ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 травня 2007 р.

№ 20-8/293/2006

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії  суддів:

головуючого -судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. -(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скарги

Товариства з обмеженою
відповідальністю “Уршель”, Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1

на постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду  від 28.03.07

у справі

№ 20-8/293

господарського суду

м. Севастополя

за позовом

Житлово-будівельного кооперативу
“Рибак-9”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю
“Уршель”, Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про

визнання недійсним договорів
оренди нежилих приміщень

за участю представників від:

позивача

не з'явилися, були належно
повідомлені

відповідачів

не з'явилися, були належно
повідомлені

В С Т А Н О В
И В :

Рішенням господарського суду м.
Севастополя від 05.02.07 (суддя Ткаченко М.І.) позов Житлово-будівельного
кооперативу „Рибак-9" задоволено частково: визнано недійсними договори
оренди нежитлових приміщень загальними площами 15 м. кв. та 30 кв. м.,
розташованих АДРЕСА_1, укладених 30.11.03 Житлово-будівельним кооперативом
„Рибак-9" з Товариством з обмеженою відповідальністю „Уршель” та Приватним
підприємцем ОСОБА_1; зобов'язано сторін повернути в натурі все, що  вони одержали на  виконання договорів оренди нежилих приміщень,
а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю „Уршель”, фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 - повернути Житлово-будівельному кооперативу „Рибак-9”
вищезазначені орендовані нежитлові приміщення, оформити повернення двостороннім
актом прийому - передачі; а житлово-будівельний
кооператив  „Рибак-9"
-повернути отриману орендну плату по договорам оренди у загальній сумі 1900,00
грн. Також суд стягнув з відповідачів судові витрати.

Рішення мотивоване тим, що при
укладенні спірних договорів сторонами було порушено положення Статуту
житлово-будівельного кооперативу „Рибак-9" щодо необхідності отримання
згоди голови правління на укладення договорів. Судом також встановлено, що
після набрання 01.01.04 чинності Цивільним кодексом України спірні договори не
були приведені у відповідність з його вимогами стосовно нотаріального
посвідчення договорів.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 28.03.07 (колегія суддів у складі: Плута
В.М., суддів: Гонтаря В.І., Прокопанич Г.К.) рішення місцевого господарського
суду змінено, позов Житлово-будівельного кооперативу „Рибак-9" задоволено:
визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення (загальною площею 15 м.
кв., розташованого АДРЕСА_1), укладений 30.11.03 між Житлово-будівельним
кооперативом „Рибак-9" та Товариством з обмеженою відповідальністю
„Уршель”, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю „Уршель”
повернути Житлово-будівельному кооперативу „Рибак-9" це нежитлове приміщення,
оформивши повернення двостороннім актом прийому-передачі. Визнано недійсним
договір оренди нежитлового приміщення (загальною площею 30 м. кв.,
розташованого АДРЕСА_1), укладений 30.11.03 між Житлово-будівельним
кооперативом „Рибак-9" та фізичною особою -приватним підприємцем ОСОБА_1.
З Товариства з обмеженою відповідальністю „Уршель" на користь
Житлово-будівельного кооперативу „Рибак-9” стягнуто 3065,27 грн. відшкодування
за користування орендованим приміщенням, 42,50 грн. держмита, а також 59,00 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. З фізичної особи
- приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу
„Рибак-9" стягнуто 6130,50 грн. відшкодування за користування  орендованим приміщенням, 42,50 грн. держмита,
а також 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Постанова мотивована тим, що
договори оренди були укладені особою з перевищенням повноважень та без
нотаріального посвідчення,  а також
вказаний в них розмір орендної плати є надто малим та невигідним для позивача.
З врахуванням того, що в газетних оголошеннях вказаний інший розмір орендної
плати за приміщення зі схожими характеристиками, апеляційний суд дійшов
висновку про те, що з орендарів слід достягнути за користування орендованим
приміщення на підставі вищезазначених даних.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою у справі, відповідачі (Товариство з обмеженою відповідальністю
“Уршель”, Суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1) звернулися
до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, ідентичними за
змістом, в яких просять ці судові акти скасувати, в позові відмовити. Касаційні
скарги мотивовані тим, що в даному випадку відсутні правові підстави для
визнання договорів недійсним, оскільки вони укладалися до набрання чинності
Цивільним кодексом України, а тому не обов'язково повинні йому відповідати.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає,
що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30.12.01 між Житлово-будівельним кооперативом „Рибак-9" та
Товариством з обмеженою відповідальністю „Уршель” був укладений договір оренди
нежитлового приміщення  загальною площею
36,9 кв. м., розташованого АДРЕСА_1, для використання під офіс та склад. Строк
дії договору становив з 01.01.02 по 30.09.06, орендна плата -150,00 грн. на
місяць.

30.11.03 Житлово-будівельним
кооперативом „Рибак-9” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Уршель” був
укладений договір НОМЕР_1, предметом якого була оренда нежилого приміщення
загальною площею 15 м. кв. в будинку АДРЕСА_1, для використання під офіс та
склад. Щомісячна орендна плата складала 50,00 грн. Строк дії договору НОМЕР_1 з
30.11.03 по 31.12.09. Пунктом 6.4 договору НОМЕР_1було визначено, що попередній
договір оренди того ж самого приміщення, укладений 30.12.01, втратив свою
чинність.

30.11.03 між Житлово-будівельним
кооперативом „Рибак-9" та фізичною особою - приватним підприємцем ОСОБА_1.
було укладено договір оренди НОМЕР_2 предметом якого була оренда нежитлового
приміщення загальною площею 30 м. кв. АДРЕСА_1, для використання під офіс та
склад. Строк дії договору НОМЕР_2 з 30.11.03 по 31.12.09. Щомісячна орендна
плата -100,00 грн.

Вищезазначені договори оренди з
боку Житлово-будівельного кооперативу “Рибак-9” підписувались головою правління
ОСОБА_2. Згідно з протоколом № 6 загальних зборів членів ЖБК „Рибак-9”,
ОСОБА_2. був звільнений із займаної посади, на посаду голови кооперативу
вибрано ОСОБА_3.

Як на підставу позовних вимог щодо
визнання договорів оренди недійсними, позивач посилався на посилається на
відсутність нотаріального посвідчення договорів оренди, як того вимагають норми
ст. 794 Цивільного кодексу України, та перевищення головою правління ОСОБА_2.
власних повноважень при укладенні договорів.

Визнаючи договори оренди
недійсними, апеляційний суд зазначив, що у відповідності до підпункту „з”
пункту 23 Статуту, загальні збори кооперативу приймають рішення, у тому числі,
про порядок експлуатації належних кооперативу житлових будинків. Таким чином,
питання про надання в оренду приміщень колишньої бібліотеки, яка знаходиться за
АДРЕСА_1, підпадає під компетенцію загальних зборів (зборів уповноважених)
кооперативу та розглядається на таких загальних зборах. оскільки підпункт „ж”
пункту 25 Статуту правління житлово-будівельного кооперативу „Рибак-9” покладає
на його виконавчий орган (правління), обов'язок укладати договори від імені
кооперативу, то укладення договорів оренди, має здійснюватись не одноособово, а
лише після попереднього обговорення та прийняття відповідного рішення на
загальних зборах членів кооперативу із знесенням в протокол зборів. Пунктом 26
Статуту також передбачено підписання договорів і угод не тільки головою
правління або його заступником, а і членом правління, до відома якого
відносяться фінансові питання кооперативу, тобто бухгалтером. З матеріалів
справи вбачається, що спірні договори оренди з боку Житлово-будівельного
кооперативу „Рибак-9” підписано одноособово головою правління на той час
-ОСОБА_2. За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що
договори слід визнати недійсними.

Разом з тим, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає такі висновки передчасними, оскільки
відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений
представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою; правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо
особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до
виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює,
змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього
правочину.

Втім, суди попередніх інстанцій не
дали належної правової оцінки факту прийняття орендної плати кооперативом та не
зазначили, чи може він свідчити про наступне схвалення орендодавцем, як
юридичною особою, спірних договорів оренди.

Посилання судів попередніх
інстанцій на 793 Цивільного кодексу України, (відповідно до якої,  договір найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі; договір найму
будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік
і більше підлягає нотаріальному посвідченню) не визнається Вищим господарським
судом України правомірним, оскільки згідно положень Конституції України, закон
не має зворотної сили. А відтак, договори, укладені до набрання чинності
Цивільним кодексом України, повинні відповідати не йому, а законодавству, що
діяло  на момент укладення договору (яке
не передбачало необхідності нотаріального посвідчення договору оренди).

Щодо висновку місцевого
господарського суду про те, що при визнанні недійсними договорів оренди сторони
слід провести двосторонню реституцію, то слід зазначити наступне. Відповідно до
частини 3 статті 207 Господарського кодексу України, у разі, якщо за змістом
зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання
визнається недійсним і припиняється на майбутнє. Фактичне користування майном
на підставі договору оренди, унеможливлює, в разі його недійсності, проведення
між сторонами реституції, так як використання майна - "річ"
безповоротна, і відновити сторони в первісне положення практично неможливо.
Тому такий договір повинен визнаватися недійсним і припинятися на майбутнє, а
реституція не повинна проводитися.

Не можна також визнати правомірним
і висновок апеляційного суду про необхідність достягнненя з орендарів орендної
плати, виходячи з ціни 2272,50 грн. в місяць, оскільки в матеріалах справи
відсутні належні докази того, що сума орендних платежів саме за це приміщення
повинна складати саме таку суму. Тому цей висновок не можна визнати законним і
обґрунтованим в розумінні статті 43 Господарського процесуального кодексу
України.

Як роз'яснено Пленумом Верховного
Суду України в пункті 1 Постанови від 29.12.76
№11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин. Рішення суду першої інстанції та постанова
апеляційного суду  цим вимогам не
відповідають, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді, суду слід
перевірити доводи скаржника, з'ясувати наведені в цій постанові обставини
справи, розглянути питання про доцільність витребування нових доказів,
дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову
оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду
справи суду слід врахувати, що обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки
є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115 , 1117, 1119, 11113
Господарського  процесуального
кодексу  України,  Вищий
господарський    суд   України

П О С Т А Н О
В И  В :

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю “Уршель” та Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи

ОСОБА_1 задовольнити частково,
рішення господарського суду м. Севастополя від 05.02.07 та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду  від 28.03.07 у справі № 20-8/293 скасувати,
справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Севастополя.

Головуючий - суддя
В. Дерепа

Судді
Б. Грек

Л. Стратієнко