СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

14 червня 2007 року
Справа № 2-22/19105-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

11.06.2007

позивача: Стиранка І.Є.дов.б/н від 27.11.2006

відповідача: Бісікало Т.А.,дов.№4674/5 від 06.10.2006

Губін О.С.,дов.№1246/9/10-014 від 08.06.2007

після перерви 14.06.2007

позивача: не з'явились

відповідача:не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Яковлєв С.В.) від 23.03.2007 у справі №2-22/19105-2006А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Міндальна роща" (вул. В. Хромих, 21-А, місто Алушта,98500)

до           Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а, місто Алушта,98500)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 23.03.2007 року у справі № 2-22/19105-2006А позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Міндальна роща” до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень задоволено повністю. Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у місті Алушті позивачу донараховані податок на прибуток підприємств у розмірі 1017161 грн. і нараховано штрафні санкції у розмірі 1017161 грн.; податок на додану вартість у розмірі 41310 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 20655 грн.; зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 57495 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 1045 грн.; донараховано податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) у розмірі 15883,89 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 31767,78 грн.

Постанова суду мотивовано тим, що відповідачем помилково зроблений висновок про отримання позивачем будь-якого доходу від оренди майнового комплексу у ТОВ „Морський” за час коли дія договору оренди припинилась, а також не надані докази того, що у період часу з 01.10.2005 року по 30.05.2006 року позивач використовував вказаний майновий комплекс для здійснення підприємницької діяльності. Договори оренди, укладені між позивачем та ТОВ „Морський” від 25.02.2005 року та від 20.04.2006 року не визнані недійсними, позивач здійснював у повному обсязі виконання прийнятих на себе зобов’язань, передбачених договорами, сплачував ТОВ „Морський” вартість отриманих послуг. ТОВ „Морський є самостійною юридичною особою, та розмір орендної плати та порядок компенсації витрат з експлуатації майна є результатом домовленості між позивачем та ТОВ „Морський” в наслідок досягнення ними згоди з усіх істотних умов договорів. За таких обставин відповідач необґрунтовано зафіксував порушення позивачем п.п. 1.23., 1.31., ч. 1 п.п. 4.1. ст. 4, п.п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та заниження валових доходів на суму 393451,41 грн.

Також не відповідають діючому законодавству висновки відповідача, що кошти, направлені позивачем у перевіряємому періоді на формування статутного фонду ТОВ „Морський” в сумі 4338000 грн., та на будівництво церкви в сумі 2273648,67 грн. отримані з невстановлених джерел, підпадають під визначення доходу і підлягають включенню до валових доходів у сумі 6611648,67 грн., хоча і позивач і відповідач підтвердили те, що кошти використані для формування статутного фонду ТОВ „Морський” та на будівництво церкви є коштами, що були внесені учасниками позивача до статутного фонду ТОВ „Міндальна роща” після чого згідно статуту директор товариства отримує право в межах наданих йому повноважень самостійно розпоряджатися майном та коштами товариства.

Відповідач зробив помилкові висновки про заниження ціни продажу квартири Камакіну В.В., що була здійснена у розмірі інвентаризаційної вартості на момент відчуження, необґрунтовано донарахував позивачу доходи у сумі 100775,42 грн., нарахував податок на додану вартість у сумі 20155,08 грн., застосував штрафні санкції по зазначеним податкам, хоча у Камакіна В.В. при цьому додаткових доходів не виникло і нарахування йому податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15720,97 грн., застосування до позивача фінансових санкцій за неутримання зазначеної суми податку є неправомірним. Обов’язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених законом, покладається на податковий орган у порядку встановленому законом. На час проведення перевірки такий порядок не встановлений.

Визнані неправомірними висновки відповідача про завищення валових витрат позивача на суму його витрат по сплаті страхових внесків по договорам страхування відповідальності перед третіми особами у розмірі 191364,00 грн., бо відповідно до їх умов предметом страхування є відповідальність відповідача за шкоду, спричинену третім особам під час їх перебування на території останнього, відповідно це майнові інтереси позивача, пов’язані з можливою необхідністю відшкодовувати шкоду заподіяну третім особам, а не страхування життя, здоров’я  та/або інших ризиків сторонніх фізичних осіб.

Не погодившись з постановою суду Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду першої інстанції, як прийняту з порушенням норм матеріального права, з підстав вказаних в апеляційній скарзі.

Судом була оголошена перерва до 14.06.2007.

Після перерви 14.06.2007 в судове засідання представники сторін не з'явились, про місце та час судового засідання були повідомлені належним чином. Явка судом визнана не обов'язковою.

Розглянувши повторно, в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи та на підставі встановлених в них фактичних обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті в Автономній Республіці Крим підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

22 листопада 2006 року Державною податковою інспекцією у місті Алушті в Автономній Республіці Крим на підставі акту перевірки № 1735/23/31395454 від  09 листопада 2006 року стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю „Міндальна роща” прийняті податкові повідомлення-рішення № /0, яким донараховано податок на прибуток підприємств у розмірі 1017161 грн. і начислено штрафні санкції у розмірі 1017161 грн., всього на суму 2034322 грн.; № /0, яким донараховано податок на додану вартість у розмірі 41310 грн. і начислено штрафні санкції у розмірі 20655 грн., усього на суму 61965 грн.; № /0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 57495 грн. і начислено штрафні санкції у розмірі 1045 грн., всього на суму 58540 грн.; № 0, яким донараховано податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) у розмірі 15883,89 грн. і начислено штрафні санкції у розмірі 31767,78 грн., усього на суму 47651,67 грн., які є предметом спору.

З акту документальної перевірки № 1735/23/31395454 від 09 листопада 2006 року слідує, що донарахування контролюючим органом позивачу податків та штрафних санкцій відбулося з того, що платник допустив різні порушення податкового законодавства.

За результатами перевірки встановлено, що підприємством за перевірений період занижено валові доходи на суму 7 105 881,50 грн.

До валового доходу Товариства включено суму орендних платежів згідно договору про оренду цілісного майнового комплексу кліматопавільону „Морський”, укладеного із ТОВ „Морський” за час коли договір вже припинив свою дію, згідно угоди про закінчення строку дії договору.

25 липня 2005 року ТОВ „Міндальна роща” (орендар) було укладено з ТОВ „Морський” договір оренди цілісного майнового комплексу кліматопавільону „Морський” строком до 30 вересня 2005 року. В подальшому між сторонами укладалось декілька додаткових угод до вказаного договору: від 25.07.2005 р., згідно умов якої строк оренди було продовжено до 30.05.2006 року; від 26.07.2005 р., згідно якої додаткова угода від 25.07.2005 р. була скасована; та від 30.08.2005 р., якою підтверджено намір сторін про дію договору оренди до 30.09.2005 року, як було передбачено у початковому варіанті договору.

У акті перевірки ДПІ у м. Алушта вказує, „що додаткові угоди були надані під час оскарження результатів планової документальної перевірки ТОВ „Морський” з метою пояснення встановленого порушення щодо не нарахування орендної плати за оренду цілісного майнового комплексу „Морський” і не були взяті до уваги”. У зв’язку із цим валові доходи ТОВ „Міндальна роща” збільшено на суму орендної плати за період з 01.10.2005 р. по 30.05.2006 р., коли договір припинив дію, що склало за: 4 квартал 2005 року –62 499,99 грн. (25000 грн.х3 місяці=75000 грн., з ПДВ, сума без ПДВ 62 499,99 грн.), та за 1 квартал 2006 року –87 500 грн. (35000 грн.х3 місяці=105000 грн. з ПДВ, сума без ПДВ 87500 грн.) (а.а. 32).

Далі у акті перевірки вказано, що 20.04.2006 року між цими ж сторонами був укладений новий договір оренди кліматопавільону, строком з 20.04.2006 року по 30.09.2006 року, і у відповідності з тим, що правомірність цього договору не ставиться під сумнів податковою, вона не нараховує за травень місяць орендний платіж згідно договору від 25.07.2005 року.

Підтвердженням того, що використання кліматопавільону у господарській діяльності „Міндальної рощі” припинилось з закінченням строку дії договору є дані самого акту перевірки, на аркуші 29 акту є таблиця, що відображає дані звітності про валові доходи Товариства від оренди кліматопавільону, у котрій відомості про дохід у               4 кварталі 2005 року та 1 кварталі 2006 року відсутні. Крім того, фактичне припинення експлуатації кліматопавільону ТОВ „Міндальна роща” є також дані книги обліку розрахункових операцій, та звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку РРО, згідно яких видно, що остання операція на об’єкті здійснена 26.09.2005 року і достовірність цього та відсутність порушень при проведенні розрахунків із використанням РРО підтверджено самою податковою у акті перевірки.

Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 року № 33494-ВР (із змінами та доповненнями) у п.п. 7.9.6. ст. 7 передбачено, що „при нарахуванні лізингового платежу орендодавець збільшує валові доходи, а орендар збільшує валові витрати на суму нарахованого лізингового платежу за наслідками податкового періоду, в якому здійснюється таке нарахування”. Останній платіж за договором оренди від 25.07.2005 року було здійснено 09.09.2005 року пд № 1951, акт про надані послуги від 30.09.2005 року № 23.

Тому підстав для включення до валового доходу ТОВ „Міндальна роща” сум орендних платежів за договором від 25.07.2005 року укладеного із ТОВ „Морський” за період з 01.10.2005 року по 30.05.2006 року немає, і відповідно незаконне донарахування податку на прибуток підприємств з цієї операції.

Далі у акті перевірки вказується, що ТОВ „Міндальна роща” у зв’язку із наявністю у договорі оренди від 25.07.2005 року зобов’язань Орендаря компенсувати фактичні витрати з водопостачання, електроенергії, також повинна включити до складу свого валового доходу всі фактичні витрати на здійснення утримання ТОВ „Морський”, що склали за даними перевірки ТОВ „Морський” за період з 25.07.2005 року по 30.05.2006 року (за винятком компенсованих витрат) - 233 332,42 грн., куди ввійшли витрати на послуги зв’язку, канцтовари, підписні видання.

ТОВ „Морський” є самостійною юридичною особою, зареєстрованою згідно діючого законодавства України, є окремим самостійним платником податків, перебуває на податковому обліку, що не ставиться під сумнів податковою, і відповідно має право на забезпечення своєї діяльності також самостійними витратами, котрі враховуються ним також самостійно при веденні податкового обліку.

З цих же підстав ТОВ „Міндальна роща” не повинно нести відповідальність за дії ТОВ „Морський” у зв’язку з ненаданням документів на обґрунтування розміру орендних платежів, що були встановлені договором. Розмір орендної плати є однією з суттєвих умов договору оренди, який встановлюється за домовленістю обох сторін, та відображається у тексті договору. Таким чином висновок про встановлення орендної плати самостійно „засновником” і відповідно „немає підстав вважати ціну вказаного вище договору такою, що відповідає рівню справедливих ринкових цін” є надуманим. Справді Орендар згідно договору –ТОВ „Міндальна роща” є також засновником Орендодавця –ТОВ „Морський”, але саме тільки це не може вважатись достатнім доказом того, що ціна договору „не відповідає рівню справедливих ринкових цін”.

Компенсація Орендодавцю витрат по комунальному забезпеченню переданого в оренду приміщення склала 42 377,95 грн., що більше фактичних витрат Орендодавця на 1 083,91 грн.

Крім того, нормативними актами з оподаткування не передбачено включення до складу валового доходу одного суб’єкта –ТОВ „Міндальна роща” –витрат, зв’язаних з веденням господарської діяльності другого суб’єкта –ТОВ „Морський” –за період з 4 квартала 2005 р. по 1 квартал 2006 у сумі 19 044,51 грн.

Також неправомірним, у зв’язку із відсутністю договору оренди, є включення до складу валового доходу ТОВ „Міндальна роща” витрат ТОВ „Морський” з утримання кліматопавільону у 4 кварталі 2005 р. у сумі 110 021,65 грн., у 1 кварталі 2006 р. –123 310,77 грн.

Виходячи з викладеного, висновки про заниження валових доходів із вказаних операцій на суму 393 457,41 грн., та порушення п.п. 1.23., 1.31. ст. 1, п.п. 4.1. ст. 4, п.п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, як по операціях із пов’язаною особою є безпідставними, та такими що не відповідають діючому податковому законодавству.

До валового доходу ТОВ „Міндальна роща” включено витрати ТОВ „Морський” на транспортування та монтаж обладнання.

У вказаному епізоді перевіряючими описані порушення, що були допущені ТОВ „Морський” при формуванні початкової вартості товара, у результаті чого вартість була занижена на 10 125 грн.

У акті вказано, що товар у червні-липні 2005 року був проданий ТОВ „Міндальна роща” за ціною придбання. При цьому не вказана продажна ціна і на підставі яких документів це обладнання було реалізовано.

Одночасно перевіряючі роблять висновок, що протирічить фактам, викладеним вище що товари були реалізовані ТОВ „Міндальна роща”:

а) по цінам нижче ціни придбання;

б) без вимоги про компенсацію;

ТОВ „Міндальна роща” сплатило кошти замість ТОВ „Морський” (хоча у акті перевірки приводяться документи, що підтверджують, що ТОВ „Морський” укладало договори на придбання, доставку, монтаж обладнання від свого імені).

При цьому перевіряючи посилаються на п.п. 7.4.1. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, у якому йде річ про формування доходів від продажу товарів зв’язаним особам. Відповідно вказану норму треба було застосувати до продавця –ТОВ „Морський”. До покупця –ТОВ „Міндальна роща” приведена норма не стосується.

Таким чином доходи підприємства у 3 кварталі 2005 року неправомірно збільшені податковою на 10 125 грн.

До валового доходу позивача включено витрати на придбання корпоративних прав у ТОВ „Морський”.

У 2005 році ТОВ „Міндальна роща” ввійшло до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський” із долею у статутному капіталі у розмірі –4 338 000 грн. На підтвердження цього 25.03.2005 року був підписаний протокол загальних зборів учасників ТОВ „Морський”, та статут ТОВ „Морський” у новій редакції, який в подальшому пройшов державну реєстрацію у виконавчому комітеті Алуштинської міської ради, про що державним реєстратором Бітченко Л.В. на затвердженій зборами учасників новій редакції статуту вчинено запис про реєстрацію змін до установчих документів від 29.03.2005 року за № 1000131.

Пізніше, були затверджені ще одні зміни до статуту ТОВ „Морський” згідно яких доля ТОВ „Міндальна роща” склала 8 394 900 грн. (протокол від 17.06.2005 року № 2), котрі були також зареєстровані у виконавчому комітеті Алуштинської міської ради 30.06.2005 р. запис № 2000131.

Згідно ч. 5 ст. 89 Цивільного кодексу України „зміни до установчих документів юридичної особи набувають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації”. Це ж саме передбачено Законом України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”.

Свої висновки податкова мотивує тим, що ці внески були здійснені посадовими особами ТОВ „Міндальна роща” самостійно і „загальними зборами товариства не узгоджувались”.

Статутом ТОВ „Міндальна роща” у відповідності із діючим законодавством врегульовані питання компетенції органів управління Товариства, серед яких є загальні збори, а також виконавчий орган –директор товариства. До повноважень якого згідно статті 9 віднесено право „вирішувати усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників. Збори учасників можуть прийняти рішення про делегування частини належних їм повноважень до компетенції Директора”.

Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 №334/94-ВР передбачено, що інвестор при придбанні корпоративних прав у податковому обліку керується пунктом 7.6. Закону, згідно якого „платник податку веде окремий облік фінансових результатів операцій з цінними паперами... При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами”. Далі у цьому пункті встановлено, що „під терміном „витрати” слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості”, а також вказано, що „норми цього пункту поширюються на визначення балансових збитків або прибутків, отриманих платником податку від операцій з корпоративними правами, що виражені в інших, ніж цінні папери, формах”.

Згідно термінів вказаного Закону, визначених у ст. 1 корпоративні права –це „право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах” (п.п. 1.8.), а „господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою” –є прямою фінансовою інвестицією (п.п. 1.28.2.).

Таким чином, виходячи із вказаних термінів при прийнятті ТОВ „Міндальна роща” до складу учасників ТОВ „Морський” (протокол загальних зборів учасників ТОВ „Морський” від 25.03.2005 № 1), реєстрації Державним реєстратором Алуштинської міської ради 29.03.2005 нової редакції статуту ТОВ „Морський” у зв’язку із зміною складу учасників та внесенні на розрахунковий рахунок ТОВ „Морський” коштів у розмірі вкладу учасника передбаченого статутом, ТОВ „Міндальна роща” набула корпоративні права на частку у статутному капіталі ТОВ „Морський” і відповідно право на облік вказаної господарської операції згідно вимог пункту 7.6. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та віднесення суми сплачених внесків до складу валових витрат.

Згідно рішення учасників ТОВ „Морський” від 25.03.2005 р. (протокол № 1) розмір вкладу до статутного капіталу ТОВ „Міндальна роща” склав 5 394 900 грн. (98 %), а 17 червня 2005 року позачерговими зборами учасників ТОВ „Морський” прийняте рішення (протокол № 2) про зміну розміру статутного капіталу товариства і збільшення розміру вкладу ТОВ „Міндальна роща”, який склав –8 394 900 грн. (99 %).

Враховуючи, що на кінець періоду, що перевіряється –на 30.06.2006 р. ТОВ „Міндальна роща” перераховано до статутного капіталу ТОВ „Морський” 4 338 000 грн. ця сума у повному обсязі за цим епізодом податковою була включена до валового доходу ТОВ „Міндальна роща”.

При цьому робиться посилання на п.п. 4.2.5. Закону України № 334, де вказано, що „суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку... не включаються до складу валових витрат” (а.а. 35). Але цей пункт стосується обліку операцій з надходження коштів за емітовані корпоративні права, у нашій ситуації емітентом є ТОВ „Морський”, і саме він користується цією „пільгою”, як вказано у акті перевірки і не стосується операції що здійснена ТОВ „Міндальна роща”.

В частині твердження податкової, викладеного у акті перевірки, що „засновники ТОВ „Міндальна роща” інвестицій у корпоративні права ТОВ „Морський„ не робили, корпоративних прав в ТОВ „Морський” не отримали, на частину прибутків ТОВ „Морський” прав не набули і в подальшому не отримають, в зв’язку з чим кошти, внесені ТОВ „Міндальна роща” до статутного фонду ТОВ „Морський” не можна розцінювати як пряму інвестицію у корпоративні права ТОВ „Міндальна роща”... а в даному випадку, кошти використані як внесок для розвитку іншого підприємства і норма п.п. 4.2.5. застосовані бути не можуть”.

Статтею 115 Цивільного кодексу України, статтею 85 Господарського кодексу України, п. 6.1. статуту ТОВ „Міндальна роща”, зареєстрованим Державним реєстратором Аулштинської міської ради 04.05.2005 передбачено, що товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність, як вклад до статутного капіталу, і відповідно з цього моменту ТОВ „Міндальна роща” через свої органи управління (кожний у межах повноважень передбачених статутом) отримує право здійснювати юридичні дії з розпорядження цим майном. Тому з моменту отримання ТОВ „Міндальна роща” від своїх засновників вкладів до статутного капіталу директор товариства отримує право вирішувати питання напрямків їх використання згідно прав, передбачених статутом. Підпункт 4.6. статуту передбачає, що товариство для забезпечення своєї діяльності має право „брати участь у різноманітних об’єднаннях, спілках та товариствах”, а згідно п.п. 9.1. „директор є одноособовим виконавчим органом товариства, який вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників”, та „у межах наданих йому повноважень розпоряджається майном та коштами товариства”.

Таким чином, виходячи із положень статуту, та повноважень наданих ним  керівнику товариства –директору, у нього не було необхідності погоджувати питання вступу ТОВ „Міндальна роща” до складу учасників ТОВ „Морський” тому що це питання не відноситься до повноважень загальних зборів учасників ТОВ „Міндальна роща”.

У періоді що перевірявся ТОВ „Міндальна роща” здійснювалось будівництво будівлі православної церкви у селі Малоріченському міста Алушта. Було отримано дозвіл на будівництво у Малоріченській селищній раді (рішення від 08.07.2004 № 20/22), отримано у оренду земельну ділянку площею 0,7 га для її розміщення (рішення ради від 23.12.2004 № 23/39), укладено договір оренди.

За період що перевірявся витрати на спорудження церкви склали 2 273 648,67 грн., облік цих операцій здійснювався окремо на бухгалтерському рахунку 155, „до валових витрат з податку на прибуток та до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат (придбання) по вказаним операціям ТОВ „Міндальна роща” не відносились, в податковому обліку не відображувались”.

Але податковою суму витрат на будівництво церкви включено до складу валового доходу, і посилання робиться на те що –„господарська діяльність ТОВ „Міндальна роща” розпланована, затверджена Контрактом на реалізацію інвестиційного проекту, в якому відсутні посилання на можливість використання коштів інвесторів на внески в статутний фонд іншого суб’єкта господарювання чи будівництво церкви”. Крім того вказується, що „внески до статутного фонду ТОВ „Морський” та будівництво православної церкви у с. Малоріченське здійснювались посадовими особами ТОВ „Міндальна роща” і загальними зборами товариства не узгоджувались”, та „у статутних документах, інвестиційному проекті ТОВ „Міндальна роща” відсутні посилання на будівництво церкви, загальними зборами це будівництво також не затверджено. Діючим законодавством не передбачено право комерційних юридичних та фізичних осіб набувати право власності на релігійні споруди та вести господарську діяльність з метою отримання прибутку на таких об’єктах. Тобто, в даному випадку також не має мови про набуття засновниками ТОВ „Міндальна роща” корпоративних прав з метою отримання частини прибутку, тобто, кошти, направлені на будівництво церкви не можуть вважатись внеском до статутного фонду комерційного підприємства”.

Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств” передбачена можливість існування у платників податків „невиробничих фондів”, у п.п. 8.1.4. вказано, що під цим слід розуміти капітальні „активи, які не використовуються у господарській діяльності платника податку. До таких невиробничих фондів відносяться: капітальні активи (або їх структурні елементи), які підпадають під визначення групи 1 основних фондів згідно із підпунктом 8.2.2. цієї статті...” тобто  - „будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини” (п.п. 8.2.2. Закону № 334 ).

ТОВ „Міндальна роща” здійснює будівництво будівлі, що сьогодні є незавершеним будівництвом, про що вказано у акті перевірки, тому питання як воно буде використовуватись - у господарській діяльності, чи ні сьогодні ще не вирішене.

Згідно положень Цивільного Кодексу України, Закону України „Про господарські товариства”, статуту ТОВ „Міндальна роща” юридична особа має право вільно володіти та розпоряджатися належним їм майном. Культові будівлі можуть знаходитись у власності не тільки релігійних організацій, про що прямо вказано у ст. 17 Закону України „Про свободу совісті та релігійних організацій” від 23.04.1991 № 987-XII, де передбачено, що релігійні організації можуть користуватися культовими будівлями на підставі договорів про надання їм у користування культових та інших будівель, в порядку і на підставах, передбачених цивільним законодавством України. Тобто законодавство передбачає, що використання таких споруд, укладення договорів в частині них здійснюється на загальних підставах, та вони можуть знаходитись як у власності релігійних організацій, держави так і приватних юридичних осіб.

Контракт на реалізацію інвестиційного проекту „Будівництво та експлуатація курортно-рекреаційного комплексу „Міндальна роща” на території пріоритетного розвитку Алушта був укладений на підставі Закону України „Про спеціальний режим інвестиційної діяльності на територіях пріоритетного розвитку та спеціальній економічній зоні „Порт Крим” від 21.12.2000 № 2189-III, котрим передбачалось що дія цього документу, та пільг ним передбачених, стосується тільки тієї діяльності, котра відноситься до пріоритетної на вказаній території, та передбачена інвестиційним проектом. Але, положення цього Закону не забороняли підприємствам, що реалізують інвестиційні контракти вести іншу діяльність, особливість була лише в тому, що обчислення прибутку, отриманого від реалізації інвестиційного проекту здійснювалося окремо (ст. 14 Закону № 2189-III).

Таким чином, викладене спростовує твердження податкової, що контракт на реалізацію інвестиційного контракту є єдиним документом в межах якого має право здійснювати свою діяльність підприємство.

Питання фінансування будівництва церкви також не потребує погодження із зборами учасників ТОВ „Міндальна роща”, бо згідно статуту товариства воно не передбачене статтею 8 де викладені питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Розпоряджатися майном та коштами товариства має право директор (ст. 9 статуту), який є „одноособовим виконавчим органом товариства, який вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників”.

Крім того, такі вирази у акті перевірки як „не можна стверджувати, що будівні матеріали та будівні роботи в повному обсязі не віднесені до складу валових витрат...”, „перевіркою реальне походження витрачених коштів не встановлене”, „кошти направлені в перевіряє мий період на формування статутного фонду ТОВ „Морський” ...., та на будівництво церкви ..., отримані підприємством з невстановлених джерел” не відповідають вимогам Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 р. № 327 де передбачено, що „факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті ... перевірок чітко, об’єктивно та в повній мірі із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів” (п.п. 1.7. Положення), та „не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб’єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб’єкта  господарювання...” (п.п. 2.3.4. Положення).

Таким чином висновки податкової у акті про вирішення питання про фінансування будівництва церкви та внесення вкладів до статутного фонду господарського товариства у обмін на корпоративні права є необґрунтованим, та таким, що суперечать  податковому законодавству, і відповідно включення цих сум до валового прибутку ТОВ „Міндальна роща” неправомірне.

По питанню про збільшення у ході перевірки валових доходів підприємства від продажу квартири його директору Камакіну В.В.

Звичайність ціни підприємство обґрунтувало інвентаризаційною вартістю квартири з урахуванням вартості об’єктів житлового фонду та зносу на момент відчуження, яка склала 78 234,47 грн.

Не погоджуючись із підприємством, податковий орган, доказуючи, що ціна договору про продаж квартири не відповідає рівню звичайних цін, застосував правила не передбачені Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Так тлумачення „середньостатистичної вартості” товару виходячи із даних, отриманих від різних суб’єктів п.п. 1.20. ст. 1 Закону № 334 не передбачає. Визначивши у такий „спосіб” ринкову вартість квартири, податковий орган перевищив свої повноваження.

Крім того, відповідно до п.п. 1.20.8. Закону № 334 обов’язок  доказування того, що ціна договору не відповідає рівню звичайних цін покладається на податковий орган в порядку, передбаченому законодавством.

Разом з тим, згідно п.п. 1.20.10. Закону № 334 донарахування податкових зобов’язань платника податків податковим органом у зв’язку з встановленням звичайних цін здійснюється по процедурі, встановленій законом для нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами (з урахуванням вимог п.п. 4.3. Закону № 2181).

Сьогодні відсутній закон про нарахування податкових зобов’язань за непрямими методами.

У зв’язку із відсутністю процедури, встановленої законом, у податного органу немає законних підстав для збільшення валового доходу у 4 кварталі на 100 775,42 грн.

В частині донарахувань податкових зобов’язань по операції продажу двокімнатної квартири керівнику підприємства Камакіну В.В., також безпідставним є твердження податкової про невідповідність суми продажу квартири справедливій ринковій її ціні, на підтвердження чого надані довідки про рівень цін на квартири таких самих господарюючих суб’єктів як і ТОВ „Міндальна роща”, котрі не можуть бути належними доказами вартості саме цієї квартири, таким чином немає підстав для того, щоб вважати що ціна продажу була заниженою.

Перевіркою встановлено заниження суми податкових зобов’язань з податку на додану вартість внаслідок порушень п.п. 1.4. ст. 1, п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст.. 3, п.п. 4.1. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, що викликані включенням до бази оподаткування ПДВ операцій з оренди кліматопавільону „Морський”, компенсації поточних витрат на утримання кліматопавільону, та вартості відчуженої квартири за ціною встановленою домовленістю між Покупцем і Продавцем, але нижче ринкової ціни, яка встановлюється податковою.

У зв’язку із невірним встановленням вказаних порушень на підставах викладених раніше відповідно порушень Закону України „Про податок на додану вартість” не було, та відповідно підстав для зменшення суми бюджетного відшкодування та донарахування податку та начислення штрафних санкцій немає.

У зв’язку з неправомірним донарахуванням податкових зобов’язань з операції продажу квартири Камакіну В.В., також немає підстав для донарахування податку на доходи громадян і Камакіну В.В. особисто.

При прийняті постанови судом першої інстанції не враховано, та не надано оцінки тому, що позивач у позові погодився із донарахуванням податку з доходів фізичних осіб за операцією із суб’єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Пазич В.М. у розмірі 162,92 грн. і дане донарахування не оспорював. Проте суд першої інстанції визнав вимоги позивача в повному обсязі.

При таких обставинах, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті в Автономній Республіці Крим підлягає задоволенню частково, а постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 березня 2007 року у справі № 2-22/19105-2006Азміні.

Керуючись статтями ст. 195; п.2 ст. 198; ст. 201; ч.2 ст. 205; ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті в Автономній Республіці Крим задовольнити частково.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 березня 2007 року у справі № 2-22/19105-2006А змінити.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті № 0, яким донараховано податок з доходів фізичних осіб (найманих працівників) у розмірі 15883,89 грн. і начислено штрафні санкції у розмірі 31767,78 грн., всього на суму 47651,67 грн. частково, залишивши його без змін в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб (найманих працівників) у розмірі 162,92 грн., та штрафних санкцій у розмірі 325,84 грн.

В решті частини постанову суду першої інстанції від 23.03.2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді