КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2007                                                                                           № 13/741

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача – Терещенко Л.М. – юрист,

від відповідача – М’ялківський О.П. – за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.04.2007

у справі № 13/741

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА"

до                                                   Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва

про                                                  стягнення 5197,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №13/741 від 16.04.2007р. позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Стягнуто  з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, відповідача у справі, на користь Закритого акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «Аска», позивача у справі, 5197,37грн. відшкодування, 102грн. по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач оскаржує його в апеляційному порядку з мотивів неповного з’ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема він вказує, що не доведений належним чином факт вини водія відповідача Довженка О.Є. в скоєні ДТП, подані докази сплати за страховим випадком не можуть вважатись належними. Відповідач взагалі не був повідомлений про факт дорожньо-транспортної пригоди і відповідно не приймав участі в складані акту авто товарознавчої експертизи. Просить рішення місцевого суду скасувати постановивши нове рішення яким в позові відмовити.

Розглянувши апеляційну скаргу,  матеріали справи та заслухавши представників сторін, колегія встановила наступне:

10 січня 2003 року на вул. М. Коцюбинського в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення автомобілю «Опель», номерний знак 77615 КІ, який належить ДТЕП «Інтертранс»,  та Трактору УКБ-25, номерний знак 01090 КС, що належить Комунальному підприємству по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва, яким керував водій Довженко О.Є, що підтверджується довідкою № 29 від 09.03.03р., виданою відділом ДАІ ТУМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві та листом ГУ МВС України в м. Києві Управління ДАІ від 08.07.03р. за вих. № 10/5545вх (копія в матеріалах справи). Відповідно до вказаної довідки, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм Довженко О.Є. пункту 10.2 Правил дорожнього руху України.

Постанова Оболонського суду м. Києва з приводу притягнення до адміністративної відповідальності водія Довженко О.Є. не збереглася в архіві у зв’язку з знищенням матеріалів адміністративного провадження за 2003р.(довідка суду №3-1460/03 від 05.03.2007р.)

Але наведені вище докази дають підстави зробити висновок, що ДТП сталося саме з вини водія відповідача Довженко О.Є.

Автомобіль «Опель», номерний знак 77615 КІ, який належить ДТЕП «Інтертранс», було застраховано у ЗАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (позивач у справі), відповідно до договору страхування № 682317 від 08.07.2002р.

На підставі вказаного договору, в результаті настання страхової події позивачем було виплачено ДТЕП «Інтертранс» як страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 5197,37 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 8211 від 05.08.03р. Відповідач ставить під сумнів сам факт перерахування страхового відшкодування по даному випадку платіжним дорученням №8211 від 05.08.2003р. оскільки в платіжному доручені йде посилання на договір від 10.07.2002р.

Позивач вказує, що це є технічною помилкою, опискою. В обґрунтування свого твердження вказує на те, що № договору 682317 наведений в платіжному доручені є номером договору укладеним з ДТЕП „Інтертранс” 08.07.2002р.

Колегія вважає доводи позивача цілком обґрунтованими і погоджується з ними.

Розрахунок страхового відшкодування проведено у відповідності до Акту автотоварознавчого дослідження № 1-468 від 03.04.2003 р. та вказаного вище Договору страхування.

Згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, яка є додатком до Акту автотоварознавчого дослідження, вартість ремонтних робіт складає 1832,64 грн.

-   вартість матеріалів складає 311,90 грн.

-   вартість    замінених    деталей    складає    3777,78грн.    (без  урахування експлуатаційного зносу).

При цьому при сплаті страхового відшкодування було враховано, що частина збитків, яка не відшкодовується страховиком (франшиза), згідно з умовами договору становить 724,95 грн.

Як встановлено вище,  дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 18.01.03р., відбулася з вини водія транспортного засобу, який належить відповідачеві, Довженко О.Є.

Отже, позивач у справі звернувся до відповідача як власника транспортного засобу з регресним позовом про відшкодування шкоди (деліктне зобов'язання), яка була відшкодована позивачем третій особі у розмірі 5197,37 грн.

До спірних правовідносин суд першої інстанції   застосував положення   ЦК УРСР, оскільки відносини щодо  спричинення шкоди     сталися  10.01.03р., тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 440 ЦК УРСР, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР.

Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

Відповідно до ст. 450 ЦК УРСР, організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ст. 452 ЦК УРСР, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Статтею 453 ЦК УРСР встановлено, що присуджуючи відшкодування шкоди, суд, арбітраж або третейський суд відповідно до обставин справи зобов'язує особу, відповідальну за шкоду, відшкодувати її в натурі (надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ і таке інше) або повністю відшкодувати заподіяні збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Місцевий суд правомірно визнав доведеним факт вини водія Довженко О.Є, який керував транспортним засобом, що належить відповідачу у справі , а отже позивач правомірно звернувся з регресним позовом до відповідача про відшкодування понесених ним збитків по відшкодуванню страхувальнику заподіяної йому внаслідок ДТП шкоди.

Заперечення відповідача про те, що деліктна відповідальність відповідача не настала, оскільки не є наявним склад правопорушення, а саме відсутня його вина, оскільки позивачем не надано підтвердження вини водія Довженка О.Є., який керував транспортним засобом, що належить відповідачеві, спростовується наявними матеріалами справи, а саме  побічними доказами у справі, зокрема довідкою № 29 від 09.03.03р. та листом ГУ МВС України в м. Києві Управління ДАІ від 08.07.03р. за вих. № 10/5545вх, листом Оболонського районного суду м. Києва від 05.03.07р. за № 3-1460/03.

На підставі наведеного, слід зазначити, що позивачем доведено належними засобами доказування вину Довженко О.Є. у скоєнні ДТП, в результаті якого було нанесено шкоду автомобілю «Опель», яка була відшкодована позивачем ДТЕП «Інтертранс».

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 99, 101,  п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 16.04.2007р. у справі №13/741– без змін.

2. Матеріали справи № 13/741 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

21.06.07 (відправлено)