ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

04.06.07                                                                                           Справа№ 1/119-26/395

За позовом: Військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави –органу, що здійснює функції у спірних відносинах: Міністерства Оборони України, Державного господарського об’єднання Концерну „Техвоєнсервіс”, м. Львів

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління природних ресурсів та врегулювання земельних відносин Львівської міської ради, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Львівська обласна державна адміністрація, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Львівське обласне управління земельних ресурсів, м. Львів

Про зобов’язання до вчинення дій

Суддя Деркач Ю.Б.

при секретарі: Боровець Я.

Представники:

від прокуратури Палига О.І. –представник

від позивача1 не з’явився

від позивача2 Маланій Б.О. –представник

від відповідача Лозинський В.В. –спеціаліст І категорії

від третьої особи на стороні позивача Лозинський В.В. –спеціаліст І категорії

від третьої особи –Львівської обласної державної адміністрації Снігур Р.Я. –головний спеціаліст –юрисконсульт

від третьої особи –Львівського обласного управління земельних ресурсів не з’явився

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки

передбачені ст.ст. 49, 51 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.06.2007 р.

Суть спору: Військовий прокурор Західного регіону України в інтересах держави –органу, що здійснює функції у спірних відносинах: Міністерства Оборони України, Державного підприємства МОУ „Львівський автомобільний ремонтний завод”, м. Львів звернувся до господарського суду з позовом до Львівської міської ради, м. Львів за участі третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Управління природних ресурсів та врегулювання земельних відносин Львівської міської ради, м. Львів про зобов’язання до вчинення дій.

Ухвалою суду від 06.02.2007 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справи та призначено попереднє судове засідання на 27.02.2007 р. Ухвалою суду від 27.02.2007 р. розгляд попереднього судового засідання відкладався до 27.03.2007 р. Прокурором 26.03.2007р. подано клопотання про заміну позивача. Клопотання обґрунтоване тим, що наказом Міністра оборони України № 389 від 06.07.2006 р. діяльність Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський автомобільний ремонтний завод»припинено, реорганізувавши його шляхом приєднання до державного господарського об’єднання Концерн «Техвоєнсервіс», який визнаний правонаступником усіх прав та обов’язків Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський автомобільний ремонтний завод». Ухвалою суду від 27.02.2007 р. замінено позивача2 –Державне підприємство МОУ „Львівський автомобільний ремонтний завод” його правонаступником –Державним господарським об’єднанням Концерн „Техвоєнсервіс”, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 23.04.2007 р. В судовому засіданні 23.04.2007 р. оголошувалась перерва до 22.05.2007 р. В судовому засіданні 22.05.2007 р. оголошувалась перерва до 04.06.2007 р. Ухвалою суду від 29.05.2007 р. залучено до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору –Львівську обласну державну адміністрацію та Львівське обласне управління земельних ресурсів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в постійному користуванні Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський автомобільний ремонтний завод»перебуває та використовується для виробничих потреб земельна ділянка площею 10,0216 гектара на вул. Личаківській, 152 у м. Львові. Наведене підтверджується матеріалами долученими до позовної заяви. Після отримання необхідних документів, необхідних для оформлення акту на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою, позивач звернувся до відповідача про надання цієї ділянки в користування. Проте, 07.04.2005 р. відповідачем прийнята ухвала № 2187, відповідно до якої було вилучено з користування Міністерства оборони України вказану земельну ділянку і зараховано її до земель міста в комунальну власність. Рішенням господарського суду Львівської області від 28.07.2005 р. задоволено позов військового прокурора Західного регіону України та визнано недійсною ухвалу відповідача від 07.04.2005 р. № 2187. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.12.2005 р. вказане рішення господарського суду залишене без змін. В касаційному порядку дане рішення не оскаржувалось, а тому воно набрало законної сили. Незважаючи на неодноразові звернення військового прокурора про виконання рішення господарського суду відповідач не скасував ухвали від 07.04.2005 р. № 2187 і незважаючи на наявність для цього підстав, не прийняв рішення про передачу в постійне користування позивачу зазначеної вище земельної ділянки та оформлення відповідного акту. Такими діями відповідач порушує вимоги чинного законодавства, а тому прокурор просив зобов’язати відповідача скасувати ухвалу від 07.04.2005 р. № 2187 та передати позивачу в постійне користування зазначену земельну ділянку з оформленням відповідного державного акту на право постійного користування цією землею.

18.04.2007 р. прокурором подано заяву про доповнення предмету і підстав позову та уточнення позовних вимог, в якій просить визнати за позивачем право постійного користування земельною ділянкою площею 10,0216 га, яка знаходиться по вул. Личаківській, 152 в м. Львові та зобов’язати відповідача прийняти рішення про передачу в постійне користування позивача вказаної земельної ділянки з оформленням відповідного державного акту на право постійного користування цією землею, та передати її.

Представник Міністерства оборони України (позивача1) позовні вимоги підтримав з підстав викладених у нормативному обґрунтуванні.

Представник Концерну «Техвоєнсервіс»(позивача2) підтримав позовні вимоги з підстав викладених в нормативних обґрунтуваннях № 225/К/739-6 від 17.04.2007 р.

Відповідач проти позову заперечив подавши письмове пояснення по суті позову від 26.03.2007 р. № 1104/443. Заперечення мотивовані тим, що рішенням господарського суду Львівської області від 28.07.05 р. задоволено позов військового прокурора та визнано недійсною ухвалу Львівської міської ради від 07.04.2005 р. № 2187. Тому ухвалу, яку просить скасувати прокурор на час пред’явлення позову є не чинною і підстав для її скасування не має. Оформлення та видачу державних актів на право постійного користування покладено на структурні підрозділи Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України, як це передбачено Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 р. № 43. До компетенції міської ради не належить повноваження щодо оформлення державних актів на право постійного користування на земельні ділянки. Також зазначає відповідач, що земельна ділянка може бути передана лише за згодою міської ради і це є право територіальної громади, а не її обов’язок, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа на стороні позивача проти позову заперечила з аналогічних мотивів, про що зазначила в письмовому поясненні по суті позову від 23.04.2007 р. № 1104/589.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне:

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 60 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах.

Прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадян або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу.

Функція представництва прокуроратурою інтересів громадян або держави в суді закріплена п. 2 ст. 121 Конституції України. Виходячи із цього конституційного положення, прокурор має статус законного представника держави у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до положень ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Формами представництва прокурора у адміністративному суді є: 1) звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; 2) участь у розгляді судами справ; 3) внесення апеляційного, касаційного подання на судові рішення або заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Стосовно представництва у суді інтересів держави, то відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді, суттєвим вбачається з’ясування поняття «інтереси держави». Державні інтереси закріпляються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Згідно з розділом ІХ Декларації «Про державний суверенітет України»та ст. 17 Конституції України, як незалежна і суверенна держава, Україна будує свої власні Збройні сили, які є її гарантом незалежності і суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», вони є військовим формуванням, на яке покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Статтею 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Один з таких випадків передбачений п. 6 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру», на підставі якої прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Реалізувавши своє право передбачене Законом прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський автомобільний ремонтний завод».

Одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання права (п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не  доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.07.05 р. господарським судом Львівської області прийнято рішення у справі № 3/295-11/213 за позовом військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Військової частини А-3733 (Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський автомобільний ремонтний завод») до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача –Львівська КЕЧ району про стягнення 29 911 816,88 грн. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що земельна ділянка з будівлями та спорудами площею 10,0216 га, яка знаходиться по вул. Личаківській, 152 в м. Львові перебуває у власності держави та постійному користуванні позивача-2. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.12.2005 р. вказане рішення залишене без змін і на час розгляду справи набрало законної сили.

Факт перебування вказаної земельної ділянки у державній власності та постійному користуванні позивача-2 підтверджується також рішенням звуженого засідання виконавчого комітету Львівської міської Ради депутатів трудящихся № 4/370 від 26.01.1953 р. «О передаче  КЕЧ Львовского района ПрикВО зданий, сооружений и земельных участков в городе Львове», рішенням звуженого засідання виконкому Львівської міської Ради народних депутатів № 3-С від 08.02.1985 р., розпорядженням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 268 від 05.04.1993 р., рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради         № 275 від 22.05.1998 р. та іншими матеріалами справи.

Доказів про скасування вказаних актів або визнання їх недійсними відповідачем суду не подано.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що земельна ділянка по                       вул. Личаківській, 152 в м. Львові площею 10,0216 га є державною власністю і перебуває у постійному користуванні позивача-2 з 1953 року.

Статтею 1 Закону України «Про використання земель оборони»передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі по тексту –військові частини).

Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (ст. 2 цього Закону).

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Частина 3 цієї статті встановлює повноваження районних державних адміністрацій щодо надання земельних ділянок із земель державної власності у постійне користування юридичним особам в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб, а за межами населених пунктів – для сільськогосподарського використання; ведення лісового і водного господарства, а також тих земельних ділянок, які надаються у постійне користування Кабінетом Міністрів України (ч. 7 цієї статті ЗК України); будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо).

Згідно з ч. 7 ст. 122 ЗК України Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель державної власності, вилучених із постійного користування інших осіб на підставі рішень Кабінету Міністрів України (ст. 149 ЗК України), а також із земель державної власності, що належать до особливо цінних земель, вилучених за постановою Кабінету Міністрів України в порядку передбаченому ст. 150 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, враховуючи вказані норми права законодавець чітко розмежував повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування, а саме: органи місцевого самоврядування надають у постійне користування земельні ділянки із земель, які перебувають у комунальній власності територіальних громад, а органи виконавчої влади –із земель державної власності.

Оскільки земельна ділянка площею 10,0216 га по вул. Личаківській, 152 в м. Львові є державною власністю, то з приводу виділення її в постійне користування слід було звертатися в орган виконавчої влади в порядку передбаченому ст. 123 ЗК України.

Оформлення та видача державних актів на право постійного користування здійснюється відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 р. за № 354/3647.

Пунктом 3.1. цієї Інструкції передбачено, що державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Таким підрозділом є Львівське міське управління земельних ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 10,0216 га, яка знаходиться в по вул. Личаківській, 152 в м. Львові.

В решті частин позовних вимог у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не подано доказів звернення з клопотанням до відповідного органу виконавчої влади про надання земельної ділянки в постійне користування.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Законом України „Про прокуратуру”, Законом України „Про використання земель оборони”, ст.ст. 122, 123, 149, 150, ст. 35 ГПК України та ст.ст. 1-2, 4-12, 41, 42, 49, 51, 60, 71, 72, 73, 76, 76, 79, 82, 86, 122-126, 127, 130, 133-135, 137, 138-139, 140, 143, 151-154, 158, 159-163, 167, 254 та п. 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати за Міністерством Оборони України в особі Державного господарського об’єднання Концерну „Техвоєнсервіс” (м. Київ, вул. Дегтярівська, 13/24, ), як правонаступника Державного підприємства МОУ „Львівський автомобільний ремонтний завод”, право постійного користування земельною ділянкою площею 10,0216 га, що у м. Львові по вул. Личаківській, 152.

3.          Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили.

4.          В решті частин позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя