ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007 року                                                                                   Справа № 22/136-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                    Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів:             Джихур О.В., Лисенко О.М.

при секретарі: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

позивача –Торхов Д.О., юрисконсульт юридичного відділу, дов. № 144-4016 від 27.12.2006р.;

відповідача (1) –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.49);

відповідача (2) –Маєвська В.М., юрисконсульт юридичного відділу, дов. № 09-18/1160 від 29.12.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007 року

у справі №  22/136-07

за позовом   відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь

до  В/1 –державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ

В/2 –відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, Донецька область, м.Маріуполь

про  стягнення 1 127 грн. 28 коп.

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007р. (суддя Пуп по Л.Д.) по справі № 22/136-07 за позовом відкритого акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, м.Нікополь (далі –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”) до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м.Дніпропетровськ (далі –ДП “Придніпровська залізниця” (перший відповідач)) та відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, Донецька область, м.Маріуполь (далі –ВАТ “МК “Азовсталь” (другий відповідач)) про стягнення 1 127 грн. 28 коп. позов було задоволено та з відповідача-2 на користь позивача було стягнено 1 127 грн. 28 коп. вартості недостачі, 102 грн. витрат по держмиту, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в позові до відповідача-1 –відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано фактом неналежного виконання відповідачем-2  договірних зобов’язань по повній та своєчасній поставці продукції, в частині відмови в позові до відповідача-1 –відсутністю вини ДП “Придніпровська залізниця” в зв’язку зі справним перевезенням вантажу.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся відповідач-2 –ВАТ “МК “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області, оскаржує рішення господарського суду на предмет його невідповідності нормам матеріального та процесуального права, посилається на невідповідність висновків, викладених в рішенні, фактичним обставинам та матеріалам справи, на неналежну правову оцінку господарським судом доводам другого відповідача, зокрема:

- господарським судом не прийнято до уваги, що в комерційному акті всупереч вимог п.9 Правил складення актів не зазначений стан захисного маркування вантажу;

- також господарським судом не взятий до уваги договір № 012/06-03/3550 від 03.11.2005р., відповідно до п.п.6.1, 6.3 якого. приймання продукції здійснюється згідно Інструкції № П-6 з викликом представника “Продавця”, що зроблено не було;

- позивачем не надано доказів того, що перевірку було зроблено за його заявкою, а також того, що було перевірено інший вагон, котрий прибув разом зі спірним, що є порушенням ч.4 п.12 Правил видачі вантажу.

Відповідач-1 –ДП “Придніпровська залізниця” –відзив на апеляційну скаргу не надало, правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористалось, як не скористалось правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст..22 ГПК України, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.49).

Позивач –ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” –відзив на апеляційну скаргу не надав, але представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників позивача, другого відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до договору № 012/06-03/3550 від 01.12.2005р., укладеного між ВАТ “Нікопольський завод феросплавів” та ВАТ “МК “Азовтсаль”, на адресу позивача від відповідача-2   19.02.2006 р. у вагоні № 67197012   надійшов коксовий горішок (ксерокопію договору залучено до матеріалів справи).

Видача вантажу здійснювалась залізницею відповідно до статті 52 Статуту залізниць України з перевіркою маси вантажу за заявкою вантажоодержувача. При цьому виявлена недостача, що підтверджено комерційним актом від 19.02.06р.  БН № 743605/21 (а.с.6).

Продукція оплачена позивачем відповідачу платіжним дорученням від 16.03.06 № 66425, що не заперечується відповідачем-2, підтверджується матеріалами справи (а.с.9-10), не спростовано відповідачем жодним доказом відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними  кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується    доставити    довірений    їй другою   стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його  особі, яка  має  право на одержання вантажу (одержувачеві),  а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення  договору  перевезення  вантажу  підтверджується складанням   транспортної   накладної   (коносамента)   або  іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у  разі  порушення зобов'язань,  що випливають із договору перевезення,  сторони  несуть  відповідальність,  встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457, Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права  і   відповідальність   залізниць,   а   також підприємств,  організацій,  установ  і громадян,  які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок  укладання   договорів, організація та  основні  умови  перевезення  вантажів,  пасажирів, багажу,  вантажобагажу  і  пошти,  основні  положення експлуатації залізничних під'їзних колій,  а також взаємовідносини залізниць  з іншими  видами транспорту.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ  встановленої  форми, оформлений  відповідно  до  цього  Статуту  та  Правил  і  наданий залізниці відправником разом з вантажем.  Накладна є  обов'язковою двосторонньою  письмовою формою угоди на перевезення вантажу,  яка укладається між відправником  та  залізницею  на  користь  третьої сторони  -  одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчується комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Згідно зі  статтею 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантажений засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до п.5 Інструкції  “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання, затверджену Держарбітражем СРСР № П-6 у всіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження чи псування вантажу, невідповідність найменування і ваги вантажу чи кількості даним, вказаним у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, одержувач повинен витребувати від органу транспорту складання комерційного акту.

Вантажоодержувач витребував від залізниці складання комерційного акту, який відповідає Правилам складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України 28.05.02 №334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 № 567/6855, і обґрунтовано прийнятий судом першої інстанції як належний доказ недостачі відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Як вбачається з комерційного акту від 19.02.06 БН № 743605/21, вантаж прибув з масою меншою, ніж зазначено у накладній, на 2000 кг. Навантаження правильне, рівномірне, з шапкою вище бортів на 20 см,  вантаж маркований вапном. Вантаж прибув у вагоні із щільно зачиненими нижніми люками та торцевими дверима, витікання вантажу не виявлено.

Оскільки з комерційного акту , який приймається судом, як належний доказ недостачі, не вбачається ознак втрати вантажу при перевезенні,  відповідальність за недостачу повинна бути покладена на вантажовідправника.

Посилання відповідача-2 на недодержання вимог п.п.6.1, 6.3 договору № 012/06-03/3550 не приймаються, оскільки при укладенні зазначеного договору скаржником були визнані та погоджені обмеження та особливості, встановлені Статутом залізниць України щодо меж відповідальності перевізника та вантажовідправника.

Доводи скаржника щодо неприпустимості зазначення в комерційному акті висновків щодо неможливості розміщення в вагоні вагової нестачі також не приймаються, оскільки акт складений у відповідності до Правил складення актів, основним критерієм покладення відповідальності за нестачу на відправника були дані акту щодо справності перевезення, відсутності слідів втрати вантажу, наявності маркування вантажу, різниці між масою, вказаною в накладній та масою, виявленою на станції призначення. Відповідно до частини 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Отже за всі відомості (вага, вологість, рівень навантаження) зазначені в накладній, несе відповідальність вантажовідправник.

Враховуючи викладене, доводи скаржника не можуть бути прийняті, а колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений правильний висновок щодо покладання відповідальності за недостачу за угодою про перевезення на вантажовідправника,  правові підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області, передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103- 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2007р. по справі № 22/136-07 –залишити без змін; а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” м.Маріуполь Донецької області –залишити без задоволення.

Головуючий                                                                                                    О.М. Виноградник

Судді                                                                                                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко