ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
17.05.07                                                                                           Справа  № 5/3426-28/404А
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства „Елтран”, м.Львів

на постанову Господарського суду Львівської області від 07.02.2007р.

у справі № 5/3426-28/404А

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства „Елтран”, м.Львів

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.05.2005р. № /0/12333 та зобов”язання відповідача скасувати податкову заставу від 13.12.2004р. на підставі рішення ДПА у Львівській області від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005

За участю представників сторін:

від позивача: Микласевич О.М. –представник.

від відповідача: Мельничук В.А. - головний державний податковий інспектор.

Особам, які беруть участь у справі, права та обов’язки, передбачені ст.ст. 49,51 Кодексу адміністративного судочинства, роз’яснено. Заява про відвід суддів не поступало.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Львівської області від 07.02.2007р. у справі № 5/3426-28/404А частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства „Елтран”, м.Львів та визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова, м.Львів від 16.05.2005р. № /0/12333 в частині визначення штрафних (фінансових) санкцій як податкового зобов”язання, в решті позову –відмовлено.

При прийнятті постанови місцевий господарський суд виходив з того, що позивач в 2002р. та 2004р. імпортував в Україну з Польщі прилади, з оформленням імпортних операцій вантажними митними деклараціями, і розрахунки з постачальниками-контрагентами (нерезидентами) здійснював без участі уповноваженого банку, що є порушенням ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” та тягне за собою застосування штрафу відповідно до пункту 2 ст.16 Декрету; але при цьому, при визначенні штрафу податковий орган неправомірно застосував процедуру, встановлену Законом України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, і безпідставно визначив дану суму штрафу як податкове зобов’язання; щодо вимоги позивача зобов”язати відповідача скасувати податкову заставу, то чинним законодавством серед повноважень податкового органу не передбачено можливості вчинення такої дії як скасування податковим органом податкової застави.

Скаржник, позивач у справі, з постановою місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить постанову суду скасувати, позов задоволити повністю, з підстав, наведених в апеляційній скарзі. Зокрема позивач стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення допущено порушення норм матеріального права, неповно з”ясовано обставини справи.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу те представники відповідача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечили, просили постанову місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв”язку з неможливістю явки в судове засідання керівника підприємства.

Апеляційний господарський суд не вбачає за доцільне задоволити таке клопотання, оскільки відповідач забезпечив участь в судовому засіданні уповноваженого представника.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова проведено планову документальну перевірку  дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ НВП „Елтран” за період з 01.01.2002р. по 31.12.2004р., за результатами якої було складено Акт перевірки від 12.05.2005р. № 225/23-2/30582705.

В Акті перевірки, зокрема, зазначено, що перевіркою дотримання ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” щодо порядку організації розрахунків в іноземній валюті встановлено, що по контракту № 104/2002-804.30582705.001 від 15.04.2002р. з фірмою „Kujawska Fabrika Manometrow KFT” (Польща), ТзОВ НВП „Елтран” згідно з ВМД № 204526 від 07.05.2002р. отримало тахометри на суму 1305,00 дол. США. Оплату за отриманий товар ТзОВ НВП „Елтран” проведено готівкою 06.05.2002р. в сумі 1305,00 дол. США (авансовий звіт № 13 від 07.05.2002р.). Перевіркою також встановлено, що по контракту № 804.7 від 16.02.2004р., з фірмою „DRABPOL” (Польща) ТзОВ НВП „Елтран” здійснює оплату за отриманий товар готівкою у валюті згідно з ВМД (авансові звіти № 61 від 16.02.2004р., № 68 від 20.03.2004р., № 71 від 26.03.2004р., № 76 від 21.04.2004р.). Таким чином, ТзОВ НВП „Елтран” порушено вимоги ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” (із змінами та доповненнями), оскільки розрахунки між резидентом і нерезидентом в межах торгівельного обороту повинні здійснюватись лише через уповноважені банки. Згідно з ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93, за порушення резидентом порядку розрахунків, встановленого ст.7 Декрету, застосовується штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюті України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків. Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, наведеного в акті перевірки, ТзОВ НВП „Елтран” нараховано штрафну санкцію в сумі 153084,21 грн. за порушення порядку розрахунків між резидентом і нерезидентом.

На підставі Акту перевірки від 12.05.2005р. № 225/23-2/30582705 ДПІ у Шевченківському районі м.Львова було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2005р. № /0/12333, яким згідно з пп „б” пп 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст.ст.7,16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” ТзОВ НВП „Елтран” визначено суму податкового зобов’язання за платежем: штрафна санкція за порушення порядку розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 0 грн. основного платежу та 153084,21 грн. штрафних санкцій, усього на суму 153084,21 грн.

Відповідно до ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” (із змінами і доповненнями) - далі по тексту Декрет), у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки. Здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України допускається за умови одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Також, відповідно до пункту 2 ст.16 Декрету, до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого статтею 7 цього Декрету, - штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.

Згідно з пунктом 3 ст.13 Декрету, державна податкова інспекція України здійснює фінансовий контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами на території України.

Згідно з пунктом 1 ст.11 Декрету, Національний банк України у сфері валютного регулювання видає у межах, передбачених цим Декретом, обов'язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України.

Відповідно до пункту 14 ст.7 Закону України “Про національний банк України” Національний банк України як одну із своїх функцій здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті. Згідно з пунктом 1 частини 2 ст.44 зазначеного Закону, до компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Відповідно до п.2.6 розділу 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 49 від 08.02.2000р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2000р. за № 209/4430 (із змінами і доповненнями), здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту без участі уповноваженого банку або здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України без одержання індивідуальної ліцензії НБУ тягне за собою накладення штрафу на резидента в розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом НБУ на день здійснення таких операцій (при розрахунках у валюті України - на суму таких розрахунків).

Відповідно до п.3.1 розділу 3 Положення про валютний контроль, санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються НБУ до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач в 2002р. та 2004р. імпортував в Україну з Польщі прилади, з оформленням імпортних операцій вантажними митними деклараціями. Судом встановлено, що розрахунки з постачальниками-контрагентами (нерезидентами) позивач здійснював без участі уповноваженого банку. Докази перерахування коштів позивачем нерезиденту через уповноважений банк шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного валютного рахунку позивача на рахунок постачальника (нерезидента) в матеріалах справи відсутні, факт відсутності такого перерахування не заперечується і самим позивачем.

Помилковим є твердження позивача про те, що отримання ним від нерезидента комплектуючих для виробництва відбувалося не в межах торговельного обороту, оскільки імпортна операція по ввезенню в Україну з-за кордону комплектуючих відноситься до торговельних операцій. Відповідно до п.2.2.3 Статуту ТзОВ НВП „Елтран”, зареєстрованого 17.09.1999р., одним із предметів діяльності товариства є експортно-імпортні операції.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується та вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф згідно з пунктом 2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” у розмірі 153084,21 грн., що еквівалентний сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюті України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків, за порушення резидентом порядку розрахунків, встановленого ст.7 Декрету.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем окремих норм чинного законодавства, що регулюють порядок проведення перевірки, то таке не заслуговує на увагу, оскільки не спростовує правильності висновків перевірки про застосування штрафу у розмірі 153084,21 грн. і саме по собі не може розглядатися в якості підстави для визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

Водночас суд першої інстанції обґрунтовано відзначив, що при визначенні штрафу у розмірі 153084,21 грн. податковий орган неправомірно застосував процедуру, встановлену Законом України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, і безпідставно визначив дану суму штрафу як податкове зобов’язання. Штраф, що передбачений у пункті 2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” не включений до переліку податків і зборів (обов’язкових платежів), встановлених Законом України „Про систему оподаткування”. Закон України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не може розширювати перелік податків і зборів(обов’язкових платежів) або поширювати порядок погашення зобов’язань платників податків на платежі, які не включені у систему оподаткування. Тому сума штрафу 153084,21 грн. в спірному податковому повідомленні-рішенні неправомірно визначена як податкове зобов’язання.

З огляду на викладене в сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 16.05.2005р. № /0/12333 підлягає задоволенню лише в частині визначення штрафних санкцій як податкового зобов’язання, в іншій частині, а саме в частині застосування штрафу в сумі 153084,21 грн. - у задоволенні позову слід відмовити в силу відповідності спірного податкового повідомлення-рішення вимогам законодавства.

Щодо позовної вимоги про зобов’язання відповідача скасувати податкову заставу від 13.12.2004р. на підставі рішення ДПА у Львівській області від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005, то суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги в цій частині, виходячи із наступного.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 9947801 від 10.11.2006р., в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна знайдено запис 1 про податкову заставу активів ТзОВ НВП „Елтран”, зареєстровану 13.12.2004р.

Із рішення ДПА у Львівській області від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005 про результати розгляду скарги (на яке покликається позивач, як на підставу скасування податкової застави) випливає, що воно прийнято за результатом розгляду скарги директора ТзОВ НВП „Елтран” В.Федорова від 15.11.2004р. № 99 на податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 29.07.2004р. № /0/19027, яким визначено податкове зобов’язання - штраф у сумі 39000 грн. за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі без отримання попередньої згоди податкового органу на таке відчуження. Цим рішенням ДПА у Львівській області податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 29.07.2004р. № /0/19027 було скасоване, а скаргу ТзОВ НВП „Елтран” –задоволено.

Однак, вказане рішення ДПА у Львівській області від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005 не містить жодного висновку про неправомірність реєстрації щодо позивача податкової застави 13.12.2004р. Рішення від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005 приймалося за результатами розгляду скарги директора ТзОВ НВП „Елтран” В.Федорова, датованої 15.11.2004р., а податкова застава була зареєстрована 13.12.2004р., тобто після подання скарги.

Таким чином, посилання позивача на рішення ДПА у Львівській області від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005 як на підставу позовної вимоги зобов’язати відповідача скасувати податкову заставу від 13.12.2004р., є необґрунтованим.

Окрім цього, чинним законодавством серед повноважень податкового органу не передбачено можливості вчинення такої дії як скасування податковим органом податкової застави.

Як вбачається з Довідки ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 25.01.2007р. № 1685/19-020 про суму податкового боргу ТзОВ НВП „Елтран”, в період з 13.12.2004р. по даний час у позивача періодично виникав податковий борг. Станом на даний час у позивача числиться податковий борг по ПДВ в сумі 21,05 грн. по декларації № 29477. Докази погашення даного боргу станом на дату прийняття постанови в матеріалах справи відсутні. Відповідно до пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” активи платника податків звільняються з податкової застави, зокрема, з дня отримання податковим органом копії платіжного документа, завіреного обслуговуючим банком, що засвідчує факт перерахування до бюджету повної суми податкового зобов’язання. Вказаним пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону передбачено і ряд інших підстав для звільнення активів платника з податкової застави. Згідно з ч.2 п.п.8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону, підставою для звільнення активів підприємства з-під податкової застави та її виключення з державних реєстрів застав рухомого або нерухомого майна є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами “а”“ж” підпункту 8.7.1 цього пункту. Перелік відповідних документів визначається за правилами, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Докази наявності документу, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами “а”“ж” пп.8.7.1 п.8.7 ст.8 вищевказаного Закону стосовно податкового боргу по ПДВ в сумі 21,05 грн. в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов’язання відповідача скасувати податкову заставу від 13.12.2004р. на підставі рішення ДПА у Львівській області від 14.01.2005р. № 584/10/7/25-005.

Виходячи з наведеного в сукупності та в силу того, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови місцевого господарського суду –відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський суд УХВАЛИВ:

Постанову Господарського суду Львівської області від 07.02.2007р. у справі № 5/3426-28/404А залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Ухвала апеляційного господарського суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.212 КАС України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Галушко Н.А.