ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №  07/1473а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2007 р.

15 год., м. Черкаси

За адміністративним позовом закритого акціонерного товариства „Украгро НПК”

до державної податкової інспекції у Жашківському районі

про скасування рішень.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Долженкова І.М.

Представники сторін:

від позивача: Чеканов О.С. - за довіреністю від 01.02.2007р.;

від відповідача: Омельченко І.В. –за довіреністю від 05.01.2007р., Поліщук В.В. –за довіреністю від 16.04.2007р.

Заявлено адміністративний позов про скасування рішень відповідача від 08.11.2006р. №/0 та від 15.01.2007р. №/3, за якими до позивача були застосовані відповідно 1520грн. 12коп. та 340грн. штрафних (фінансових) санкцій за перевищення встановленого ліміту залишку готівки у касі підприємства.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказав на невідповідність спірних рішень вимогам законодавства, зазначивши при цьому, що відповідач не має права застосовувати штрафи, передбачені Указом Президента України від 12.06.1995р. №436/95 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”, оскільки з огляду на вимоги ч. 4 ст. 217 та ст. 238 Господарського кодексу України та п. 11 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право застосовувати фінансові (штрафні) санкції у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України, а вказаний Указ Президента України не є законом.

Крім того, позивач вважає неправильним застосування відповідачем при прийнятті спірних рішень Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі-Закон №2181-ІІІ), як такого що не регулює відносини, пов’язані із застосуванням штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Також незаконним на думку позивача є збільшення Державною податковою адміністрацією України за результатами розгляду скарги позивача на перше спірне рішення суми штрафних санкцій на 340грн., оскільки таке право органів державної податкової служби передбачено законодавством України тільки для збільшення суми податкового зобов’язання або податкового боргу.

У засіданні суду представник позивача адміністративний позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечив, оскільки на відміну від позивача вважає, що спірні рішення відповідають вимогам законодавства.

У засіданні суду представники відповідача підтримали заперечення проти позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

У вересні, жовтні 2006р. відповідачем була проведена виїзна планова перевірка позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.04.2005р. по 30.06.2006р. За результатами цієї перевірки був складений акт від 27.10.2006р. №119/23-01/31961067, у якому зазначено, що позивач не надав для перевірки розпорядчих документів про встановлення ним ліміту залишку готівки у касі підприємства.

Вказуючи на порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637 (далі –Положення №637), відповідач перевіркою встановив, що ліміт залишку готівки у касі позивача у вересні 2006р. мав становити 170грн., а фактичний залишок готівки у касі позивача станом на 26 вересня 2005р. становив 930грн. 06коп. Відповідно сума перевищення позивачем ліміту залишку готівки у касі підприємства за 26 вересня 2005р. дорівнювала 760грн. 06 коп. (930грн. 06коп. –170грн.).

На підставі акта від 27.10.2006р. №119/23-01/31961067 відповідач прийняв і надіслав позивачу спірне рішення від 08.11.2006р. №/0, за яким вирішив застосувати до позивача 1520грн. 12коп. штрафу, передбаченого Указом Президента України від 12.06.1995р. №436/95 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” з урахуванням внесених до нього у подальшому змін та доповнень, за перевищення встановленого ліміту залишку готівки у касі підприємства у двократному розмірі суми виявленої понадлімітної готівки за кожний день (760грн. 06коп. х 2). При цьому позивач, посилаючись у спірному рішенні від 08.11.2006р. №/0 на пп. 5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону №2181-ІІІ, встановив позивачу 10 денний строк для сплати застосованої суми штрафу.

Позивач подав до державної податкової адміністрації в Черкаській скаргу на спірне рішення від 08.11.2006р. №/0.

Державна податкова адміністрація в Черкаській області своїм рішенням від 12.12.2006р. №18941/25-010 скаргу позивача залишила без задоволення, а спірне рішення від 08.11.2006р. №/0  без змін.

Позивач оскаржив спірне рішення від 08.11.2006р. №/0 до Державної податкової адміністрації України скаргу на.

15 січня 2007р. на підставі акта від 27.10.2006р. №119/23-01/31961067 відповідач прийняв друге спірне рішення від 15.01.2007р. №/3, за яким вирішив застосувати до позивача ще 340грн. штрафу, передбаченого Указом Президента України від 12.06.1995р. №436/95 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” з урахуванням внесених до нього у подальшому змін та доповнень, за перевищення встановленого ліміту залишку готівки у касі підприємства у двократному розмірі суми виявленої понадлімітної готівки за кожний день (170грн.  х 2). При цьому позивач, посилаючись у спірному рішенні від 15.01.2007р. №/3 на пп. 5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону №2181-ІІІ,  встановив позивачу 10 денний строк для сплати застосованої суми штрафу.

Рішенням від 25.01.2007р. №733/6/25-0415, прийнятим за результатами розгляду скарги позивача на спірне рішення від 08.11.2006р. №/0, Державна податкова адміністрація України збільшила застосовану відповідачем за цим рішенням суму штрафу на 340грн.

Пункти 5.2, 5.3, 5.4, 5.9 Положення №637 передбачають, що установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі (додаток 2), що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). До розрахунку приймається строк здавання підприємством готівкової виручки (готівки) для її зарахування на рахунки в банках, визначений відповідним договором банківського рахунку. Для кожного підприємства та його відокремленого підрозділу складається окремий розрахунок встановлення ліміту залишку готівки в касі. Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства. Для відокремлених підрозділів ліміт каси встановлюється і доводиться до їх відома відповідними внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства - юридичної особи. Ліміт каси підприємства встановлюють на підставі розрахунку середньоденного надходження готівки до каси або її середньоденної видачі з каси, за рішенням керівника підприємства або уповноваженої ним особи. Підприємства, у яких відповідний середньоденний показник, обчислений на підставі касових оборотів (додаток 2), дорівнює нулю або не більше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, можуть встановлювати ліміт каси в розмірі, що перевищує обчислений середньоденний показник, але не більше десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.  Якщо підприємством ліміт каси не встановлено (незалежно від причин такого невстановлення), то ліміт такої каси вважається нульовим. У цьому разі вся готівка, що перебуває в його касі на кінець робочого дня і не здана підприємством відповідно до вимог цього Положення, вважається понадлімітною.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995р. №436/95 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Відповідно до ст.2 Указу Президента України від 12.06.1995р. №436/95 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань.

Пункт 11 ст. 11 Закону України від 04.12.1990р. №509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні” передбачає право органів державної податкової служби застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України

Згідно з ч. 4 ст. 217 Господарського кодексу України господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 238 Господарського кодексу України встановлено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Відповідно до ст. 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як, зокрема, адміністративно-господарський штраф.

Стаття 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф визначає як грошову суму, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

З огляду на викладене вище господарський суд прийшов до висновку, що законами України не встановлені фінансові (штрафні) санкції за перевищення господарюючими суб’єктами встановлених лімітів залишку готівки в касах та право органів державної податкової служби на застосування фінансових (штрафних) санкцій за такі порушення правил здійснення господарської діяльності. Указ Президента України від 12.06.1995р. №436/95 “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” не є законом України, відтак відповідач, як орган державної влади, на не мав права застосовувати передбачені цим Указом і не передбачені законами України фінансові (штрафні) санкції.

Крім того відповідач порушив встановлений ст. 250 Господарського кодексу України строк застосування адміністративно-господарських санкцій, застосувавши їх за спірними рішеннями до позивача пізніше як через один рік з дня перевищення позивачем встановлених лімітів залишку готівки в касі.

Отже, спірні рішення є неправомірними, тому підлягають скасуванню.

За таких обставини, адміністративний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 3грн. 40коп. підлягають відшкодуванню із Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення державної податкової інспекції у Жашківському районі від 08.11.2006р. №/0 про застосування до закритого акціонерного товариства „Украгро НПК” 1520грн. 12 коп. штрафних (фінансових) санкцій.

Скасувати рішення державної податкової інспекції у Жашківському районі від 15.01.2007р. №/3 про застосування до закритого акціонерного товариства „Украгро НПК” 340грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Стягнути з Державного бюджету України на користь закритого акціонерного товариства „Украгро НПК” (вул. Промислова, буд. 1, м. Жашків, Черкаська область, 19200, ідентифікаційний код 31961067) - 3грн. 40коп. витрат на сплату судового збору.

Ця постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через господарський суд Черкаської області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення постанови і апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання такої заяви.

Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

У разі своєчасного подання заяви про апеляційне оскарження і неподання апеляційної скарги у встановлений строк, ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ                                                                                                 Дорошенко М.В.