ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.

№ 52/252-06

Колегія  суддів
Вищого господарського суду України
у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка
М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Палій
В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 27.11.2006р. та рішення господарського суду Харківської
області від 15.08.2006р.

у  справі                    №52/252-06 господарського
суду Харківської області

за позовом                 Національного наукового центру

“Харківський
фізико-технічний інститут”

до відповідача
суб'єкта підприємницької
діяльності

ОСОБА_1

про                              стягнення 2
506,90грн., виселення

за участю
представників:

Національного наукового центру  “Харківський фізико-технічний інститут” -Сошина
О.А. , Яковлєв Г.А.;

СПД ОСОБА_1 - не з'явилися

в с т а н о в
и л а :

Національний науковий центр
“Харківський фізико-технічний інститут” звернувся до господарського суду
Харківської області  з позовом та просив
суд:

-          виселити відповідача -суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 із нежилого приміщення клубу загальною
площею 166,9м2,  яке
розташовано в одноповерховій будівлі за адресою: АДРЕСА_1;

-          стягнути з відповідача 2506,90грн. в
рахунок відшкодування земельного податку з урахуванням інфляції та трьох
процентів річних

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на те, що відповідач не звільнив спірне приміщення, хоча
строк дії договору оренди НОМЕР_1, укладеного сторонами, закінчився. Також
позивач посилається на те, що відповідачем не виконані взяті на себе
зобов'язання за умовами зазначеного договору в частині відшкодування сплаченого
земельного податку (т.1 а.с.2-4).

До прийняття рішення по суті
заявлених вимог, відзиву від відповідача суду не надходило.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15.08.2006р. позов задоволено частково. Відповідно до
рішення суду стягнуто з СПД ОСОБА_1 2 506,90грн. основної заборгованості з
урахуванням збитків від інфляції та трьох процентів річних; в іншій частині
позову відмовлено (т.1 а.с.56-58).

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині виселення відповідача з орендованих приміщень, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не доведено, що він належним чином повідомив
відповідача про відсутність наміру здавати в оренду приміщення після закінчення
строку дії договору оренди, отже, договір є таким, що не припинив свою дію.

Позовні вимоги в частині стягнення
з відповідача заборгованості з компенсації сплаченого позивачем земельного
податку задоволені судом з огляду на те, що такий обов'язок відповідача
передбачений умовами договору і не виконаний ним.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. рішення господарського суду
Харківської області від 15.08.2006р. змінено, позов задоволено частково.
Відповідно до постанови суду апеляційної інстанції з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1 936,91грн. в рахунок відшкодування сплаченого
позивачем податку на землю; в іншій частині позову відмовлено (т.2 а.с.91-94).

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційна інстанцій виходила з того, що заявлені позовні вимоги в
частині відшкодування податку на землю, який сплачено позивачем, підлягають
задоволенню з урахуванням строку позовної давності. Крім того, відмовляючи у
задоволенні заявлених вимог з урахуванням відшкодування збитків від інфляції та
стягнення трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції виходив з того, що
сторонами не визначено строк виконання зобов'язання в частині компенсації
податку на додану вартість, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що
порушення зобов'язання мало місце до направлення позивачем відповідної вимоги
відповідачу.

Не погоджуючись з  постановою апеляційної інстанції, СПД ОСОБА_1
звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та
просить її скасувати, а у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення
компенсації земельного податку відмовити.

Вимоги касаційної скарги
обґрунтовані порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Позивач у справі -Національний
науковий центр “Харківський фізико-технічний інститут” у відзиві на касаційну
скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. залишити без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу
такою, що не підлягає   задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 01.10.2001р.  між
Національним науковим центром “Харківський фізико-технічний інститут” та
суб'єктом підприємницької діяльності Еконг Юлією Борисівною укладено договір
оренди НОМЕР_1, предметом якого є передача в строкове платне користування
нежилого приміщення площею 166,9м м2 в будинку АДРЕСА_1, яке є
державною власністю.

Орендоване приміщення передано
відповідачу згідно акта прийому-передачі від 01.10.2001р.

Строк дії договору оренди
визначений п.9.1 договору з 01.10.2001р. по 01.10.2002р. Відповідно до
додаткової угоди НОМЕР_2 строк дії договору оренди продовжено сторонами до
31.12.2004р.

При цьому п.9.5 договору
передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або
зміни договору після закінчення його строку протягом місяця, він вважається
продовженим на той же строк і на тих же умовах, які передбачені договором.

Оскільки суду не надано належних та
допустимих доказів направлення позивачем заяви відповідачу щодо відсутності
наміру  продовжувати орендні відносини
після закінчення строку дії договору оренди, суди дійшли правильного висновку
про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, оскільки договір
є таким, що продовжив свою дію на новий строк.

Одним із обов'язків відповідача
-орендаря за договором є обов'язок відшкодовувати земельний податок
орендодавцю, що передбачено сторонами додатковою угодою НОМЕР_3.

Предметом спору у даній справі
також є виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині відшкодування
земельного податку, сплаченого позивачем.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (в редакції,
чинній на момент укладення договору), цивільні права і обов'язки виникають з
підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які
хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього
цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а
також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР,
договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Отже, укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін певних прав та обов'язків, визначених ним.

В силу ст.161 ЦК УРСР (чинному на
момент укладення договору), зобов'язання повинні виконуватися належним чином і
в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору,
а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Такий же обов'язок визначений і
діючими на момент звернення до суду з позовом та порушення зобов'язання
відповідачем  нормами.

Зокрема, відповідно до п.1 ст.193
ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються
відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК
України.

Так, в силу ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.165 ЦК УРСР (чинному на
момент укладення договору), якщо строк виконання зобов'язання не встановлений
або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а
боржник вправі провести виконання в будь-який час. При цьому, боржник повинен
виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги
кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору
або із змісту зобов'язання. Аналогічне правило містить і ст.530 ЦК України .

Як встановлено судами, відповідач
не виконав взятих на себе зобов'язань в частині відшкодування позивачу
сплаченого ним земельного податку у період з 01.01.2003р. по 01.06.2006р. у
розмірі 2 225,35грн. При цьому, апеляційною інстанцією встановлено, що строк
виконання такого зобов'язання не визначений, а з відповідною вимогою позивач
звернувся лише 05.12.2005р. Отже, апеляційною інстанцією встановлено, що
порушення зобов'язання відповідачем мало місце після закінчення семиденного
строку з дня отримання відповідної вимоги відповідачем. Таким чином, висновок
апеляційної інстанції щодо порушення строку позовної давності позивачем
необґрунтований.

Відповідно до ст.257 ЦК України
(чинному на момент виникнення права на позов), загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, згідно ст.261
ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин, постанова
Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. підлягає зміні в
частині визначення розміру компенсації земельного податку, яка підлягає
стягненню з відповідача.

Посилання скаржника на те, що він є
суб'єктом підприємницької діяльності та платником єдиного податку, у зв'язку з
чим звільнений від сплати податку на землю не заслуговують на увагу. Так, у
даному випадку платником податку є позивач, а на відповідача за взаємною згодою
сторін покладений договором обов'язок відшкодовувати позивачу понесені витрати
на сплату такого податку (фактично це є витрати на утримання орендованого
майна, який розташований на земельній ділянці). При цьому, відносини між
позивачем та відповідачем врегульовано нормами ЦК України, ГК України та іншими
нормативними актами, а не нормами податкового законодавства.

Щодо інших вимог, колегія суддів
погоджується з правильністю та обґрунтованістю висновку апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на порушення
його прав брати участь у судовому засіданні необґрунтовані. Так, як вбачається
з матеріалів справи, копія ухвали про порушення провадження у справі від
05.07.2006р. та призначення до розгляду в судовому засіданні 15.08.2006р.
направлена відповідачу своєчасно - 07.07.20006р. за адресою, вказаною у
позовній заяві (така ж саме адреса вказана і у касаційній скарзі). Разом з тим,
вказане поштове відправлення повернуто суду, оскільки закінчився його термін зберігання
і за отриманням такого відправлення відповідач не звертався не зважаючи на
відповідне повідомлення відділення зв'язку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК
України, колегія суддів

П О С Т А Н О
В И Л А :

1.          Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.          Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 27.11.2006р. у справі №52/252-06 господарського суду
Харківської області змінити, збільшивши суму основної заборгованості, яка
підлягає стягненню з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь
Національного наукового центру “Харківський фізико-технічний інститут”  до 2 225,35грн.

3.          В іншій частині постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2006р. залишити без
змін.

Головуючий  суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак
І.М.

Палій В.М.