, а як різниця між прийнятою на комісію теплової енергії та тарифом.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав визначених у відзиві.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до норм ст. 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено оскарження нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний позивачем акт ревізії використання коштів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів із запобігання аваріям та техногенним катастрофам у житлово-комунальному господарстві на інших аварійних об’єктах комунальної власності на реалізацію інвестиційних проектів, у тому числі заходів, спрямованих на зменшення витрат, пов’язаних з виробництвом, передачею та споживанням теплової енергії, виділеної у 2006 році та використання у 2006 році коштів субвенції, спрямованої з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію в Луганському обласному комунальному спеціалізованому теплозабезпечуючому підприємстві «Луганськтеплокомуненерго»від 21.03.07 № 06-21/11, фіксує лише подію та не є нормативним або ненормативним актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, чи породжує права та обов’язки суб’єкта, відповідно до якого він складний. Тобто оскаржуваний позивачем акт не відноситься до нормативного або акту індивідуальної дії та не може бути оскаржений у суді у відповідності до вимог ст. 17 КАС України.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають до задоволення, з віднесенням судового збору на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 21, 51, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судовий збір покласти на позивача.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі та підписана –11.07.07

Суддя                                                                                                 О.О.Седляр