ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2007
Справа № А37/379

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Стрелець Т.Г..(доповідач)

суддів: Головка В.Г.,
Чохи Л.В.

при
секретарі судового засідання Ревкової Г. О.

за
участю представників сторін:

від
позивача: Кривоніс
Н.О., довіреність № 160/07  від 09.01.07,
юрисконсульт;

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт ІНФОРМАЦІЯ_1 від
03.03.00, фізична особа;

розглянувши
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Синельниківському
районі Дніпропетровської області на постанову господарського суду Дніпропетровської
області від  01.02.07р. у
справі № А37/379

за
позовом Управління
Пенсійного фонду України в Синельниківському районі Дніпропетровської області,
м. Синельникове Дніпропетровської області (52500, Дніпропетровська область, м.
Синельникове, вул. Енгельса, 3а)

до
Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с. Зайцеве Синельниківського району Дніпропетровської області
(АДРЕСА_1)

про
стягнення 811 грн.
04 коп.

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2006 року Управління Пенсійного фонду в Синельниківському районі
Дніпропетровської області  звернулося до
господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного
підприємства ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті страхових внесків
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 811,04 грн.

Постановою
господарського суду Дніпропетровської області (суддя Кеся Н.Б.) від
01.02.2007р. (у подальшому -постанова) у задоволенні позову було відмовлено у
повному обсязі.

Постанова
обґрунтована тим, що з аналізу норм, встановлених розділом 4 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992р. № 13-92 (у подальшому - Декрет
№ 13-92), не вбачається припис щодо обрахування оподатковуваного доходу в
залежності від мінімальної заробітної плати. З наведеного суд першої інстанції
прийшов до висновку, що чинне законодавство не передбачає обчислення спірних
внесків відповідача в залежності від мінімальної заробітної плати.

Не
погодившись з постановою, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати
постанову повністю.

При
цьому скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що при винесенні рішення суд першої
інстанції дійшов до висновків, що не відповідають чинному законодавству. З
посиланням на положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»від 09.07.2003р. № 1058-ІV (у подальшому -Закон «Про
пенсійне страхування»), Закону України «Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування»№ 400/97-ВР від 26.06.1997р. (у подальшому -Закон «Про
збір на пенсійне страхування»), Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України на 2005 рік»№ 2505 від 25.03.2005р.,
скаржник зазначає, що страховий внесок, що сплачується фізичними
особами-суб'єктами підприємницької діяльності повинен бути не менше
мінімального страхового внеску, який, в свою чергу, обчислюється виходячи з
мінімального розміру заробітної плати.

Відповідач
проти апеляційної скарги заперечує, мотивуючи свою позицію тим, що порядок
нарахування і сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
регулюється Законом «Про збір на пенсійне страхування», який передбачає, що
об'єктом оподаткування для фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності є
сума оподатковуваного доходу, обчислена у порядку, встановленому Декретом №
13-92. При цьому, як зазначає відповідач, Декрет № 13-92 не передбачає
необхідності обчислення суми страхових внесків, виходячи з мінімальної
заробітної плати.

В
судовому засіданні 11.04.2007р. за згодою представників сторін оголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність
юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування
господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
при прийнятті ними рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, а постанова має бути
скасована, виходячи з наступного.

Матеріалами
справи підтверджено, що відповідач подав скаржникові розрахунок суми страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на 2005р., яким
визначив суму чистого доходу, заявлену у податковій декларації, у розмірі
407,00 грн. і у якому вказав на нарахування внесків на загальну суму 128,64
грн. та сплату авансових платежів на суму 150,00 грн. (а. с. 10-12).

За
розрахунком суми позову, наданого скаржником, відповідач занизив розмір
оподатковуваного доходу, який, на думку скаржника, становить 1153,28 грн., у
зв'язку з чим відповідачу слід доплатити страхові внески у сумі 1024,64 грн.
(а.с. 8).

Судова
колегія вважає, що при винесенні постанови судом першої інстанції були
неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до винесення
незаконного і необґрунтованого судового рішення.

Так,
у відповідності з ч. 1 ст. 15 Закону «Про пенсійне страхування»платниками
страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14
цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього
Закону.

Пунктом
5 статті 14 вказаного Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до
цього Закону є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та
частині першій статті 12 цього Закону.

Пунктом
3 статті 11 Закону «Про пенсійне страхування»передбачено, що
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема,
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які
обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий
патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно
з п. 2 ч. 8 Прикінцевих положень Закону «Про пенсійне страхування»особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11, у статті 12 цього Закону, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України за осіб, зазначених у пункті 11 статті 11 цього Закону, сплачують
страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в
порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників
збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", але не менше мінімального страхового
внеску.

Водночас,
ст. 1 Закону «Про пенсійне страхування»надано визначення мінімального
страхового внеску, а саме це сума коштів, що визначається розрахунково як
добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску,
встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Відповідно
до ч. 2 ст. 4 «Про збір на пенсійне страхування»для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлюються
ставки збору у розмірі 32 відсотки від об'єкта оподаткування, визначеного
пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Пунктом
2 статті 2 вказаного Закону передбачено, що для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності об'єктом оподаткування є сума оподатковуваного
доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів
України відповідно до законодавства України.

З
наведеного вбачається, що відповідач мав розраховувати суму страхових внесків
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, виходячи з розміру
оподатковуваного доходу, обчисленого в порядку, встановленому Декретом №13-92,
але не менше мінімального страхового внеску.

У
відповідності зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або
ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

З
огляду на викладене, постанова господарського суду першої інстанції не
відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, тому має
бути скасована у повному обсязі.

З
аналізу наведених норм судова колегія приходить до висновку про необхідність
задоволення апеляційної скарги у повному обсязі і винесення постанови про
задоволення адміністративного позову про стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків у сумі 811,04 грн.

Керуючись
ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду України в Синельниківському районі
Дніпропетровської області на постанову господарського суду Дніпропетровської
області від  01.02.07р. у
справі № А37/379 задовольнити.

Постанову
господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2007р. у справі
№ А37/379 скасувати.

Адміністративний
позов задовольнити.

Стягнути
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь Управління Пенсійного
фонду України в Синельниківському районі Дніпропетровської області (52500,
Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Енгельса, 3а, р/рахунок
3191 в Дніпропетровському облуправлінні ВАТ “Ощадбанк України”, МФО
305482, код 24245611) заборгованість в сумі 811 грн. 04 коп.

Доручити
Господарському суду Дніпропетровської області, на виконання постанови
Дніпропетровського апеляційного господарського суду -  видати відповідний виконавчий лист.

Постанова
апеляційної інстанції за наслідками перегляду, набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця
безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
суддя

Т. Г.
Стрелець

Суддя

В. Г.
Головко

Суддя

Л. В.
Чоха