КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2007                                                                                           № 22/347

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з"явились

від відповідача -не з"явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Київ"

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.01.2007

у справі № 22/347

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Арктика"

до                                                   ВАТ "Київ"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 1744,92 грн.

Постанова приймається 12.06.2007р. у зв’язку з оголошенням у судовомузасіданні 05.06.2007р. перерви відповідно до ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Арктика” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Київ” про стягнення 1475,95 грн.

20.12.2006р. позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача 1 264,27 грн. основного боргу, збитків від інфляції, нарахованих з квітня 2005року по листопад 2006 року включно в сумі 284,55 грн., 130,02 грн. пені та 66,08 грн. суми трьох процентів річних, загалом 1744,92 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.01.2007р. у справі № 22/347 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Київ” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Арктика” 1264,27 грн. основного боргу, 65,98 грн., 3% річних, 273,76 грн. збитків від інфляції, 93,76 грн. витрат по сплаті державного мита та 108,47 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з згаданим рішенням суду звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові в повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися. Колегія суддів вважає зазначену обставину такою, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки представники сторін були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши доводи скарги, перевіривши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Арктика” (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством “Київ” (Покупець) було укладено договір постачання № 75/250201 від 25.02.2005р. (далі - Договір), відповідно до умов якого (п.1.1) постачальник зобов’язується постачати Покупцю товар протягом дії цього Договору згідно товаро - транспортних накладних, які є невід’ємними частинами цього Договору, а Покупець зобов’язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах, викладених в даному Договорі.

Загальна сума договору відповідає загальній сумі всіх накладних, на підставі яких здійснюється постачання товару, відповідно до цього Договору (п.4.1).

Пунктом 8.1. договору встановлено, що у разі порушення строків оплати за поставлений товар відповідач за кожен день прострочення сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Строк дії договору - до 31 грудня 2005 року в частині здійснення поставок, а в частині здійснення розрахунків до моменту повного виконання (пункт 10.1. договору).

Пунктом 5.1. договору  передбачений остаточний розрахунок за товар, що постачається позивачем відповідачу, який здійснюється не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання товаро-транспортної накладної відповідачем.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачеві товар, що підтверджується товаро-транспортними накладними № 402173 від 01.03.2005р. на суму 939,35 грн., № 402903 від 17.03.2005р. на суму 1 597.13 грн., № 403278 від 25.03.2005р. на суму 422,24 грн.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний провести розрахунки за поставлений товар за накладною № 402173 від 01.032005р. - в строк до 15.03.2005р. включно, за накладною № 402903 від 17.03.2005р.- в строк до 31.03.2005р. включно, за накладною № 403278 від 25.03.2005р. - в строк до 08.04.2005р. включно.

Заборгованість по накладній № 402173 від 01.03.2005р. на суму 939,35 грн. зменшилась на суму 265,12 грн. за рахунок попередніх оплат та повернення товару і становить 674,23 грн. про, що стверджує позивач.

Поставлений за накладною № 402903 від 17.03.2005р. товар відповідач 14.11.2005р. сплатив 1 429,33 грн., отже враховуючи часткову оплату за товар поставлений за вказаною накладною заборгованість відповідача становить167,80 грн.

Відповідачем не надано доказів повної оплати поставленого позивачем товару за накладними № 402173 від 01.03.2005р. в сумі 674,23 грн., № 402903 від 17.03.2005р. в сумі 167,80 грн., № 403278 від 25.03.2005р. в сумі 422,24 грн., твердження позивача щодо існуючої заборгованості в загальному розмірі 1 264,27 грн. (674,23 грн. + 167,80 грн. + 422,24 грн.) не спростував, а також не надав жодних доказів про повернення товару.

Відповідно до ст. 525 ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 1 264,27 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, штрафні санкції є видом господарських санкцій, які застосовуються у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що у разі порушення строків оплати за поставлений товар відповідач за кожен день прострочення сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Нарахування пені за товари, поставлені за накладною № 402173 від 01.03.2005р. припиняється 16.09.2005р., за накладною № 402903 від 17.03.2005р. припиняється 30.09.2005р., за накладною № 403278 від 25.03.2005р. припиняється 08.10.2005р., а тому на думку колегії суддів вимоги позивача про стягнення пені, нарахованої з 20.06.2006р. по 20.12.2006р. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем заявлена вимога про стягнення 3% річних в сумі 35,80 грн., нарахованих з 15.03.2005р. по 20.12.2006р. за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 402173 від 01.03.2005р., в сумі 8,69 грн., нарахованих з 31.03.2005р. по 20.12.2006р. за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 402903 від 17.03.2005р., в сумі 21,59 грн., нарахованих з 08.04.2005р. по 20.12.2006р. за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 403278 від 25.03.2005р., а загалом в сумі 66,08 грн.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач прострочив оплату товару, поставленого за накладною № 402173 від 01.03.2005р. з 16.03.2005р., за накладною № 402903 від 17.03.2005р. - з 01.04.2005р., за накладною № 403278 від 25.03.2005р. – з 09.04.2005р. включно.

Отже, три проценти річних підлягають нарахуванню саме з цих дат початку прострочення, і тому розмір трьох процентів річних, нарахованих з 16.03.2005р. по 20.12.2006р. за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 402173 від 01.03.2005р., становить 35,74 грн.; нарахованих з 01.04.2005р. по 20.12.2006р. за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 402903 від 17.03.2005р., становить в заявленій сумі 8,69 грн.; нарахованих з 09.04.2005р. по 20.12.2006р. за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 403278 від 25.03.2005р., становить 21, 55 грн., а загалом становить 65,98 грн.

Перевіривши правильність нарахування пені, колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних в загальній сумі 65,98 грн.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення збитків від інфляції в сумі 284,55 грн., нарахованих з березня 2005 року по листопад 2006 року включно.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення втрат від інфляції в сумі 273,76 грн., нарахованих за період з квітня 2005 року по листопад 2006 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевим судом правомірно задоволені частково позовні вимоги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.01.2007р. по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Київ” залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва у справі  № 22/347 від 16.01.2007р. залишити без змін.

Матеріали справи № 22/347 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді