СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

26.06.2007
Справа №  15/46-ПД-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Закуріна М. К. при секретарі
Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
Товариства  з обмеженою відповідальністю
"Георесурси"

до

відповідача-1-Приватного
підприємства "Планета-плюс"

відповідача-2- приватного
підприємця ОСОБА_1

за участі представників сторін:

від позивача - Жарікова Є.В. (представника
за дорученням),

від відповідача-1 -ОСОБА_1.
(представника за дорученням),

від відповідача-2 -ОСОБА_1.,

про визнання
недійсними договоруНОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року про відступлення права вимоги
та договору НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року на поставку паливно-мастильних
матеріалів, укладених між сторонами,

в с т а н о в и в:

Ухвалою суду відІНФОРМАЦІЯ_3 року
порушено провадження у даній справі (т. 1, а.с. 1), а згідно до ухвали від
ІНФОРМАЦІЯ_4 р. судом застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони ПП
„Планета-плюс”, ПП ОСОБА_1 та Відділу державної виконавчої служби Суворовського
РУЮ м. Херсона вчиняти будь-які дії, які направлені на виконання спірних
договорів (т. 1, а.с. 25). Згодом, у зв'язку з оскарженням відповідачем-2
вказаної ухвали в апеляційному порядку, провадження у справі ухвалою від
ІНФОРМАЦІЯ_5 р. зупинено. (т. 1, а.с. 51). Після апеляційного перегляду
названої ухвали про забезпечення позову, котра була скасована, провадження у
справі ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_6 р. поновлено (т. 1, а.с. 100).

В подальшому ухвалою від
ІНФОРМАЦІЯ_7 р. судом вдруге застосовано заходи забезпечення позову, котрі
полягали в зупинені стягнення з позивача на підставі виконавчих документів (т.
1, а.с. 113). Оскільки ця ухвала була оскаржена відповідачами до апеляційної
інстанції, провадження у справі ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_8 р. зупинено (т. 1,
а.с. 114). Після апеляційного перегляду вказаної ухвали та її скасування
провадження у справі поновлено ухвалою суду від ІНФОРМАЦІЯ_9 р. (т. 1, а.с.
133).

В період з ІНФОРМАЦІЯ_10 р. по
ІНФОРМАЦІЯ_11 року провадження у справі втретє було зупинено з підстав,
визначених в ухвалі від 21 серпня (т. 2, а.с. 24). Ухвалою суду від
ІНФОРМАЦІЯ_11 р. провадження поновлено та справа прийнята до розгляду суддею
Закуріним М.К., у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Клепай
З.В. (т. 2, а.с. 40).

Подальший розгляд справи проведено
в судових засіданнях, які відбулися ІНФОРМАЦІЯ_12 року.

Під час розгляду справи в суді
відповідачем-2 подано зустрічний позов з вимогами про стягнення з позивача
22012,41 грн, який ухвалою від 27 березня поточного року (т. 2, а.с. 94-95)
повернуто без розгляду.

Відповідачем-2 вказану ухвалу про
повернення зустрічного позову оскаржено в апеляційному порядку, а тому ухвалою
від ІНФОРМАЦІЯ_13 р. провадження у справі зупинено (т. 2. а.с. 96). Після
повернення справи з апеляційної інстанції, якою апеляційну скаргу повернуто без
розгляду,  провадження у справі поновлено
ухвалою від 8 червня поточного року та її розгляд призначено на 26 червня.

В призначений до розгляду справи
час представники відповідача в судове засідання не з'явились, заявивши
клопотання про відкладення розгляду справи через хворобу їх представника. Дане
клопотання судом відхилено, оскільки в попередніх судових засіданнях судом
отримано пояснення представників сторін по суті позову та досліджено всі
документи, які є у справі, а тому завершення розгляду справи проведено без їх
участі. При цьому їх неявка судом розцінена як спосіб захисту від заявлено
позову.

За змістом позовної заяви (т. 1,
а.с. 5-8), пояснень до неї (т. 2, а.с. 63-65, 66-68) та заяви про внесення
доповнень і уточнень до позову (т. 2, а.с. 80-87) позовні вимоги ґрунтуються на
недійсності спірних договорів з тих підстав, що:

договір на поставку
паливно-мастильних матеріалів

1) договір не відповідає вимогам
діючого законодавства, оскільки укладений з порушенням положень статей 245 -253
ЦК УРСР, а також Положенню про поставки товарів народного споживання, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від 25 липня 1988 р. № 888, яким конкретизовані
умови поставки, а саме визначено, що поставником товарів є лише підприємства
-виробники продукції, проте в даному випадку ПП „Планета-Плюс” не являлось
таким по відношенню до предмету договору. Крім цього в договорі відсутні його
істотні умови, а саме не відображено номенклатуру товару, якість та кількість,
термін поставки та ціна, порядок і форму розрахунків, а тому договір є
недійсним за статтею 48 ЦК УРСР;

2) при укладенні договору сторонами
порушено пункти 4.1.5.20 та 4.1.5.22 Інструкції про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях України, затвердженої наказом
Держнафтогазпромом, Мінекономіки, Мінтрансом, Держстандартом, Держкомстатом
України від 2 квітня 1998 р. № 81/38/101/235/122, оскільки відповідачем-1 не
складалися накладні на товар, квитанції, шляхові відомості, копії шляхових
відомостей, корінці шляхових відомостей, відсутні паспорти  якості і капітанська проба нафтопродуктів;

3) спірна угода укладена з
порушенням положень статті 9 Закону України „Про ліцензування певних видів
господарської діяльності”, відповідно до якої для надання послуг з перевезення
вантажів автомобільним транспортом необхідно отримати ліцензію, якої у
відповідача-1 не було, а тому такий договір є недійсним за статтями 41, 48 ЦК
УРСР;

4) між сторонами угоди не досягнуто
згоди з усіх її істотних умов, а саме по асортименту, кількості, якості, валюті
оплати товару, ціни товару, умовам поставки і порядку передачі, по терміну і
режиму поставки, у зв'язку з чим порушено положення статті 153 ЦК УРСР;

5) на думку позивача, укладена
угода є фіктивною, оскільки фактично не виконувалася сторонами, про що, на його
думку, свідчать викладені вище обставини, а тому вона є недійсною за статтею 58
ЦК УРСР.

договір відступлення права вимоги:

1)          укладений з порушенням вимог частини
1 статті 512 ЦК України, оскільки за таким договором змінюється лише суб'єктний
склад зобов'язань, що існують між сторонами, а в даному випадку між
відповідачами укладено договір купівлі-продажу заборгованості за основним
договором;

2)
він не відповідає положенням частини 3 статті 512 ЦК України в частині
того, що  договірними відносинами не було
встановлено заборони на заміну сторін в зобов'язанні, а також положенням статей
1077 -1086 ЦК України та статтям 4 -7 Закону України „Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків фінансових послуг”, оскільки ПП ОСОБА_1, укладаючи
договір уступки права вимоги. Не був зареєстрований в належному порядку як
суб'єкт надання фінансових послуг;

3) спірний договір не відповідає
положенням статті 638 ЦК України у зв'язку з тим, що в ньому відсутні належні
істотні умови для договорів фінансових послуг, які встановлені статтею 6
зазначеного вище Закону про фінансові послуги;

4) договір укладено від імені
підприємства при тому, що набрало законної сили судове рішення господарського
суду Херсонської області у справі НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_14 р., яким за позовом
Державної податкової інспекції у м. Херсоні визнані недійсними статутні
документи ПП „Планета-Плюс” та скасована його державна реєстрація з моменту
перереєстрації, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_15 року;

5) від імені ПП „Планета-Плюс”
оспорюваний договір укладено та підписано ОСОБА_2, хоча ІНФОРМАЦІЯ_15 року вона
передала права власника на підприємство іншій особі -ОСОБА_3., який звільнив її
з посади директора за наказом з ІНФОРМАЦІЯ_15 року, а тому договір укладено не
уповноваженою особою;

за таких обставин договір є
недійсним за частиною 1 статті 203 та частиною 1 статті 215 ЦК України.

Відповідачами зазначені вимоги не
визнаються з посиланням на законність укладених договорів (т. 2, а.с. 45, 69).
Відповідачі вважають, що повноваження представника ПП „Планета-Плюс” на
укладення договору уступки права вимоги були досліджені у справіНОМЕР_4, за
результатами якої з позивача на підставі спірних договорів стягнуто
заборгованість. ПП ОСОБА_1 також вважає, що провадження у справі підлягає
припиненню у зв'язку з ліквідацією ПП „Планета-Плюс” за рішенням суду у справі
НОМЕР_3.

Крім викладеного з матеріалів
справи слідує, що:

за договором на поставку
паливно-мастильних матеріалів

ІНФОРМАЦІЯ_2 року між ПП
„Планета-Плюс” та ТОВ „Георесурси” укладено договір НОМЕР_2 на поставку
паливно-мастильних матеріалів (т. 1, а.с. 15), відповідно до пунктів 1.1 та
1.2. якого відповідач-1 зобов'язався поставити та передати позивачу
паливно-мастильні матеріали в кількості та за ціною згідно з накладними.

Оскільки предметом спору є зазначений
вище договір аналізу підлягають положення правових норм, що регулюють
правовідносини даного виду, та безпосередньо умови самого договору.

Зокрема, за статтею 245 ЦК УРСР,
який підлягає застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення
правових підстав виникнення зобов'язань поставки між сторонами, за договором
поставки організація-поставщик зобов'язується передати у певні строки або строк
організації-покупцеві (замовникові) у власність певну продукцію, а останній, в
свою чергу, зобов'язується прийняти продукцію і оплатити її за встановленими
цінами. За змістом статті 247 того ж Кодексу продукція повинна бути поставлена
в асортименті, передбаченому договором, а за статтею 248 якість продукції
повинна відповідати стандартам, технічним умовам.

В той же час статтею 252 Кодексу
встановлені приписи, відповідно до яких договори поставки укладаються і
виконуються відповідно до Положень про поставки, затверджуваних Радою Міністрів
СРСР.

В свою чергу постановою Ради
Міністрів СРСР від 25 липня 1988 р. № 888 „Про затвердження Положення про
поставки продукції виробничо-технічного призначення, Положення про поставки
товарів народного споживання і основних умов регулювання договірних відносин
при здійсненні експортно-імпортних операцій” затверджено відповідне Положення
про поставки продукції виробничо-технічного призначення.

Так, за пунктом 19 Положення в
договорі повинні обов'язково визначатися номенклатура (асортимент), кількість і
якість продукції, строки поставки і ціна. При відсутності цих умов в договорі
він вважається неукладеним.

Згідно до приписів статті 153 ЦК
УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного
виду,  а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

В даному випадку, як зазначено
вище, для договорів поставки істотними є умови щодо номенклатури (асортименту),
кількості і якості продукції, строків поставки і ціни.

Проте, в спірному договорі істотні
умови щодо номенклатури (асортименту), кількості продукції, строків поставки і
цін продукції, яка підлягає не зазначено. При цьому вказівка в договорі на
накладні не відповідає зазначеним правовим нормам, за якими істотні умови
договору повинні бути викладені саме безпосередньо в самому договорі.

Поряд з викладеним з матеріалів
справи вбачається, що рішенням господарського суду Херсонської області у
справіНОМЕР_4 за позовом ПП ОСОБА_1 до ТОВ „Георесурси”  стягнуто з останнього у зв'язку з
невиконанням умов договору поставки, про який зазначено вище, 38164,56 грн
основної заборгованості, 2671,31 грн пені, 7442,08 грн інфляційних та 1717,40
грн річних (т. 1, а.с. 17-18). Дане рішення набрало законної сили після
апеляційного перегляду відповідно до постанови Запорізького апеляційного
господарського суду від ІНФОРМАЦІЯ_16 р. (т. 2, а.с. 48-50).

Статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин рішення у справі
НОМЕР_4 має преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Зокрема, цим рішенням встановлено,
що протягом ІНФОРМАЦІЯ_16 року ПП „Планета-Плюс” відвантажено позивачу
паливно-мастильні матеріали на загальну суму 86796,65 грн, а останнім прийнято
та оплачено товар частково, у зв'язку з чим заборгованість складає 38164,56
грн.

Викладене свідчить про досягнення
між сторонами згоди з усіх істотних умов договору поставки, а тому твердження
позивача щодо цього є безпідставними.

Поряд з цим пунктом 33 статті 9
Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” надання
послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального
користування підлягає ліцензуванню.

З тексту спірного договору, а саме
пунктів 3.1., 3.2., 3.5., вбачається, що відповідач-1, являючись поставщиком,
зобов'язався поставляти товар за реквізитами позивача, тобто власними
технічними засобами. Проте, надання таких послуг без отримання ліцензії не
узгоджується з положеннями вказаного пункту 33 статті 9 Закону про
ліцензування, а тому такий договір є недійсним відповідно до вимог статті 48 ЦК
УРСР, за якою недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

З цього приводу судом констатується
помилковість посилань позивача на інші підстави недійсності та неукладеності
спірного договору, оскільки вини спростовуються викладеними вище обставинам.

за договором  відступлення права вимоги

ІНФОРМАЦІЯ_1 року між ПП
„Планета-Плюс” та ПП ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимогиНОМЕР_1
(т. 1, а.с. 16), відповідно до умов якого останній отримав від ПП
„Планета-Плюс” право вимоги заборгованості за договором про поставку
паливно-мастильних матеріалів НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, укладеного між ПП
„Планета-Плюс” та ТОВ „Георесурси”, в розмірі 38164,56 грн. Поряд з цим за
пунктом 6 договору з моменту його укладення сторонами погоджено обов'язок ПП
ОСОБА_1. сплатити ПП „Планета-Плюс” суму в розмірі 38164,56 грн.

Так як предметом спору є зазначений
вище договір аналізу підлягають положення правових норм, що регулюють
правовідносини даного виду, та безпосередньо умови самого договору.

Зокрема, підстави заміни кредитора
у зобов'язанні визначені положеннями статті 512 ЦК України, за якою кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок серед іншого передання
ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З цього приводу слід також
зазначити, що за договором відступлення права вимоги обов'язок сплати грошових
коштів новим кредитором первісному не передбачено.

Поряд з цим статтею 1077 того ж
Кодексу встановлено поняття договору факторингу, відповідно до якого за
договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна
сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в
розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або
зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи
(боржника). У відповідності до частини 3 статті 1078 фактором може бути банк
або фінансова установа, а також фізична особа -суб'єкт підприємницької
діяльності, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові
операції.

З наведених правових дефініцій
слідує, що в даному випадку спірний договір за своєю правовою природою є
договором факторингу, оскільки передбачає уступку права вимоги до третьої особи
та одночасне зобов'язання фактора сплатити певну грошову суму в розмірі
38164,56 грн.

В той же час статтею 4 Закону
України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових
послуг” факторинг є фінансовою послугою, яку вправі надавати за статтею 5 цього
Закону лише  фінансові установи, а також,
якщо це прямо передбачено законом, фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності.

Згідно до статті 7 Закону особа
набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до
відповідного державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до
закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова
установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних
ліцензій. Фінансова установа може розпочати надання фінансових послуг, лише якщо:
1) облікова і реєструюча система відповідає вимогам, встановленим
нормативно-правовими актами; 2) внутрішні правила фінансової установи,
узгоджені з вимогами законів України та нормативно-правових актів державних
органів, що здійснюють регулювання та нагляд за ринками фінансових послуг; 3)
професійні якості та ділова репутація персоналу відповідають встановленим
законом вимогам.

Приписами статті 6 Закону
встановлено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються
суб'єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше
не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу
та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім'я і по
батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4)
найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової
операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки
його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни
і припинення дії договору; 9) права та обов'язки сторін, відповідальність
сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за
згодою сторін; 11) підписи сторін.

Оскільки відповідач-2 не є особою,
яка вправі надавати фінансові послуги, то укладений спірний договір не
відповідає вказаним вище положенням, а тому є недійсним за пунктом 1 статті 203
та пунктом 1 статті 215 ЦК України, за якими підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені
серед іншого частиною 1 статті 203 цього Кодексу, а саме за цією частиною зміст
правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства.

Інші підстави недійсності даного
правочину, що зазначені позивачем до уваги судом не приймаються, оскільки вони
не ґрунтуються на обставинах справи, в тому числі на рішенні суду у справі
НОМЕР_4, яким досліджені обставини підписання договору представниками сторін.

На підставі викладеного позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позовні
вимоги задоволені державне мито та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу покладаються на відповідачів в рівних частинах.

На підставі зазначених правових
норм та керуючись статтями 44, 49,  82-85
ГПК України,

в и р і ш и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати недійсним договір НОМЕР_2
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року на поставку паливно-мастильних матеріалів, укладений між
Товариством з обмеженою відповідальністю „Георесурси” та Приватним
підприємством „Планета-плюс”.

3.Визнати недійсним договірНОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року про відступлення права вимоги, укладений між Приватним
підприємством „Планета-плюс” та приватним підприємцем ОСОБА_1.

4.Стягнути з Приватного
підприємства „Планета-плюс” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю
„Георесурси” компенсації по сплаті державного мита в розмірі 42,50 грн та
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 59 грн.

5.Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Георесурси”
компенсації по сплаті державного мита в розмірі 42,50 грн та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 59 грн.

Дата
підпису рішення -27 червня 2007 року

Суддя
М.К. Закурін