ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

10.07.07р.

Справа № А27/239-07

За позовом Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями „Дніпропетровський олійноекстракційний завод”, м. Дніпропетровськ

до  Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровськ

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №/0/28973 від 20.11.06р., №/1/869 від 16.01.07р., №/2/5496 від 21.02.07р.

Суддя  Татарчук В.О.

Секретар Дякун А.І.

Представники сторін:

від позивача Журід О.М. дов. від 17.08.06 №юр/1824

від відповідача Рахленко А.Ю. дов. від 23.05.07 №15863/10/08-10/1-15, Васюта А.Л. дов. від 17.01.07 №944/10/08-09-15

Суть спору:

Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»(далі ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод») звернулося з позовом до спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          є неправомірним висновок відповідача про завищення товариством бюджетного відшкодування у серпні 2006р. на 317789грн., оскільки відповідні суми були сплачені у складі вартості послуг за дистриб’юторськими угодами і вказані послуги були придбані для використання їх результатів в господарській діяльності позивача з метою отримання доходу;

-          акт перевірки та рішення про результати розгляду скарг позивача оформлені неналежним чином.

Відповідач заперечує проти позову з посиланням на те, що позивачем в порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»завищено суму податкового кредиту у липні 2006р. на 317789грн., так як послуги з передпродажної підготовки товару та інтенсифікації продаж не мають відношення до господарської діяльності позивача.

В судовому засіданні 10.07.2007р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

встановив:

16.11.2006р. СДПІ у м. Дніпропетровську був складений акт №453-08-03/2-00374385 «Про результати виїзної позапланової перевірки ЗАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов’язань з ПДВ за період липень, серпень 2006р.».

Перевіркою встановлено, що позивачем в порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»завищено податковий кредит у липні 2006р. на суму ПДВ в розмірі 317789грн., сплаченого у складі ціни за послуги з дотримання та інтенсифікації товару, передпродажної підготовки в мережі роздрібної торгівлі, які здійснені за межами господарської діяльності позивача.

На підставі вказаного акту та за результатами розгляду скарг позивача у процедурі апеляційного узгодження податкового зобов’язання СДПІ у м. Дніпропетровську були прийняті

податкові повідомлення-рішення від 20.11.2006р. №/0/28973, від 16.01.2007р. №/1/869, від 21.02.2007р. №/2/5496, якими визначено суму завищення товариством бюджетного відшкодування за серпень 2006р. в розмірі 317789грн.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Як зазначалось вище, податкова інспекція обгрунтовує свої висновки тим, що ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»не здійснює роздрібну торгівлю і витрати з передпродажної підготовки товару та реалізації дистриб’ютором такого товару іншим покупцям є господарською діяльністю дистриб’ютора і з урахуванням вимог п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивач не мав права включати відповідні суми до податкового кредиту.

Однак, аналіз чинного законодавства та матеріали справи свідчать про правомірність формування позивачем податкового кредиту в липні 2006р. в сумі 317789грн., що сплачені товариством постачальникам за результатами виконання дистриб’юторських угод.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»(у відповідній редакції) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, однією з обов’язкових умов віднесення сум до податкового кредиту є наявність мети щодо подальшого використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності.

Згідно з п.1.32 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Слід погодитись з твердженням позивача про те, що метою господарської діяльності є отримання саме доходу, а не прибутку і при оцінці наявності доходу підприємства повинна враховуватись не конкретна господарська операція, а діяльність в цілому за певний звітний період.

Позивач як виробник та оптовий продавець олії соняшникової рафінованої ТМ «Олейна»і «Золота краплинка»в будь-якому випадку зацікавлений у збільшенні обсягів продажу продукції, безперервності замовлень такої продукції роздрібними точками, інформованості кінцевого споживача щодо продукції.

В матеріалах справи міститься копія дистриб’юторської угоди №ТВS500215/215 від 01.10.2005р., укладеної між ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»(продавець) і ТОВ «Торгівельна фірма «Продсервіс»(Дистриб’ютор).

Відповідно до п.1.2 вказаної угоди сторони визначили, що продавець призначає ТОВ  «Торгівельна фірма «Продсервіс»своїм дистриб’ютором продукції на території, а дистриб’ютор погоджується діяти в якості неексклюзивного дистриб’ютора на території та умовах, визначених цією угодою. Дистриб’ютор купує рафіновану дезодоровану олію під зареєстрованим знаком для товарів та послуг «Олейна»у продавця та організує на території прямі та непрямі поставки продукції відповідно до вимог зазначених у Додатку №2, а також виконує всі інші зобов’язання щодо дій визначених вище.

Пунктом 1.3 угоди встановлено, що з метою збільшення обсягів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій продукції продавець доручає, а дистриб’ютор бере на себе зобов’язання надати послуги з просування продукції на ринку за такими напрямками, зокрема, але не виключно підготовка товарних партій до участі в акціях в торговельних точках; розміщення рекламної продукції продавця в торговельних точках; розташування продукції в торговельних точках; оформлення продукції із встановленими стандартами мерчандайзингу, підготовки та організації рекламних акцій та/або стимулюючих заходів для споживачів по активізації продажу продукції в торговельних точках; вчиняти інші законні дії з підтримання зацікавленості покупців до продукції; розширення обсягу продукції, що була продана торговельним точкам; розширення обсягу продукції, що була продана роздрібним точкам за їх замовленням; забезпечення стандартів розміщення продукції в роздрібних торговельних точках згідно з додатком №8; виконання місячних, квартальних та річних планів продаж; виконання сезонних планів та виконання планів за кількістю торговельних точок.

Аналогічні угоди були укладені позивачем з іншими суб’єктами підприємницької діяльності.

За наслідками виконання угод позивачем були сплачені дистриб’юторам суми ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Таким чином, результатами послуг дистриб’юторів є підвищення зацікавленості кінцевого споживача в продукції ЗАТ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», збільшення обсягів продажу продукції і як наслідок підтримання або збільшення обсягів виробництва та збільшення доходів позивача. В чинному законодавстві відсутня заборона щодо віднесення витрат за дистриб’юторські послуги до складу валових витрат підприємства.

Враховуючи викладене, позивач згідно з вимогами чинного законодавства включив до податкового кредиту в липні 2006р. - 317789грн, що сплачені товариством постачальникам у зв’язку з виконанням дистриб’юторських угод.

Наведене дозволяє стверджувати і про безпідставність посилань податкової інспекції на те, що право власності на товар перейшло від позивача до дистриб’ютора при здійсненні товариством доставки товару до складу дистриб’ютора, а тому всі подальші витрати є господарською діяльністю останнього.

До того ж предметом зазначених дистриб’юторських угод є не лише поставка товару позивачем, а і надання послуг дистриб’юторами.

Підставою для визнання недійсними податкових повідомлень-рішень є і порушення з боку позивача порядку проведення відповідних перевірок.

Так, згідно з пп.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Таким чином, СДПІ у м. Дніпропетровську повинна була спочатку провести документальні невиїзні (камеральні) перевірки податкових декларацій позивача, а вже потім позапланові виїзні (документальні) перевірки.

Наведена норма є спеціальною і відповідач повинен був керуватися саме вказаними положеннями при здійсненні перевірок достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

В порушення ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведений факт дотримання вказаного порядку.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

В той же час, суд не приймає посилання позивача на те, що акти перевірок та рішення про результати розгляду скарг оформлені неналежним чином, оскільки наведене в будь-якому випадку не може бути підставою для визнання незаконними спірних податкових повідомлень-рішень.

Керуючись ст.ст.94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську №/0/28973 від 20.11.2006р., №/1/869 від 16.01.2007р., №/2/5496 від 21.02.2007р.

Стягнути з державного бюджету на користь закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»(м. Дніпропетровськ, вул. Ленінградська, 46) 3грн.40коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                                                                                          В.О.Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –16.07.2007р.