ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.07 р.                                                                                                    Справа № 31/95а

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Ємельянова А.С.,  суддів Кододової О.В. та Гончарова С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Марвей",

, м.Маріуполь

до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя,

, м.Маріуполь

про визнання неправомірним податкового повідомлення-рішення від 01.03.2007р. №/0 в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ у розмірі 593431,50 грн.

Представники:

від позивача: Тупікін С.М.-дир., Бібердієв С.Ф.-дов.№94 від 26.03.2007р.,

Каряга С.М.-дов.№95 від 26.03.2007р.

від відповідача: Астахова Н.В.-дов.№65 від 23.03.2007р.,

Мозгова Н.А.-дов.№1 від 09.01.2007р.

Суд перебував у нарадчій кімнаті з 11 год. 20  хвил.

до 11 год. 30 хвил.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Марвей", м.Маріуполь звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь про визнання неправомірним податкового повідомлення-рішення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь від 01.03.2007р. №/0 в частині визначення суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 593431,50 грн.

У відповідності із ст.ст.51, 59, 137 Кодексу адміністративного судочинства України позивач заявою №106 від 29.03.2007р., від 21.05.2007р. змінив позов, заявивши вимоги про визнання податкового повідомлення-рішення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь від 01.03.2007р. №/0 нечинним в частині донарахування суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 588352,50 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на невідповідність дій відповідача чинному законодавству України.

Відповідач надав заперечення на позовну заяву №10918/10/10-4 від 26.03.2007р. та доповнення до них №17912/10/10-4 від 18.04.2007р., згідно з якими позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність у позивача права на включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених нерезидентом через посередника.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін господарським судом встановлено наступне:

Згідно з актом №297/23-3/25604035 від 21.02.2007р. відповідачем було проведено планову документальну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005р. по 30.09.2006р.

За результатами вказаної перевірки 01.03.2007р. відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, згідно з яким визначена сума податкового зобов'язання позивача (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з ПДВ в розмірі 593431,50 грн.

Підставою для винесення повідомлення-рішення відповідачем вказано неправомірне внесення позивачем сплаченого ПДВ у розмірі 392235,00 грн. за вантажною митною декларацією №70304006/6/002782 від 22.09.2006р. до складу податкового кредиту у вересні 2006р., що протирічить вимогам підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3 пункту 7.4, підпункту 7.5.2 пункту 7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", пункту 1.2 ст.1, підпункту 7.1.1 пункту 7.1 ст.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

За твердженням позивача, податкове повідомлення-рішення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь від 01.03.2007р. №/0 в частині донарахування суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 588352,50 грн. є безпідставним, таким, що протирічить діючому законодавству України.

Зокрема, виходячи зі змісту позовної заяви, податкові зобов'язання при ввезенні товару у митному режимі імпорту виникають у особи, яка імпортує товари на митну територію України, тобто, у позивача, проте, не у особи – нерезидента. Одночасно, як вказує позивач, законодавством України не встановлено особу, яка має сплачувати податок на додану вартість за податковими зобов'язаннями, а лише передбачено обов'язок сплати ПДВ.

Таким чином, за твердженням позивача, сплата ПДВ неплатником податку (нерезидентом) при поставці товару на умовах DDP не є порушенням Закону України "Про податок на додану вартість".

За таких обставин, позивачем заявлені вимоги про визнання податкового повідомлення-рішення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь від 01.03.2007р. №/0 нечинним в частині донарахування суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 588352,50 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених в заявах №10918/10/10-4 від 26.03.2007р. та №17912/10/10-4 від 18.04.2007р.

Як вказує відповідач, в зв'язку зі сплатою податкових зобов'язвань з ПДВ під час розмитнення імпортованого товару не платником податку – імпортером, а іншою особою, платник податку не набуває права на включення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених іншою особою.

Крім цього, обгрунтовуючи відсутність у позивача права на отримання податкового кредиту відповідач посилається на відсутність у позивача відповідного податкового зобов'язання, враховуюи, що з умовами поставки DDP всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до місця, включаюючи будь-які мита, покладено на продавця.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгялду всіх обставин справи, суд заперечення відповідача до уваги не приймає та вважає вимоги позивача такими, що підлягають задовленню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання, виникають, зокрема, з договору.

Як встановлено судом, 02.03.2006р. між позивачем та Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) був укладений договір купівлі-продажу №2006-012.

За умовами вказаного договору, Фірма "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) прийняла на себе зобов'язання поставити позивачу екструзійне обладнання та екструзійні інструменти, а позивач зобов'язався прийняти вказане обладнання, інструменти, сировину та сплатити їх вартість.

Відповідно до параграфу 3 договору №2006-012 від 02.03.2006р. ціна предмету даного договору складає 5281044 євро. При цьому, ціни на обладнання (4181044 євро) згідно додатку №1 до договору розуміються DDP Маріуполь та містять у собі упаковку, завантаження до вантажного автомобільного транспорту, митне оформлення в Австрії: митні процедури, податки та інші збори в Австрії, митне очищення та ПДВ на території України.

Згідно з графою 11 додатку №1 до договору №2006-012 від 02.03.2006р. сторонами було передбачено додаткові витрати у розмірі 1078587 євро на транспортування, митні платежі, ПДВ,

За змістом Міжнародних правил інтерпритації комерційних термінів "INCOTERMS 2000" комерційні умови поставки DDP означають поставку з уплатою мита. Зокрема, при поставці товарів на умовах DDP зобов'язання продавця з поставки вважаються виконаними після того, як він надав товар у погодженому місці країни імпорту. Саме продавець зобов'язаний нести ризики і витрати, включаючи мито, податки та інші збори, по поставці в це місце товару, очищеного від мита на імпорт. Продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з митними формальностями, а також усі мита, податки та інші офіційні збори, які сплачуюються при ввезенні та вивезенні товару, якщо не застережене інше.

Як встановлено судом, сторонами в пункті 12.1 договору №2006-012 від 02.03.2006р. передбачене застереження, згідно з яким ризики, небезпека або випадковість переходить від Фірми "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) до позивача після поставки обладнання в м.Маріуполь (прибуття до митного пункту м.Маріуполя).

Будь-яких інших застережень, зокрема, стосовно сплати продавцем витрат, пов'язаних з митними формальностями, в договорі купівлі-продажу №2006-012 від 02.03.2006р. не міститься.

Таким чином, з урахуванням норм ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України саме у Фірми "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) виникли зобов'язання сплатити вартість митного оформлення в Австрії: митні процедури, податки та інші збори в Австрії, здійснити митне очищення та сплатити ПДВ на території України.

12.09.2006р. між Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) та ТОВ "Марвей Марін Сервіс" була підписана угода, за умовами якої останнє прийняло на себе зобов'язання виконати замовлення Фірми "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) зі здійснення митного очищення, у тому числі сплати податків та мит, визначеного у додатку №1 до договору купівлі-продажу №2006-012 від 02.03.2006р.

За змістом пункту 1 параграфу 1 угоди від 12.09.2006р. отримане ТОВ "Марвей Марін Сервіс" від Фірми "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) замовлення обмежується митним оформленням, у тому числі сплатою всіх передбачених податків та мита, визначених у договорі купівлі-продажу №2006-012 від 02.03.2006р. машин, інструментів та матеріалів.

22.09.2006р. ТОВ "Марвей Марін Сервіс" при митному оформленні, поставленого Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) вантажу "Калібровочний стіл Profitec КТ11000-1", було подано Маріупольській митниці вантажну митну декларацію №703040406/6/002782 від 22.09.2006р.

Згідно з графою 47 вказаної вантажної митної декларації при ввезенні на митну територію України вантажу "Калібровочний стіл Profitec КТ11000-1" за договором купівлі-продажу №2006-012 від 02.03.2006р. на умовах DDP, податок на додану вартість був сплачений Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) через ТОВ "Марвей Марин Сервіс". Вказана сума ПДВ  була сплачена ТОВ "Марвей Марін Сервіс" авансовим платежем на підставі платіжного доручення №145 від 15.09.2006р.

Факт сплати ПДВ Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) підтверджується штампом Маірупольської митниці на вказаній вище декларації з позначкою "сплачено".

За приписом пункту 14 параграфу 1 угоди від 12.09.2006р. ТОВ "Марвей Марін Сервіс" за кожним актом здійснення митного очищення партії обладнання, отриманих згідно з додатком №1 до договору купівлі-продажу №2006-012 від 02.03.2006р., повинна надавати Фірмі "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) імпортну митну декларацію та рахунок за митне очищення вантажу, який включає мито, ПДВ, митні платежі та сбори, вартість послуг, інші витрати, пов'язані з митним очищенням. Фірма "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія), в свою чергу, зобов'язана здійснюювати оплати за виставленими рахунками.

При цьому, з урахуванням пункту 12 параграфу 1 угоди від 12.09.2006р. ТОВ "Марвей Марін сервіс" не набуває жодних прав на визначене у додатку №1 до договору №2006-012 від 02.03.2006р. обладнання та матеріали.

22.09.2006р. ТОВ "Марвей Марін Сервіс" на адресу Фірми "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) було виставлено рахунок №01В від 22.09.2006р. та акт №01ВА від 22.09.2006р. про надані послуги.

Згідно з наявними в матеріалах справи банківськими виписками з рахунку ТОВ "Марвей Марін Сервіс" від 10.11.2006р. та від 15.12.2006р. Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) було сплачено всі витрати, пов'язані з митним оформленням вантажів, які поставляються на адресу позивача.

Як вказувалось вище, ціни на обладнання (4181044 євро) згідно додатку №1 до договору №2006-012 від 02.03.2006р. містять у собі упаковку, завантаження до вантажного автомобільного транспорту, митне оформлення в Австрії: митні процедури, податки та інші збори в Австрії, митне очищення та ПДВ на території України.

Відповідно до наданого до матеріалів справи рахунку–проформи інвойсу від 1309.2006р. №34002501С, виставленого Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) позивачу, при поставці обладнання, вказаного у вантажній митній декларації №703040406/6/002782 від 22.09.2006р., визначено вартість обладнання та доповнення до проформи-інвойсу, згідно з яким, вказане доповнення складено до проформи інвойсу та містить у собі витрати на послуги з митного оформлення в Україні, а також всі збори, мита та податки, які підлягають сплаті на України при імпорті обладнання.

Згідно з пунктом 2 доповнення до проформи інвойсу окремим пунктом визначена сума ПДВ у розмірі 61008,85 євро, яка включається до вартості товару.

Виходячи зі змісту позовної заяви, на підставі вказаної вище вантажної митної декларації №703040406/6/002782 від 22.09.2006р. позивачем було віднесено суму сплаченого Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) ПДВ у розмірі 392235,00 грн. до складу податкового кредиту з податку на додану вартість в декларації з ПДВ за вересень 2006р.

Проте, відповідач проти правомірності віднесення позивачем суми сплаченого Фірмою "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) ПДВ до податкового кредиту  позивача заперечує.

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" поставкою товарів є будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання.

При цьому, за умовами п.п.3.1.1, 3.1.2 Закону України "Про податок на додану вартість" об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорту).

База оподаткування операції з поставки товарів (послуг) згідно з п.4.1 ст.4 Закону України "Про податок на додану вартість" визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)).

Таким чином, враховуючи, що ст.ст.3, 5 Закону України "Про податок на додану вартість" не передбачено звільнення операції з поставки товару від оподаткування і в якій відсутній об'єкт оподаткування, суд дійшов висновку, що в результаті такої поставки мають виникати податкові зобов'язання з уплати ПДВ.

Посилання відповідача на п.1.2 ст.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", згідно з яким податковим зобов'язанням є зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів в порядку та в строки, визначені цим законом або іншими законами України, суд до уваги не приймає.

Зокрема, предметом розгляду по цій справі є правовідносини сторін, які виникли в зв'язку з проведенням розрахунків зі сплати податку на додану вартість. Відносини зі сплати податку на додану вартість регулюються, перш за все, Законом України "Про податок на додану вартість".

Таким чином, норми Закону України "Про податок на додану вартість" мають пріоритет над нормами Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у застосуванні до спірних правовідносин сторін.

Платник податку у відповідності з п.1.3 Закону України "Про податок на додану вартість" це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що  сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Як встановлено судом, згідно зі свідоцтвом платника податку на додану вартість №08485093 від 02.07.1998р. позивач є платником податку на додану вартість.

Одночасно, враховуючи, що Фірма "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія) є нерезидентом, за висновками суду, податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість при поставці товарів за договором №2006-012 від 02.03.2006р. виникли не у нерезидента, а саме у позивача – імпортера товару.

При цьому, продавець (Фірма "TECHNOPLAST KUNSTSTOFFTECHNIK GMBH & CO KG" (Австрія)) всі понесені ним витрати, пов'язані з постачанням товару, включає до вартості товару, а покупець (позивач) в свою чергу, зобов'язаний сплатити цю вартість (у тому числі ПДВ) на умовах передбачених договором.

Законом України "Про податок на додану вартість" не передбачено, ким саме повинен сплачуватись податок на додану вартість за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, у разі відсутності такої заборони, сплата податку на додану вартість нерезидентом при поставці товарів на умовах DDP не може бути порушенням п.п.7.5.2 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Одночасно, відповідач не заперечує правомірність проведення такої операції з боку нерезидента та повне виконання податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість за спірною вантажною митною декларацією.

Відповідно до п.7.3.6 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті товарів є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.

Виходячи з того, що вантажна митна декларація №703040406/6/002782 була подана 22.09.2006р., датою виникнення податкових зобов'язань позивача є 22.09.2006р., а сума податку на додану вартість, яка підлягала сплаті до бюджету становила 392235,00 грн., внаслідок чого податкові зобов'язання позивача зі сплати податку на додану вартість становлять 392235,00 грн.

Судом також прийнято до уваги той факт, що в законодавстві України відсутня будь-яка заборона суб'єктам підприємницької діяльності застосовувати у своїй господарській діяльності Міжнародні правила інтерпритації комерційних термінів "INCOTERMS 2000", у тому числі здійснювати поставки товарів на комерційних правилах DDP. Крім цього, умови поставки за правилами "INCOTERMS 2000" ніяким чином не впливають на дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою законом протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У разі імпорту товарів на митну територію України за вимогами підпункту 7.2.7 Закону України "Про податок на додану вартість" документом, який посвдчує право на отримання податкового кредиту, є вантажна митна декларація, оформлена згідно з вимогами законодавства, яка підтверджує уплату ПДВ або погашений податковий вексель. За змістом з вказаної норми також не встановлено особу, яка має сплачувати податок на додану вартість при імпорті товару на умовах комерційних правил DDP.

Таким чином, враховуючи встановлений вище факт виникнення у позивача податкового зобов'язання при імпорті товару за договором №2006-012 від 02.03.2006р., виходячи з того, що законодавчо не передбачено жодних обмежень щодо особи, якою має бути сплачений податок на додану вартість, суд дійшов висновку про виникнення у позивача права на отримання податкового кредиту.

Крім цього, судом також прийнято до уваги той факт, що Законом України "Про податок на додану вартість" встановлений виключний перелік підстав, внаслідок яких не підлягає включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку в зв'язку з отримання товарів та послуг. Зокрема, згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" такою підставою є відсутність податкових накладних та митних декларацій.

Проте, інших підстав, у тому числі у перерахування податку на додану вартість нерезидентом, Законом України "Про податок на додану вартість" не передбачено.

Суд також приймає до уваги ті обставини, що відповідно до п.п.7.4.1 п.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів, але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Викладене спростовує твердження відповідача щодо неправомірності виникнення у позивача права на податковий кредит.

Крім того, за приписом п.п.8.4.1 п.8.4 ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у  разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Як встановлено судом, згідно з наданими до справи документами обладнання, яке позивач отримав за договором №2006-012 від 02.03.2006р., було оприбутковане на баланс підприємства на рахунок №15 "Капітальні інвестиції" – придбання основних засобів. При цьому, до вартості вказаного обладнання позивачем не було включено податку на додану вартість. Після закінчення установки обладнання, на підставі відповідного акту від 03.05.2007р., вказане обладнання було введено в експлуатацію, внаслідок чого у бухгалтерському обліку оприбутковане обладнання переведено з рахунку №15 на рахунок №104 "Машини й обладнання".

Таким чином, позивач збільшив основні фонди на вартість придбаного обладнання без урахування податку на додану вартість.

За таких обставин, враховуючи доведеність позивачем наявності у нього права на отримання податкового кредиту у розмірі 392235,00 грн., податкове повідомлення-рішення №/0, згідно з яким визначена сума податкового зобов'язання позивача (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з ПДВ в розмірі 593431,50 грн., за внесення позивачем сплаченого ПДВ у розмірі 392235,00 грн. за вантажною митною декларацією №70304006/6/002782 від 22.09.2006р. до складу податкового кредиту у вересні 2006р., є таким, що частково не відповідає вимогам закону, а позов про визнання цього податкового повідомлення-рішення нечинним в частині донарахування суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 588352,50 грн. підлягає задоволенню.

З урахуванням результатів вирішення спору судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4, 5, 6, 9, 10-12, 14, 15, 17, 24, 41, 48-51, 59, 69-72, 79, 86, 87, 89, 94, 98, 107, 110, 111, 114, 121-170, 162, 163, 254, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Марвей", м.Маріуполь до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь  задовольнити.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м.Маріуполя, м.Маріуполь від 01.03.2007р. №/0 в частині донарахування суми податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 588352,50 грн.

Відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України судовий збір, сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю "Марвей", м.Маріуполь, в сумі 03 грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2007р.

Головуючий суддя                                                                              Ємельянов А.С.

Суддя                                                                                                      Кододова О.В.

Суддя                                                                                                       Гончаров С.А.