ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2007 р.                                                          Справа №  10/2362

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Горшкової Н.Ф.

суддів:                                                                        Майора Г.І.

Філіпової Т.Л.

при секретарі                                                            Чайці О.С. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Трунова О.М., довіреність №96 від 31.01.2007 року,                     Грибінчук М.М., довіреність №301 від 12.03.2007 року,

від відповідачів:

- ДПІ у Радомишльському районі: Лось Р.К., довіреність №21-11/935 від 31.01.2007 року,

- УДК в Житомирській області: Кузьменко Н.М., довіреність №21-11/936 від 22.12.2006 року,

Журавський В.Й., довіреність №21-11/935 від 22.12.2006 року (був присутній в судовому засіданні 01.02.2007 року),

розглянувши апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Радомишльському районі Житомирської області, м.Радомишль Житомирської області та Головного Управління  Державного казначейства в Житомирській області, м.Житомир

на постанову господарського суду Житомирської області

від "09" жовтня 2006 р. у справі №  10/2362 (суддя Будішевська Л.О.)

за  позовом Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство", м.Радомишль Житомирської області

до Державної податкової інспекції у Радомишльському районі, м.Радомишль Житомирської області (правонаступник Малинської МДПІ)

та Управління Державного казначейства в Житомирській області, м.Житомир

про відшкодування податку на додану вартість в сумі 262757грн. 00коп.,

з перервою в судовому засіданні з 01.02.2007 року по 13.03.2007 року відповідно до ст.150 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2005р. ДП "Радомишльське лісомисливське господарство" в зв'язку із виникненням  бюджетної заборгованості звернулось до суду з позовом про відшкодування  податку на додану вартість в сумі 262757грн.00коп. та сплату процентів за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 13416грн. 18коп., а всього на загальну суму 276173 грн. 18коп.

Розгляд справи судом першої інстанції неодноразово відкладався в зв'язку із проведенням МДПІ зустрічних перевірок з контрагентами,  по мірі надходження даних ПДВ відшкодовувався, та проводились звірки розрахунків.

В процесі розгляду  справи відповідач  відшкодував позивачу в добровільному порядку 219803,14грн. ПДВ,  залишок невідшкодованих сум ПДВ становить 42953,86грн., що підтверджується актом звірки розрахунків станом на 20.09.2006р. (т.2, а.с.7).

Також в адресованій суду першої інстанції заяві №994 від 04.10.2006р. (т.2, а.с.14) позивач  змінив позовні вимоги, а саме відмовився  від позову в частині стягнення процентів за несвоєчасне відшкодування відповідачем - ДПІ у Радомишльському районі сум податку на додану вартість у розмірі 13416грн. 18коп.

З врахуванням викладеного,  постановою господарського суду Житомирської області від 09.10.2006р. позов ДП "Радомишльське лісомисливське господарство"  задоволено частково: відшкодовано з Державного бюджету України на користь позивача - 42953грн. 86коп. податку на додану вартість. В частині стягнення процентів за несвоєчасне відшкодування сум податку на додану вартість у розмірі 13416грн. 18коп. провадження у справі закрито. В частині відшкодування податку на додану вартість в сумі 219803,14грн. у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто  з Державного бюджету України через Управління Державного казначейства у Житомирській області 2627грн.57коп. судового збору.

Задовольняючи позов в частині стягнення 42953грн.86коп., місцевий господарський суд виходив з того, що позов підтверджується належними доказами, заявлений у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим є обґрунтованим.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ДПІ у Радомишльському районі подала апеляційну скаргу (т.2, а.с.33-34), в якій просить скасувати постанову з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, в зв'язку з чим просить прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що позивач згідно поданих декларацій за власним бажанням обрав напрямок відшкодування сум ПДВ в рахунок майбутніх платежів, тому на підставі декларацій суми ПДВ належні до відшкодування суми не могли бути повернуті на рахунок платника. Зазначає, що сума відшкодування з бюджету ПДВ не підтверджена результатами зустрічних перевірок, тобто не підтверджено факт сплати платниками податку -торговими партнерами позивача до Державного бюджету у звітному періоді відповідних сум податку, що є обов'язковою підставою включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість.

Представник відповідача - ДПІ у Радомишльському районі підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить постанову господарського суду Житомирської області скасувати в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Підтвердив, що позивачем оплата за отриманий товар продавцям проведена повністю, у тому числі і податок на додану вартість. Стосовно апеляційної скарги ГУДК у Житомирській області представник ДПІ вказав, що підстави для відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору за рахунок ДПІ у Радомишльському районі, як це вимагається у скарзі, відсутні, оскільки згідно ст.94 КАС України при ухваленні судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі здійснені нею судові витрати суд присуджує з Державного бюджету України, тому проти апеляційної скарги ГУДК в Житомирській області заперечує, просить залишити її без задоволення.

Головне Управління Державного казначейства України в Житомирській області, не погоджуючись із стягненням з Державного бюджету 2627,57грн. судового збору, також подало апеляційну  скаргу (т.2, а.с.39), в якій просить змінити постанову господарського суду Житомирської області в частині стягнення з Державного бюджету України через ГУДК в Житомирській області на користь позивача 2627,57грн. судового збору. Посилається, що у відповідності до п. 4. Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА та Державного казначейства України №200/86 від 21.05.2001р., відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду. ДПІ у Радомишльському районі не було подано Державному казначейству України  висновку про відшкодування податку на додану вартість ДП "Радомишльське лісомисливське господарство", у зв'язку з чим Управлінням державного казначейства не порушено права та інтереси позивача. Посилаючись на лист Міністерства фінансів України від 01.03.2006 року  31-18020-ІІ-13/4135, вважає, що постанову господарського суду від 09.10.2006 року у даній справі стосовно відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору слід змінити, стягнути цю суму з ДПІ у Радомишльському районі, або ж виключити з резолютивної частини слова, що стягнення суми судового збору проводяться через Управління  Держказначейства в Житомирській області.

Представник відповідача - ГУДК в Житомирській області в судовому засіданні підтримав доводи скарги, просив задовольнити апеляційну скаргу ГУДК та  змінити вищевказану постанову суду, стягнувши судовий збір з ДПІ.

Також представник  ГУДК заявив клопотання про заміну другого відповідача у справі - УДК в Житомирській області на його правонаступника Головне управління державного казначейства у Житомирській області. На підтвердження правонаступництва надано накази Державного казначейства України №343-к від 12.07.2006р. про реорганізацію територіальних органів Державного казначейства України, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи - Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області. Оглянувши вказані документи, колегія суддів ухвалила: задовольнити заявлене представником відповідача клопотання та замінити сторону по справі на його правонаступника.

Позивач не скористався правом письмового заперечення на апеляційні скарги. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, що відповідно до Порядку відшкодування податку на додану вартість від 21.05.2001 року передбачається  відшкодування з Державного бюджету суми ПДВ та процентів за бюджетною заборгованістю, а також формування податковими органами висновку щодо сум ПДВ та відсотків. Пояснив, що суми, не відшкодовані платнику податків протягом встановленого законом строку, вважаються бюджетною заборгованістю. На вимогу апеляційного суду (ухвала від 01.02.2007 року) позивач надав копії платіжних документів, які свідчать про сплату позивачем продавцям вартості отриманих матеріальних цінностей (з ПДВ).

З врахуванням викладеного представник позивача просить постанову господарського суду Житомирської області залишити без змін, а апеляційні скарги ДПІ у Радомишльському районі та ГУДК в Житомирській області - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства,  колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг виходячи з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство"  зареєстроване платником податку на додану вартість на підставі свідоцтва №09474652 від 28.03.2005р. і здійснює щомісячне подання декларацій з податку на додану вартість та щомісячну сплату податкових зобов'язань з цього податку. До 28.03.2005р. платником ПДВ було зареєстроване Радомишльське державне лісомисливське господарство, яке наказом Держкомітету лісового господарства України від 23.02.2005р. №190 перейменовано у Державне підприємство "Радомишльське лісомисливське господарство" (т.1, а.с.67).

На протязі жовтня 2003 року по січень 2005 року, відповідно до укладених угод, позивач здійснював реалізацію продукції на експорт та на внутрішньому ринку України, внаслідок чого в окремі звітні періоди його зобов'язання  з  податку на додану вартість мали від'ємні значення.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 04.03.98 р. № 169/98-ВР (в редакції, що діяла під час виникнення спірних правовідносин) суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

У разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.

Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За заявою платника податку сума від'ємного значення податку на додану вартість зараховується або в сплату чергових платежів з цього податку або відшкодовується на його поточний рахунок. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Суми, що не відшкодовані платнику податку протягом визначеного у цьому пункті строку, вважаються бюджетною заборгованістю.

На суму бюджетної заборгованості нараховуються проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Платник податку має право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків (п.п. 7.7.3 п.7.7 ст.7 вказаного Закону в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Платник податку, який здійснює операції з вивезення товарів (робіт, послуг) за межі митної території України (експорт) і подає розрахунок експортного відшкодування за наслідками податкового місяця, має право на отримання такого відшкодування протягом 30 календарних днів з дня подання такого розрахунку відповідно до п.8.1 ст.8 Закону України "Про податок на додану вартість".

Згідно поданих  до Малинської МДПІ податкових декларацій з податку на додану вартість за звітні періоди  - жовтень 2003р., січень-серпень 2004р., жовтень-грудень 2005р. та січень 2005р. (т.1 а.с.11-62)  позивач показав від'ємне значення різниці між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом зазначених звітних періодів, та сумою податкового кредиту цих періодів.

Згідно акту звірки розрахунків з бюджетом (т.1 а.с. 63) станом на 03.08.2005р. відшкодуванню з Державного бюджету України підлягало 289478грн. 49коп. податку на додану вартість.

Згідно з п.4 Порядку відшкодування податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України та Державного казначейства України від 21.05.01р. №200/86 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.01р. за №489/3680, відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Отже, зазначеним Порядком передбачається відшкодування з Державного бюджету суми ПДВ та процентів за бюджетною заборгованістю, а також формування податковими органами висновку щодо сум ПДВ та  відсотків.

Малинська МДПІ, правонаступником якої є ДПІ у Радомишльському районі всупереч зазначеним нормам не направила висновки в УДК в Житомирській області, доказів на спростування суми бюджетної заборгованості з ПДВ  не надала.

Посилання ДПІ у Радомишльському районі на п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.5 п.7.7  ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" та на те, що позовні вимоги не підтверджені результатами зустрічних перевірок продавців товару та їх контрагентів з питання сплати ними до Держбюджету податку на додану вартість безпідставні з огляду на наступне:

Бюджетне  відшкодування має здійснюватись у строки, встановлені законом. Відповідно до пп.7.7.5 та 7.7.6 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" на проведення податковим органом документальної невиїзної перевірки (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) відводиться 30 днів, на надання ним органу державного казначейства висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, 5 днів, на перерахування коштів органом державного казначейства відводиться 5 операційних днів. Тому платник податку має право на одержання бюджетного відшкодування через сорок днів (або сімдесят - у випадку проведення позапланової перевірки (документальної)), наступних за днем отримання податковим органом податкової декларації.

В силу п.10.2 ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість" платники податку, визначені у п.п."а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті (тобто і продавці продукції товарів, робіт, послуг) відповідають, зокрема, за дотримання  достовірності та своєчасності визначення сум  податку, а також за повноту та своєчасність сплати податку до бюджету відповідно до закону.

Несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) не впливає на податковий кредит та суму бюджетного відшкодування. Відповідно до п.п.7.7.2 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" умовою бюджетного відшкодування покупцю є сплата ним ціни товару (послуг) продавцю, а не сплата останнім податку до бюджету. При частковій оплаті ціни товарів (робіт, послуг) покупець має право на відповідну частину бюджетного відшкодування.

У даному випадку податкова інспекція не заперечує факт сплати позивачем продавцям (постачальникам) товару його вартості, у тому числі ПДВ.

В порушення вимог чинного законодавства позивачу не було здійснене відшкодування з податку на додану вартість, заявлене ним у податкових деклараціях.

Порушення зазначеного строку є простроченням виконання обов'язку з боку держави, навіть у разі дотримання податковим органом п'ятиденного строку для надання висновку, передбаченого пп.7.7.8 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи  бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у Радомишльському районі не довела правомірність своїх дій щодо невідшкодування позивачу решти податку на додану вартість в сумі 42953,86грн.,  тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув зазначену суму з відповідача.

В зв'язку із відшкодуванням відповідачем позивачу в період судового розгляду справи суми ПДВ в розмірі 219803,14грн., суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в цій частині, а також підставно закрив провадження у справі в частині стягнення 13416,18грн. нарахованих процентів, оскільки позивач  відмовився від стягнення цієї суми.

Судовою колегією не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи ДПІ у Радомишльському районі, наведені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та не  ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскаржувана постанова відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для скасування вказаної постанови та задоволення апеляційної скарги ДПІ не вбачається.

Разом з тим, в оскаржуваній  постанові суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір з Державного бюджету України через Управління Державного казначейства у Житомирській області, тому апеляційна скарга Головного управління Державного казначейства в Житомирській області є частково обґрунтованою  та підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує усі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

У зв'язку з цим відсутні підстави для стягнення судових витрат з ДПІ у Радомишльському районі, як це просить зробити у своїй апеляційній скарзі ГУДК у Житомирській області. Лист Міністерства фінансів України від 01.03.2006р. №31-18020-11-13/4135 (т.2, а.с.45), на який посилається оскаржувач, не є нормативним актом і не може слугувати підставою для віднесення судових витрат позивача на податковий орган. Однак, порядок відшкодування таких витрат з Держбюджету на законодавчому рівні не врегульований, зокрема, не передбачено, що судові витрати із судового збору, пов'язані з розглядом адміністративних справ, компенсуються через органи  Державного казначейства України, у зв'язку з чим вказівка в пункті 5 резолютивної частини судового рішення про стягнення судового збору через УДК у Житомирській області є такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підлягає виключенню з рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254, п.п.6,7Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,  Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Замінити сторону по справі - відповідача Управління державного казначейства в Житомирській області, м.Житомир на його правонаступника - Головне Управління державного казначейства в Житомирській області, м.Житомир

2. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Радомишльському районі, м.Радомишль залишити без задоволення.

3. Апеляційну скаргу Головного Управління Державного казначейства в Житомирській області  задовольнити частково.

4. Постанову господарського суду Житомирської області від 09 жовтня 2006 року у справі №10/2362 змінити в частині стягнення судового збору.

Пункт 5 резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Радомишльське лісомисливське господарство", 12201, Житомирська область, м.Радомишль, вул.Київська, 6, ідентифікаційний код 13568251, поточний рахунок 0646 в ФАКБ "Національний кредит", МФО 311788 - 2627грн. 57коп. судового збору."

В решті постанову залишити без змін.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

6. Справу №10/2363 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий   суддя                                                              Горшкова Н.Ф.

судді:

Майор Г.І.

Філіпова Т.Л.

Віддруковано 5прим.:

----------------------------------

1 - до справи;

2 - позивачу;

3,4 - відповідачам;

5 - в наряд