ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2007 р.
Справа № А-15/148

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюка Б.В.,

при секретарі судового засідання: Суфрищук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ВАТ «Індуктор», вул. Максимовича, 15, м. Івано-Франківськ, 76014.

до відповідача ДШ в місті Івано-Франківську, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76000.

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ в м. Івано-Франківську №/0

від 30.04.2003року.

за участю представників сторін:

від позивача: Лисанюк М.І., довіреність №8 від 11.11.2006року,

від відповідача: Федорців О.О., головний державний інспектор юридичного відділу, довіреність №10-

039/40005 від 07.11.2005року;

Представникам сторін роз"яснено права та обов'язки передбачені ст. ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно поданого клопотання, відповідно до п.2-1  розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення " кодексу адміністративного судочинства України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалася. Відводу складу суду не заявлено.

встановив:

ВАТ "Індуктор" звернулося в суд із позовом до ДПІ в місті Івано-Франківську про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ в місті Івано-Франківську №/0 від 30.04.2003року.

Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтвердив.

Відповідач в попередньому судовому засіданні проти позову заперечує, з підстав викладених у  відзиві на позов.

В попередньому та в судовому засіданнях представники сторін підтвердили викладену позицію.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши  пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких грунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для вирішення спору, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідачем, ДПІ в місті Івано-Франківську проведено перевірку зведеного розрахунку суми земельного податку про що складено акт перевірки від 28.08.2002р. за №15-3. В ході перевірки виявлено заниження податкового зобов'язання по земельному податку за 2002 рік. На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення №/0 від 30.04.2003року. згідно чого позивачу донараховано 83 452 грн. земельного податку та штрафних санкцій в сумі 4 173 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про плату за землю” використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати що визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники земельних ділянок землекористувачі сплачують сплачують земельний податок.

Згідно ст. 5 вказаного вище Закону об’єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні. Суб’єктом плати за землю є власник земельної ділянки і землекористувач.

ВАТ "Індуктор" є платником земельного податку відповідно до Закону України "Про плату за землю". На підставі рішення міської ради "179/5 від 20.03.1975 року станом на 01.01.2003 року у користування ВАТ "Індуктор" знаходиться земельна ділянка площею 9,3695 га.

Згідно довідки про визначення грошової оцінки землі, виданої відділом земельних ресурсів від 30.01.2001 року №34 ДПІ в місті Івано-Франківську визначено суму податкового зобов'язання ВАТ "Індуктор" з земельного податку за 2002 рік, з застосуванням коефіцієнта індексації 1% до суми грошової оцінки землі передбачено ст.7 Закону України "Про плату за землю".

Відповідно до ст.14 Закону України "Про плату за землю" юридичні особи самостійно  обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом за формою, встановленою Головою державною інспекцією України, щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції.

06.03.2003року ВАТ "Індуктор" подано до ДПІ в місті Івано-Франківську розрахунок земельного податку на 2003рік, в якому товариство визначило суму земельного податку у розмірі 3933,0грн. відповідно до ст. 8 Закону України "Про плату за землю".

Розділ 4 вищезазначеного Закону "Плата за землі промисловості, транспорту, зв"язку, оборони та іншого призначення, а також за землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення та за землі лісового та водного фондів (за межами населених пунктів)” передбачає розміри плати земельного податку виключно для земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, та, на думку суду, не може застосовуватись до ділянки, що використовується для виробничих цілей ВАТ "Індуктор". В матеріалах справи наявна довідка Івано-Франківського міського відділу земельних ресурсів від 24.03.2003р. №1-24/304 згідно якого земельна ділянка площею 9,3695 га., яка знаходиться у користуванні ВАТ „Індуктор” входить в межі населеного пункту.

Суд вважає, що в даному випадку ставка земельного податку за землі населених підпунктів визначається у відповідності до розділу 23 "Плата за землі населених пунктів", Закону України "Про плату за землю". Статтею 7 даного Закону передбачено, що ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п’ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України №783 від 12.05.2000 р. „Про проведення індексації грошової оцінки” передбачено коефіцієнт індексації грошової оцінки земельних ділянок в розмірі 1,02.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем у відповідності до чинного законодавства встановлено розмір земельного податку, оскільки згідно довідки  Івано-Франківського міського відділу земельних ресурсів від 01.2001р. №34 грошова оцінка землі складає 86 грн. 18 коп. за 1 м2 , коефіцієнт індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №783 від 12.05.2000 р. „Про проведення індексації грошової оцінки”складає 1,02 від грошової оцінки землі, розмір податку відповідно до статті 7 Закону України „Про плату за землю” складає 1 %.

Суд вважає необгрунтованим посилання Позивача на те, що поняття "землі населених пунктів" було передбачено старою редакцією Земельного Кодексу України, а в новій редакції не передбачено такої категорії земель, то позивачем не враховано, що спеціальним законом з питань оподаткування є Закон України "Про плату за землю" виходячи з наступного.

Відповідно до преамбули даного Закону України „Про плату за землю” цей закон визначає розміри та порядок плати за  землю, відповідальність платників та контроль за правельністю обчислення і справлення земельного податку".

Статтею 5 вищезазначеного Закону передбачено, що ставки земельного податку, порядок обчислення і сплати земельного податку, порядок обчислення та сплати земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодавчими актами, крім цього Закону Зміни та доповнення до цього Закону вносяться не пізніше ніж за три місяці до початку нового бюджетного року і набирають законної сили з початку нового бюджетного року. Даний закон є спеціальним законом з питань оподаткування, а тому при визначенні та справлянні земельного податку застосовуються категорії земель вказані в ньому.

Підпунктом 17.1.3 п. 17.1. ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" вказано, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у п.п."б" п.п.4.2.2. п.4.2. ст.4 цього Закону (тобто коли дані документальних перевірок  результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях), такий платник податків зобов'язаний слатити штраф в розмірі 10% від суми недоплати за кожен з податкових періодів, установлених для такого податку, починаючи з податкового періоду, на який припадає така неоплата та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50% такої суми та не менше 10 неопод. мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк неоплати, незалежно від кількості періодів, що минули.

Відповідно до п. 1 ст 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,  встановлених статтею 72 цього Кодексу. Пунктом 2 вищевказаної статті, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається    на  відповідача,   якщо   він  заперечує   проти адміністративного позову.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими, томувважає, що  в позові слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись Законом України "Про порядок  погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", ст.ст. 49,158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в  задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суддя                                                                          Деделюк Борис Васильович

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному  обсязі  30.05.07

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляцій               ї подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

Вінтоняк О.І.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному  обсязі  30.05.07не оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному  обсязі  30.05.07

нова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному  обсязі  30.05.07