ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2007 р.
№ 13/75-ПН-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  –головуючого,

Є. Чернов
В. Цвігун

за участю представників:

- позивача
Вічна І.М. –(дор. № 63д від 20.11.2006)

- відповідача

розглянув касаційну скаргу

Виконавчого комітету Антонівської селищної ради

на рішення
господарського суду Херсонської області
від 30 березня 2006 року

у справі
№ 13/75-ПН-06 господарського суду Херсонської області

за позовом
Херсонської обласної водолазно-рятувальної служби

до
Морського регіонального рятувально-координаційного центру

про
визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського Херсонської області від 30.03.2006 (суддя М.Закурін) позовні вимоги задоволено –визнано право власності за позивачем на нерухоме майно.

Рішення суду мотивовано приписами ст. 392 ЦК України відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та тими обставинами, що виконкомом Херсонської обласної ради № 262-р від 28.12.1988 було зобов'язано управління житлово-комунального господарська облвиконкому передати, а облраді товариства рятування на воді прийняти на баланс до 29.12.1988 всі підрозділи центральної обласної водолазно-рятувальної служби станом на 01.08.1988; 22.02.1989 за результатами роботи обласних комісій складено акт приймання-передачі рятувальної служби за яким Міністерство житлово-комунального господарства УРСР передає організації рятувальної служби, а республіканське товариство рятування на водах приймає їх зі штатною чисельністю, фондами, зарплатою, будівлями і спорудами, майном та іншими матеріальними цінностями станом на 01.11.1988.  .

Виконком Антонівської селищної ради в касаційній скарзі просить рішення господарського суду у справі скасувати з підстав порушення норм процесуального права, зокрема, в тому, що прийняте рішення стосується прав та обов'язків скаржника, якого не було залучено до участі у справі.

Скаржник посилається також на те, що спір щодо зазначеного у позові майна вирішено ще рішенням господарського суду від 26.04.2005 у справі       № 13/137-ПН-05, яким позивачу було відмовлено у визнанні за ним права власності.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вважає претензії позивача безпідставні, оскільки він не оспорює права власності на спірне майно. Крім того просить розглядати справу без його участі.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, відзиву та вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами звернення позивача з відповідним позовом є втрата правовстановлюючих документів, а також дії відповідача щодо спроби оформлення права власності на спірне майно, що свідчить про невизнання останнім прав позивача.

Касаційна інстанція дійшла висновку, що з'ясування обставин правомірності володіння позивачем спірним майном зроблено судом за всебічного та повного дослідження всіх обставин, відповідно до приписів ст. 43 ГПК України.

Частиною 1 ст. 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з частиною 1 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 107 ГПК України касаційну скаргу мають право подати особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Рішення, оскаржуване такою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов’язків цієї особи, тобто в рішенні суду безпосередньо розглядається й вирішується спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов’язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судом здійснено захист права власності позивача, при цьому скаржником не наведено обставин, які б свідчили про його претензії щодо спірного майна, висновки чи посилання суду не стосуються якихось прав та обов'язків скаржника.

Посилання Антонівської селищної ради на те, що судами безпідставно не залучено її до участі в справі з урахуванням того, що прийняті рішення і постанова стосуються її прав і обов’язків, оскільки на неї покладено обовязок щодо реєстрації права вланості не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не мають значення для предмету доказування даного спору і на правильність висновків суду не впливають.

За вказаних обставин юридична оцінка щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог зроблена судом за всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору і підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111  ГПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського Херсонської області від 30.03.2006 у справі      № 13/75-ПН-06 господарського суду Херсонської області залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення..

Головуючий                                                                                             В. Овечкін

судді                                                                                                         Є. Чернов

В. Цвігун