ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 липня 2007 р.
№ 3/138

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. –головуючий,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів у Закарпатській області" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16 травня 2007 року у справі № 3/138 Господарського суду Закарпатської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Алекс", м. Львів, до Державного підприємства "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів у Закарпатській області", м. Ужгород, про стягнення 175 246 грн. заборгованості за отриманий товар,

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Відповідно до ст. 46 ГПК України державне мито сплачується в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Порядок сплати державного мита встановлений Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993р. № 15 та Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 р. № 7-93.

Так, відповідно до п. 14 Інструкції, при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи про зарахування мита до бюджету, який скріпляється  першим і другим підписами посадових осіб та відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що скаржником подана завірена ксерокопія платіжного доручення № 334 від 11.06.2007 року про сплату державного мита, яка не може сприйматись судом, як документ, що підтверджує сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Зважаючи на те, що касаційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, скарга не дає підстав для перегляду постанови Львівського апеляційного господарського суду від 16 травня 2007 року в касаційному порядку і підлягає поверненню.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що після усунення обставин, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу, а прокурор внести касаційне подання в загальному порядку.

Звертаємо увагу на те, що реалізація права скаржника на повторне звернення з належно оформленою касаційною скаргою, передбаченого ч. 3 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, не тягне автоматичного відновлення пропущеного процесуального строку, встановленого ст. 110 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 111, 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів у Закарпатській області" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16 травня 2007 року у справі № 3/138 повернути скаржнику.

Головуючий:                                                                      Л. Невдашенко

Судді:             М. Михайлюк

Н. Дунаєвська