ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 р.
№ 2/246-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого  судді
Кравчука Г.А.

суддів :
Мачульського Г.М.,
Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача
не з’явився

відповідача
Ковальової Н.С. дов. №3696 від 28.12.2005 р.
Черниша М.С. дов. №34 від 05.02.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю Колективної телефонної компанії "ВЕКО"

на постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 р.

у справі
№2/246-06 господарського суду Вінницької області

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Колективної телефонної компанії "ВЕКО"

до
Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Вінницької філії ВАТ "Укртелеком"

про
стягнення 101 370,50 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Колективна телефонна компанія "ВЕКО" (надалі ТОВ "ВЕКО") звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" (надалі ВАТ "Укртелеком") в особі Вінницької філії ВАТ "Укртелеком"   про стягнення 101 370,50 грн. збитків та моральної шкоди, заподіяних неправомірним відключенням позивача  як оператора від загальної  телефонної мережі ВАТ "Укртелеком"( іншого оператора).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 06.10.2006 року (суддя Мельник П.А.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 року (судді: Ляхевич А.А., Вечірко І.О., Зарудяна Л.О.), в позові відмовлено з огляду на відсутність порушень в діях відповідача та недоведеність факту понесення позивачем матеріальних збитків, що виключає можливість стягнення моральної шкоди та збитків.

Доповідач: Шаргало В.І.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, ТОВ "ВЕКО" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 640 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 61 Закону України "Про телекомунікації" та Правил взаємоз'єднання телекомунікаційних мереж загального користування, просить прийняті у справі судові рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників відповідача,  розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.09.2002 року між ВАТ "Укртелеком" та ТОВ "ВЕКО" (Оператор) укладений договір №28 про надання доступу мережі телефонного зв'язку оператора  до мережі електрозв'язку Вінницької дирекції ВАТ "Укртелеком" , предметом якого є надання Оператору доступу  в межах певної номерної ємності до мережі телефонного зв'язку Укртелекому з метою забезпечення якісного підключення абонентів оператора до місцевої телефонної мережі. При цьому зв'язок здійснювався на аналоговій основі.

У зв'язку необхідністю переключення  наявних  у Оператора аналогових комутаційних вузлів на цифрову АТС/ОПТС Укртелекому між сторонами 12.01.2005 року укладений договір №9-4  про взаємоз’єднання  телекомунікаційної мережі ТОВ "ВЕКО" та ВАТ "Укртелеком" у м. Вінниця.  При цьому,  починаючи з 17.01.2005 року, здійснення приєднання телефонної мережі Оператора з відповідним обладнанням до телефонної мережі загального користування Укртелекому на прохання ТОВ "ВЕКО" неодноразово відкладалося. Однак, листом від 15.03.06 №4-906 Вінницька філія ВАТ "Укртелеком" повідомила Оператора про встановлення остаточної дати здійснення взаємоз’єднання з переключенням на власну шлюзову АТС –14.04.2006 року та про припинення з 16.04.2006 року зв'язку через аналогові вузли Вінницької філії ВАТ "Укртелеком", що і було зроблено.

ТОВ "ВЕКО" звернулося до Національної комісії  з питань регулювання електрозв'язку України (надалі НКРЗ),  на підставі рішення якої взаємо’зєднання було тимчасово відновлено до  20.06.2006 року, про що сторони уклали додаткову угоду. Господарські суди також встановили, що з урахуванням вимог статті 604 Цивільного кодексу України з моменту укладення договору №9-4, договір №28 припинив свою дію (новація).

Зі змісту статей 58, 60 Закону України "Про телекомунікації" вбачається,  що взаємоз’єднання операторів телекомунікацій здійснюється за умови укладення відповідного договору, вимоги до змісту якого встановлюються НКРЗ.

Господарськими судами встановлено, що в даному випадку ліквідація взаємоз’єднання операторів відбулася відповідно з умовами п. п. 2.11 договору №9-4 від 12.01.2005 року та у терміни, що були встановлені за згодою сторін.

Нормами ст. 623 Цивільного кодексу України та ст.  224 Господарського кодексу України за порушення господарських договірних зобов'язань передбачена відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих таким порушенням. При цьому склад та розмір відшкодування збитків встановлені, зокрема, ст. 225  Господарського кодексу України з урахуванням правил ст. 623 Цивільного кодексу України.

За правилами ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини цієї особи.

Як вбачається з вищенаведеного, господарськими судами попередніх інстанцій не встановлено  в діях ВАТ "Укртелеком" складу правопорушення (протиправної поведінки особи, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини особи, що заподіяла шкоду), а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків та моральної шкоди.

В силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або  постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тому доводи касаційної скарги  про помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо припинення дії договору №28 від 02.09.2002 року після укладення договору №9-4 від 12.01.2005 року не можуть бути підставою для скасування судових рішень у справі. Крім того,  15.05.2006 р. у додатковій угоді №1 до договору №9-4 від 12.01.05 р. сторони, у тому числі і позивач, самі визначили (пункт 9.3), що "Договір №28 від 02.09.2002 втратив чинність в зв’язку з підписанням 12.01.2005 договору №9-4".

З   огляду на викладене  колегія   суддів   вважає, що під   час розгляду справи  господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а відтак, у касаційної інстанції відсутні підстави для скасування прийнятих у справі рішень.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Колективної телефонної компанії "ВЕКО" залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 13.02.2007р.у справі №2/246-06 залишити без зміни.

Головуючий  суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.