ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№
13/724

13.04.07

За позовом

Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вічунай-Україна»

про

стягнення 6433,50  грн.

Суддя  Кондратова І.Д.

Представники сторін

Від позивача :
ОСОБА_2-  представник за довіреністю
серія НОМЕР_1 від 02.06.2006 р.

Від відповідача : Капалкіна
О.С.- представник задовіреністю від 26.03.2007 року;

Рішення  прийнято 13.04.2007 року на підставі статті
77 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з оголошеною в
судовому засіданні перервою з 10.04.2007 року по 13.04.2007 року.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна»   про стягнення 6433,50  грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.10.2006 року порушено провадження у справі № 13/724.

Розпорядженням № 04-1/107
Заступника Голови Господарського суду міста Києва про зміну складу суду від
01.02.2007 року справу № 13/724, у зв'язку з тим, що суддя Євдокимов О.В.
знаходиться на лікарняному, з метою уникнення затягування розгляду зазначеної
справи, передано для подальшого розгляду судді Кондратовій І.Д.

Відповідно до п. 10 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від 10.12.1996 р. № 02-5/422 “Про судове
рішення” у разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового
введення судді до складу суду розгляд справи слід починати спочатку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.02.2007 року розгляд справи № 13/724 було призначено на 12.03.2007
року.

Представник відповідача 12.03.2007
р. в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду міста
Києва № 13/724 від 06.02.2007 р. не виконав, але через канцелярію суду подав
клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва розгляд від 12.03.2007 року справи було відкладено на підставі статті 77
Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому
засіданні 28.03.2007 року заявив клопотання про застосування позовної давності,
обґрунтовуючи своє клопотання тим, що відповідно до статті 315 Господарського
кодексу України встановлений шестимісячний строк позовної давності для
пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів,
що випливають з перевезення.

У судовому засіданні 28.03.2007 р.,
відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України
судом оголошено перерву до 30.03.2007 р. о 10-00.

Представник позивача через
канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про поновлення
строку позовної давності у справі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 30.03.2007 року заявив клопотання про витребування додаткових доказів
від позивача.

Крім того, в судовому засіданні
30.03.2007 року представники сторін подали суду клопотання про продовження
строку вирішення спору по  справі №
13/724.

Ухвалою Господарського суду  міста Києва від 30.03.2007 року розгляд
справи було відкладено та продовжено строк вирішення спору.

В судовому засіданні 13.04.2007
року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить
суд стягнути з відповідача основний борг в розмірі 5850,00 грн. та 583,50 грн.
- пені.

Представник відповідача проти
позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем строку
позовної давності, а також зазначаючи, що позивачем не надані докази на
підтвердження обставин,  викладених в
позовній заяві.

Відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу України судом за згодою представників
сторін в судовому засіданні 13.04.2007 року було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані матеріали
справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2006 року між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор)
та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вічунай- Україна»(Замовник)
було укладено договір доручення про надання транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському
сполученні (Договір), відповідно до умов якого Експедитор надає послуги по
організації перевезення найманим вантажним транспортом, довіреною особою
власника якого він є.

Відповідно до умов замовленння
НОМЕР_2 від 16.01.2007 року, позивач у справі
-Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 повинен був на замовлення
відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-
Україна»здійснити перевезення вантажу за маршрутом Київ- Миколаїв - Херсон-
Феодосія-Сімферопіль-Євпаторія.

Позивач виконав свої зобов'язання
по даному замовленню в повному обсязі та здійснив перевезення вантажу позивача
автомобільним транспортом відповідача, що підтверджується товарно-транспортними
накладними НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8 від 16.01.2005
року.

Відповідно до умов замовленння
НОМЕР_9 від 16.01.2007 року, позивач у справі
-Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 повинен був на замовлення
відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Вічунай-
Україна»здійснити перевезення вантажу за маршрутом Київ - Харків -
Дніпропетровськ.

Відповідно до товарно-транспортних
накладних №НОМЕР_10, НОМЕР_11 вантаж був прийнятий представником позивача для
перевезення, але фактично було здійснено перевезення вантажу відповідача
автомобільним транспортом позивача лише до міста Харкова, крім того вантаж був
доставлений 24.01.2007 року, замість 18.01.2007 року. Відповідач відмовився від
підписання товарно-транспортної накладної, з підстав, що позивачем було
доставлено товар, який не відповідає якості. На підтвердження вищевикладеного
відповідач надає акт невідповідності якості від 24.01.2006 року, а також акт
консультації торгово-промислової палати міста Харкова НОМЕР_12 від 26.01.2006
року.

Відповідно до «Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом», які затверджені Наказом Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 року N 363 (Правила) товарно-транспортна
накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ,
що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної
роботи. Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного автомобіля (п. 11. 1 Правил).

Пунктами 4.4., 4.5 Договору сторони
погодили, що порядок оплати обумовлюється в разовій заявці, що направляється
Експедитору перед конкретним перевезенням, а термін оплати не може перевищувати
5 банківських днів з дня виставлення рахунку, акту виконаних робіт.

В замовленні НОМЕР_2 та НОМЕР_9
сторони встановили, що вартість перевезення становить 3600, 00 грн. та 2250, 00
грн. відповідно.

На виконання вимог Договору
відповідачу позивачем були надані рахунки-фактури НОМЕР_13 від 16.01.2006 року
та НОМЕР_14 від 17.01.2006 року, проте відповідач, в порушення вимог Договору,
грошові кошти в сумі 5850, 00 грн. позивачу не перерахував.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести
ті  обставини,  на
які  вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 909 Цивільного кодексу  України встановлено, що за договором
перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та
видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а
відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу
укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або
іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, істотною умовою
договору є умова про предмет, яким є послуги щодо доставки ввірених
перевізникові матеріальних цінностей (вантажу) до пункту призначення. До таких
послуг відносять не лише саме переміщення вантажу, а й інші дії, зокрема,
збереження, видача вантажу одержувачеві, завантаження та вивантаження тощо.

Відповідно до статті 47 Статуту
автомобільного транспорту Української РСР (далі - Статут) товарно-транспортні
накладні і акти заміру (зважування) є основними транспортними документами, які
визначають взаємовідносини між вантажовідправниками, вантажоодержувачами та
автотранспортними підприємствами і організаціями.

Товарно-транспортна накладна є
єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для
складського, оперативного та бухгалтерського обліку. Облік транспортної роботи
і розрахунки за перевезення провадяться виключно на підставі путьових листів та
прикладених до них товарно-транспортних накладних або актів заміру
(зважування).

Автотранспортне підприємство або
організація видає вантаж у пункті призначення вантажоодержувачу, вказаному в
товарно-транспортній накладній.

Одержання вантажу засвідчується
підписом і печаткою (штампом) вантажоодержувача в трьох примірниках
товарно-транспортної накладної, два з яких залишаються у шофера-експедитора, а
один вручається вантажоодержувачу. Вантажоодержувач може відмовитися від
прийняття вантажу лише в тому випадку, коли якість вантажу внаслідок псування
або пошкодження, за які автотранспортне підприємство або організація несе
відповідальність, змінилася настільки, що виключається можливість повного або
часткового використання його за прямим призначенням. Вантажоодержувач
зобов'язаний зробити запис у товарно-транспортній накладній про відмовлення
прийняти вантаж і завірити цей запис підписом та печаткою (штампом) ( стаття 72
Статут). Як вбачається з матеріалів справи, вантажоодержувач такий запис у
товарно-транспортній накладній не зробив, товар, який був доставлений  перевізником, реалізував за прямим
призначенням в повному обсязі, на підставі чого суд вважає, що позивач виконав
свої обов'язки щодо перевезення в повному обсязі.

Ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідач в судовому засіданні
заявив заяву про застосування позовної давності, посилаючись на частину 5
статті 315 Господарського кодексу України, відповідно до якої для пред'явлення
перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що
випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до пункту 5 статті 267
Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до суду з
клопотанням про поновлення строку позовної давності, посилаючись на те, що
позивач до суду за захистом свого порушеного права через сім місяців після
настання події, що є підставою для пред'явлення позову, крім того, позивач
посилається  на існуючі суперечності між
позовною давністю встановленою Господарським кодексом України та позовною
давністю Цивільного кодексу України.

Враховуючи пояснення, надані
позивачем та мотиви, які викладенні в клопотанні про поновлення строку позовної
давності, суд вважає за доцільне визнати причини пропущення позовної давності
поважними та поновити строк позовної давності
з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач вживав заходи досудового врегулювання спору, зокрема : 30.06.2006 року
позивач направив на адресу відповідача претензію, в якій просить відповідача
перерахувати на рахунок позивача оплату за надані послуги з перевезення
вантажу.

Відповідно до статті 166 Статуту
вантажовідправник або вантажоодержувач зобов'язаний розглянути претензію,
заявлену автотранспортним підприємством чи організацією, і повідомити заявника
про задоволення або відхилення її протягом 2 місяців. Проте, відповідач дану
претензію залишив без відповіді та належного реагування.

Крім того, відповідно до пункту
6  частини 2 статті 258 Цивільного
кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у
зв'язку з перевезенням вантажу, пошти.

До вимог, що випливають із договору
перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з
моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів)
(частина 3 статті 925 Цивільного кодексу України).

Отже, на сьогодні для спорів щодо
перевезення вантажів у законодавстві визначено два строки позовної давності -1
рік (Цивільний кодекс України), 6 місяців (Господарський кодекс України).

З огляду на вищевикладене, судом
визнаються причини пропущення позовної давності поважними та поновлюється строк
позовної давності.

Крім того, статтею 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись
згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного
виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Згідно частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.5 Договору у
випадку прострочення платежу відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідач припустився прострочення
платежу, тому на підставі вимог п. 6.5 договору позивач просить стягнути з відповідача  пеню в розмірі  583, 50 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає за доцільне стягнути з відповідача
пеню в розмірі  583,50 грн.,
відповідно до обґрунтованого розрахунку позивача.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 258, 267, 525, 526, 546, 549, 551, 925 Цивільного кодексу
України, ст. 315 Господарського кодексу України ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 -85
Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

В И Р І Ш И
В:

1. Позовні вимоги  Фізичної особи підприємця ОСОБА_1
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вічунай-Україна»(м. Київ, вул. Гарматна, 39 В, ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентиф. код НОМЕР_15) 5850 (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.
-основний борг, 583 (п'ятсот вісімдесят три) 50 коп. -пені, 102 (сто дві ) грн.
00 коп. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

4. Рішення вступає в законну силу
після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності
до ст. 84 ГПК України.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 11.05.2007 р.