ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2007 р.                                                                   Справа № 5/86

За позовом контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області

до Шевченківської районної у місті Чернівці ради Чернівецької області

про визнання нечинними рішення XVI сесії Шевченківської районної ради IV скликання від 25.11.2004 року № 107/16, розпорядження виконкому Шевченківської районної ради від 26.11.2004 року №87-р, рішення XXII сесії Шевченківської районної ради IV скликання від 17.11.2005 року №151/22 та розпорядження виконкому Шевченківської районної ради від 25.11.2005 року №71-р

Суддя         Дутка В.В.
Секретар судового засідання Назарко М.В.

Представники

від позивача –Котельбан Н.Д., довіреність від 13.12.2006р.
від відповідача –Власова Т.В., довіреність від 04.05.2007р., Остафійчук Я.В., довіреність від 08.05.2007р.

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 04.04.2007р. відкрито провадження в адміністративній справі за позовом контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області до Шевченківської районної ради про визнання нечинними рішення XVI сесії Шевченківської районної ради IV скликання від 25.11.2004 року № 107/16, розпорядження виконкому Шевченківської районної ради від 26.11.2004 року №87-р, рішення XXII сесії Шевченківської районної ради IV скликання від 17.11.2005 року №151/22 та розпорядження виконкому Шевченківської районної ради від 25.11.2005 року №71-р.

Позов обґрунтований тим, що протягом 2004-2005 років працівникам районної ради, крім матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати кожна, зайво виплачено додаткової матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу в загальній сумі 26607 грн. та проведено відповідне перерахування до державних цільових фондів нарахувань на зазначену виплату в сумі 9897 грн.

Представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки, оскаржувані рішення прийнятті у відповідності до ст. 21 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Посилання позивача на лист Міністерства праці та соціальної політики від 18.12.2006р. №24-32-14/4045 відповідач вважає також необґрунтованим, оскільки до повноважень вказаного органу не входить надання роз’яснень як з приводу оплати праці, так і тлумачень нормативних актів.

1.06.2007р. відповідач подав клопотання в якому просить відмовити у позові  за безпідставністю, а саме в частині позовних вимог щодо розпоряджень голови Шевченківської районної в місті ради, так  як виконавчий комітет являється не належною стороною, а заміна неналежної сторони потягне за собою зміну предметної підсудності адміністративної справи.

Представник позивача подав 14.06.2007р. заяву про відмову від позовних вимог в частині визнання нечинними розпоряджень виконавчого комітету Шевченківської районної ради від 26.11.2004р. № 87-р та від 25.11.2005р. № 71-р.

В судовому засіданні представник позивача просив уточнити повну назву відповідача, згідно довідки про включення до ЄДРПОУ, а саме: Шевченківська районна у місті Чернівці рада Чернівецької області та підтримав позовні вимоги в частині визнання нечинними рішення XVI сесії Шевченківської районної ради IV скликання від 25.11.2004 року № 107/16 та  рішення XXII сесії Шевченківської районної ради IV скликання від 17.11.2005 року №151/22.

Представники відповідача просили відмовити у позові за безпідставністю.

Розглянувши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, з’ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив таке.

Відповідно до акту ревізії виконання кошторисів видатків та збереження і виростання майна в установах, що обслуговуються відділом бухгалтерського обліку і фінансової звітності Шевченківської районної ради позивачем встановлено, що працівникам управління, крім матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, на підставі оскаржуваних актів та згідно ст. 21 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” зайво виплачено додаткової матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу в загальній сумі 26607 грн. та проведено відповідне перерахування до державних цільових фондів нарахувань на зазначену виплату в сумі 9897 грн.

Враховуючи подання позивачем заяви про відмову від позову про визнання нечинними розпоряджень виконкому Шевченківської районної ради від 26.11.2004 року №87-р, від 25.11.2005 року №71-р, яка не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси, господарський суд в цій частині закриває провадження у справі.

Щодо решти позовних вимог зазначає наступне.

Підпункт 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999р. № 2288 далі - Постанова), визначає право керівників органів і голів рад, зазначених у пункті 1 цієї постанови, в межах установленого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Стаття 21 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” (далі –Закон) містить положення про те, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Отже, Законом і Постановою передбачені різні матеріальні допомоги на оздоровлення: в першому випадку обов’язкову допомогу в розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки, а в другому –за наявності відповідного рішення керівника органів і голів рад та в межах установленого фонду оплати праці (за наявності коштів) в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Такі висновки містить також і акт позивача від 21.04.2006р. № 24-08-24а/36, зокрема на сторінці 12 (а.с.12).

Поряд з цим, слід зазначити, що норми Законів України мають вищу юридичну силу по відношенню до постанов Кабінету Міністрів України і не можуть змінюватися останніми.

Закон регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування.

Постанова приймалась з метою вдосконалення оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів Кабінет Міністрів України.

Таким чином, висновок позивача проте, що Законом і Постановою передбачено одну й ту ж саму допомогу, яка виплачується при наданні відпусток державним службовцям та посадовим особам місцевого самоврядування є юридично неспроможним.

Посилання позивача на лист Міністерства праці та соціальної політики від 18.12.2006р. №24-32-14/4045 є необґрунтованим, оскільки він не є нормативно - правовим актом, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись статтями 71, 86, п.2 част.1 ст.157, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В  :

1. Закрити провадження у справі в частині визнання нечинними розпоряджень виконкому Шевченківської районної ради від 26.11.2004 року №87-р, від 25.11.2005 року №71-р.

2. В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  КАС України,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо  строк  апеляційного  оскарження  буде поновлено,  то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 КАС України -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                    В.В. Дутка