ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 30-22/235-03-6439

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Грека Б.М. –(доповідача у справі)

суддів :
Стратієнко Л.В.,
Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Спільного українсько-болгарського підприємства “Серкон Сервіс Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на  постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.06

у справі
№ 30-22/235-03-6439

господарського суду
Одеської області

за позовом
Спільного українсько-болгарського підприємства “Серкон Сервіс Лімітед” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

до
Південного регіонального центру “Южрекон”

про
визнання права власності

за участю представників від:

позивача
не з'явилися, були належно повідомлені

відповідача
не з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

У червні 2003 року позивач - Спільне українсько-болгарське підприємство "Серкон-Сервіс-Лімітед" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю звернулося до господарського  суду Одеської області з позовом до Спільного українсько-американського товариства "Мірмекс", Південного регіонального концерну "Южрекон", третіх осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю "Афілія" про визнання права власності.

Підставою для заявлення даного позову, позивач називав те, що 19.04.94 між ним та відповідачем Концерном "Южрекон" був укладений договір про погашення боргу перед Спільним українсько-американським підприємством "Мірмекс" в сумі крб., а також погашення боргу перед Державним  бюджетом України по сплаті  мита в сумі 400000000 крб. Відповідно до умов договору концерн "Южрекон" зобов’язався  передати йому у власність спортивно-оздоровчий комплекс, що  розташований у м.Одесі по вул. Французький бульвар, 27/1.

Приймаючи до уваги факт  набуття прав власника на спірний об’єкт нерухомості з моменту його прийняття  по акту від 19.04.94, та на відсутність у виданому  на його ім’я  реєстраційному свідоцтві споруд, що посвідченні та входять до складу спортивно-оздоровчого комплексу: майданчиків для тенісу та бадмінтону, трансформаторна підстанція каналізаційної і насосної  станцій, трибун, асфальтобетонного замощення та огорожі по периметру земельної ділянки, та просить визнати право власності.

У липні 2004 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Афілія" пред’явило зустрічний позов до Спільного українсько-американського підприємства "Мірмекс" , Південного регіонального  концерну "Южрекон", третя особа: Спільне українсько-болгарське підприємство "Серкон-Сервіс-Лімітед" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності на  майданчик для тенісу та бадмінтону, трансформаторну підстанцію, каналізаційну  насосну станцію, огорожу по периметру  земельної ділянки та асфальтобетонне замощення  вільних від забудови частин  земельної ділянки, що є  складовою частиною спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого  на орендованій  ним земельній ділянці площею 12209 га під  № 27/1 по вул. Французький  бульвар у м. Одесі.

Підставою для заявлення такого позову слугував той факт, що підприємство набуло  право власності на спірні споруди згідно договору  купівлі-продажу від 11 липня 2002 року, укладеного з фізичними особами.  Ухвалою господарського суду  Одеської області 29.10.04 позови об’єднано  в одне провадження. Спір був предметом неодноразових судових розглядів.

Рішенням господарського суду Одеської області  від 20 липня 2005 року первісний позов задоволено частково. Постановлено  визнати за Спільним українсько-болгарським підприємством "Серкон-Сервіс-Лімітед" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю право  власності на об’єкти : майданчик для тенісу та бадмінтону, трансформаторну підстанцію, каналізаційну насосну станцію, трибуни, що входять до складу спортивно- оздоровчого комплексу,  розташованого під № 27/1 на Французькому бульварі в м. Одесі, а у решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В основу судового рішення покладено той факт, що будівля є відокремленою багатофункціональною спорудою, використання якої можливе  не тільки лише для експлуатації кортів, але й в інших цілях, а тому будівля є  самостійним об’єктом для укладання договору купівлі-продажу. Доводи "Афілії" про головну річ і її приналежність ( ст. 132 ЦК УРСР) не  знайшли  свого підтвердження.

Постановою  Одеського  апеляційного господарського суду  від 06.09.05 рішення скасоване з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, оскільки справу  розглянуто судом за відсутністю однієї із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду та ухвалене нове  рішення, по суті аналогічне скасованому  рішенню суду першої  інстанції. Постановлено визнати за Спільним українсько-болгарським підприємством "Серкон-Сервіс-Лімітед" у вигляді товариства з обмеженою  відповідальністю право власності на об’єкти: майданчика для тенісу та бадмінтону, трансформаторну підстанцію, каналізаційну  насосну станцію, трибуни, що входять до складу спортивно-оздоровчого комплексу, розташованого під № 27/1 на Французькому бульварі в м. Одесі. 25.09.06 ТОВ "Афілія" звернулось до Одеського господарського суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами  постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.09.06. Як на нововиявлену, скаржник посилається на ту обставину, що договір купівлі-продажу будинку спортивно-оздоровчого комплексу, який розташований  у м. Одесі, Французький бульвар 27/1, загальною площею 1627,7 кв.м., укладений між фізичними особами та ТОВ "Афілія", визнано  дійсним.

У своїй постанові про перегляд за нововиявленими обставинами Одеський апеляційний господарський суд з посиланням на ст. 132 Цивільного кодексу УРСР (ст.186 Цивільного кодексу України) робить висновок, що спірне майно є  допоміжними об’єктами до основної речі (приміщення будівлі площею 1627,7 кв.м.), то відповідно до вимог ст. 186 Цивільного кодексу України (ст.132 Цивільного кодексу України), повинно слідувати за  головною річчю.

Не погоджуючись з ухваленою постановою, суб’єкт касаційного оскарження  вважає, що  апеляційним  господарським судом не  враховано той  факт, що договір купівлі-продажу визнано дійсним  лише щодо будівлі загальною площею 1627 кв.м., а не комплексу в цілому.

За обставин неврахування  наведених фактів, скаржник просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.06  скасувати та задовольнити вимоги про  визнання права власності  на майно, що розташоване в м. Одесі, Французький бульвар, 27/1 та входить до складу спортивно-оздоровчого комплексу, а саме: майданчик для гри в теніс, майданчик для гри в бадмінтон, каналізаційну насосну станцію, трибуни, трансформаторну підстанцію; а в задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Афілія" відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної  скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що  касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних  підстав.

Відповідно до ст. 112 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд  може переглянути  прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами, що мають   істотне  значення  для справи і не могли бути відомі  заявникові.

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається  юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин  відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також  інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду  справи, по-друге, те, що ці  обставини не могли бути  відомі заявникові на час розгляду справи.

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за  правилами розділу  ХІІІ Господарського  процесуального кодексу України.

Як слідує з постанови Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.06, в її  основу  покладено той факт, що 11.07.02  громадяни

Ященко О.В., Янченко С.В., Редеуче О.Г. за нотаріально-посвідченим договором  купівлі-продажу, що зареєстрували  в КП Одеського МБТІ, продали ТОВ  фірма "Афілія"  будівлю спортивно-оздоровчого комплексу загальною площею 1627,7 кв.м., що розташована  в м. Одесі, Французький бульвар, 27/1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.06 у справі № 2-4987/06 в задоволенні позову Спільного українсько-болгарського підприємства  "Серкон-Сервіс-Лімітед" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.07.02 відмовлено. Апеляційним судом в силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України дані обставини визнано такими, що  встановлені судом  і  мають значення  для справи.

На підставі встановлених  фактів та обставин, апеляційним судом зроблено висновок, що товариство з обмеженою відповідальністю "Афілія" –є власником будівлі спортивно-оздоровчого комплексу, а оскільки спірне майно  є допоміжним об’єктом до основної речі, а саме приміщення будівлі площею 1627, 7 кв.м. то відповідно до вимог ст. 132 Цивільного кодексу  УРСР ( ст. 186 Цивільного кодексу України) повинно слідувати за головною річчю, а тому вимоги про визнання права  власності на спірне майно за  Товариством з обмеженою відповідальністю "Афілія" підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду  України від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення (зі змінами), рішення є законним  тоді, коли суд, виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова апеляційного господарського суду  ухвалена з порушенням ст. 43 Господарського процесуального кодексу  України щодо  всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, на підставі закону.

Відповідно до ст. 132 Цивільного кодексу України (ст.186 Цивільного кодексу України) приналежністю є річ, призначена служити головній речі і зв’язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше. Отже, в силу приписів наведеної норми, різнорідні речі утворюють  єдине  ціле, яке передбачає  використання  їх  по загальному призначенню, вони розглядаються як одна річ. Дії  угоди, укладені з приводу  складної речі, розповсюджуються на всі  її складові  частини, якщо угодою не  передбачено інше.

Водночас, апеляційним  судом не спростовано, що право власності  на спірні об’єкти, а саме, приміщення трансформаторної підстанції,  каналізаційної насосної станції, майданчики для тенісу та бадмінтону, трибуни, огорожі, згідно  рішення господарського суду  Одеської області від 19.12.05  по справі № 11/382-05-11184, належить ТОВ "Отрада". Апеляційний господарський суд не дослідив, чи було таке право зареєстроване в установленому порядку, дав правової оцінки тому, чи можуть ці об'єкти виступати окремими предметами договорів купівлі-продажу, та чи можуть функціонувати окремо від основної будівлі. Суд не дав правової оцінки доказам, наданим ТОВ “Афілія”, зокрема, договору від 07.10.91, акту від 11.10.01, акту від 19.04.94, додатку №1 до договору від 19.04.94, акту державної приймальної комісії від 07.01.91, договору від 19.04.94, реєстраційному посвідченню Одеського МБТІ від 25.04.94., в частині порушення прав ТОВ “Афілія”.

За таких обставин постанову Одеського апеляційного господарського суду не можна визнати обґрунтованою. При новому розгляді  справи необхідно встановити,  чи є самостійним майном  об’єкти, щодо яких  виник спір. Правова оцінка наведених обставин має значення для розгляду  заявлених по суті вимог, мотивованих тим, що оспорюване майно повинно слідувати за головною річчю. Окрім того, не досліджено основне питання про  приналежність та взаємозв’язок всього майнового комплексу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що  апеляційним господарським судом допущено порушення вимог матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду та  направлення справи для перегляду за нововиявленими обставинами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського  процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Спільного українсько-болгарського підприємства "Серкон-Сервіс-Лімітед" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю  задовольнити частково. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.12.06 по справі № 30-22/235-03-6439 скасувати, а справу направити  на новий розгляд до апеляційного Одеського апеляційного  господарського суду.

Головуючий - суддя                                                                      Б. Грек

Судді                                                                                                    Л. Стратієнко

С. Самусенко