АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.06.07
Справа  № 2-2109/06

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                                                        Кордюк
Г.Т.

суддів
Давид
Л.Л.

Мурська Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1,
м.Виноградів.

на рішення Виноградівського районного суду від 13.12.2006 року

у справі №2-1059/06

за позовом ОСОБА_1, м.Виноградів.

до відповідача-1: Міжгалузевої виробничо-торгової фірми «Руно».

до відповідача-2:ОСОБА_2, м.Виноградів.

про визнання  незаконною
постанову загальних зборів членів МВФТ «Руно»від 20.12.2005р. в цілому та
рішення зборів членів МВФТ «Руно»від 20.12.2005р.

За участю представників:

від позивача  -ОСОБА_1-
представник.

ОСОБА_3- представник.

від відповідача-1: ОСОБА_4- представник.

ОСОБА_5- представник.

від відповідача-1: ОСОБА_4- представник.

ОСОБА_5- представник.

Роз”яснено  права й
обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Від здійснення технічної фіксації судового процесу представники
сторін відмовились.

Рішення  Виноградівського районного суду від 13
грудня  2006р. (суддя Ключкович В.Ю.), в
позові ОСОБА_1 про визнання незаконної постанови загальних зборів членів МВФТ
«Руно»від 20 грудня 2005р. в цілому та рішення зборів членів  в МВФТ «Руно»від 20 грудня 2005р. відмовлено.

Суд мотивував
рішення тим, що поняття «заява про звільнення з роботи»і  «заява про вихід із членів фірми»не є
тотожним, згідно п.5.4 Статуту заява члена про вихід з фірми  повинна бути розглянута Радою в двотижневий
строк і п.5.5 передбачено, що кожен має право при виході на певну частку майна,
а тому заяви, які містяться в матеріалах справи (а.с. 170-191,192-194,219-234)
не засвідчують припинення членства у фірмі, так як вказані особи тільки
звільнені з роботи, а членство в фірмі не припинили; ОСОБА_2 є членом фірми
згідно рішення загальних зборів від 6.04.1995р. та згідно рішення від
18.06.2006р. його вибрано керівником фірми «Руно»;згідно  списку (а.с.49-50) присутніми на загальних
зборах фірми було 66 чоловік  при
загальній кількості 89 чоловік, питання щодо кворуму сторонами не оспорюється,
а отже відповідно до п.4.4 Статуту збори були правомочними.

Позивач у справі  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення
Виноградівського районного суду від 13 грудня 2006 року до Апеляційного суду
Закарпатської області.  За належність,
Апеляційним судом Закарпатської області, справа в частині корпоративного спору
(оскарження рішення загальних зборів) була направлена до Львівського
апеляційного Господарського суду.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати Рішення
Виноградівського районного суду від 13 грудня 2006 року по справі № 2
-1059/2006 та прийняти нове рішення по суті справи. Підставами для скасування
рішення скаржник вбачає незаконність рішення, невідповідність рішення нормам
матеріального права та нормам Статуту підприємства, крім того скаржник вважає,
що суд першої інстанції не правильно дослідив всі докази по справі.

В судовому засіданні скаржник свої вимоги підтримав та
обґрунтовував їх тим, що згідно п. 3.4. Статуту підприємства, власниками майна
фірми є лише члени фірми, а також вказав на те, що на сьогоднішній день членами
фірми є 23 особи, які працюють на підприємстві. Апелянт стверджує те, що правом
приймати рішення на підприємстві мають виключно особи, що працюють на
підприємстві (знаходяться в трудових відносинах з підприємством).

Рішення зборів від 20 грудня 2005 року прийнято в присутності 88
осіб, які брали участь в голосуванні, натомість право  приймати рішення на підприємстві на думку
апелянта належить 23 особам.

На підтвердження права голосу виключно за працівниками фірми
скаржник надав суду видаткові касові ордери (виписані вже після ухвалення
оскаржуваного рішення) на підставі яких з іншими учасниками фірми проведені
розрахунки, у зв'язку з чим вони вийшли зі складу фірми та втратили право
голосу.

Представник відповідача, та співвідповідача в судовому засіданні з
поданою апеляційною скаргою не погодився та вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим та просив апеляційний суд залишити його в
силі. На підтвердження своєї позиції представник відповідача по справі пояснив,
що на підприємстві власниками залишились 88 осіб, частина з яких (62 особи)
прийняли участь у зборах в наслідок яких було прийнято оскаржуване рішення.
Крім того, представник відповідача вказав, що внаслідок незаконних дій
колишнього керівництва фірми підприємство на сьогоднішній день має арештовані
рахунки з яких неможливо вчинити виплату коштів.  Представник відповідача звернув увагу суду на
подані скаржником видаткові касові ордери датовані 2007 року, з чого робить
висновок, що в 2005 році 66 осіб були легітимними власниками фірми, а 66 з них,
що брали участь в голосуванні були повноважними членами фірми, а тому
оскаржуване рішення є законним. Крім того стає незрозумілим як у відповідності
до видаткових касових ордерів можливо було здійснити розрахунки з членами
фірми, якщо в підприємства заблоковано рахунки. Також представники відповідачів
вважають, що припинення членства в підприємсті можливе тільки винятково після
виплати повної частки члена фірми та після прийняття відповідно до вимог п.5.4
Статуту фірми відповідного рішення Ради фірми.

Львівський апеляційний господарський суд встановив:

Відповідно  до п.4.2 Статуту
Виноградівської міжгалузевої виробничо-торгової фірми «Руно», який затверджений
28.01.1999р., вищим органом управління фірмою є загальні збори членів фірми, а
згідно з пунктом 4.4 Статуту загальні збори правомочні вирішувати питання, якщо
на зборах присутні 23 членів фірми .Рішення приймається більшістю голосів
відкритим голосуванням.

20.12.2005р. проведено загальні збори на яких згідно
протоколу  лічильної комісії із загальної
кількості власників 89 чоловік були присутні 66 чоловік, тобто 23 членів
фірми, тобто збори є нелегітимними і рішення
прийняті на зборах при необхідному кворумі, як цього вимагають  положення Статуту.

Твердження апелянта, що  на
час проведення зборів нараховувались тільки 23 члени так як інший (із 114
членів, які були там на час
створення фірми), вийшли з кооперативу припинивши трудові відносини з
підприємством з вимогою про повернення внесеного паю, тобто  написання заяви про звільнення не знайшло
свого підтвердження та правомірно місцевим господарським судом відхилено,
оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що 91 член
(114-23) написав відповідну заяву до Ради фірми і вона розглянута радою і
прийнято рішення,  у відповідності до
п.5.4 Статуту.

Заяви, які містяться в матеріалах справи
(а.с.170-191,192-194,219-234), правомірно місцевим судом відхилено, як доказ
про вихід із членства фірми, оскільки адресовані директору фірми, а не Раді і
свідчить про намір особи припинити трудові відносини, а не вихід із фірми.
Деякі містять прохання осіб звільнити з роботи за власним бажанням
(а.с228-233,Т.1)

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про
видачу частки особам, які написали заяви. Долучені позивачем в судовому
засіданні копії видаткових касових ордерів, свідчать, що частку  видано в 2007р., після ухвалення рішення
Виноградівським районним судом.

Покликання апелянта про вихід гр.ОСОБА_6 із членів фірми судом до
уваги не приймаються, оскільки акт ревізійної комісії від 1.04.1993р. свідчить
про перевірку фінансово-господарської діяльності фірми і підтвердження факту
недовіри члену фірми ОСОБА_6, який був прийнятий на  зборах колективу, а протокол від 8.04.1993р.
свідчить про те, що збори виявили недовіру і прийняли рішення про звільнення
його з роботи. Доказів, які б свідчили, що ОСОБА_6 вибув із фірми із виплатою
частки, позивачем не подано.

Доводи апелянта про те, що гр.ОСОБА_2 не є членом фірми, а є
тільки у трудових відносинах, відповідачем та самим громадянином ОСОБА_2
спростовуються списком власників МВФТ «Руно», відсутніх 20.12.2005р., який
значиться під номером 79, крім того згідно протоколу від 18.06.2006р. загальних
зборів колективу власників МВТФ «Руно» вибрано керівником фірми
«Руно»(а.с.268-271 ,Т.1).

20 грудня 2005 року Загальними зборами членів Виноградівської
міжгалузевої виробничо -торгівельної фірми «Руно»(Виноградівська МВТФ «Руно»),
був звільнений з посади директор підприємства - ОСОБА_1. Прийняття рішення у
відповідності до списку реєстрації учасників відбувалося зва участю 66 осіб
-зареєстрованих на зборах (із загальної кількості 89 осіб учасників
пдприємства).

Суть спору полягає в оскаржені скаржником права голосу більшості
осіб, позаяк я стверджує скаржник більша частина з них вийшла зі складу
підприємства, а тому рішення прийняте 20 грудня 2005 року є незаконним. Втой же
час суд звертає увагу на ту обставину, що скаржник не оскаржує саму процедуру
прийняття рішення.

Суд констатує факт
невідповідності організаційно-правової форми підприємства до вимог чинного
законодавства України. Враховуючи ту обставину, що такої організаційно-правової
форми як міжгалузева виробничо-торгівельна фірма не існує, що визнають сторони.
Суд приходить до висновку що до даних правовідносин слід застосовувати норми
статей ЦК України, ГК України, ЗУ «Про господарські товариства».

Суд приходить до
висновку, що особи в кількості 89 чоловік (що підтверджується матеріалами
справи, зокрема списком реєстрації учасників зборів 2005 року, протоколом
лічильної комісії загальних зборів (а.с.52, Т.1), на день прийняття
оскаржуваного рішення дійсно мали право прийняти таке рішення.

Так, виходячи з вимог ч.3 ст.6 ЗУ «Про власність»,  «власник засобів виробництва та іншого майна
має право створити у встановленому законом порядку підприємство, організацію,
що є юридичною особою. Юридична особа здійснює право володіння, користування і
розпорядження закріпленим за нею майном власника відповідно до свого статуту
(положення)», суд приходить до висновку, що власниками майна було створено
підприємство (МВТФ «Руно»), тобто кожен з власників в рахунок майна, на базі
якого було створено підприємство, отримав в замін право участі в цьому
підприємстві. В тойже час право участі на підприємстві передбачає право
приймати рішення колективно учасниками підприємства (власниками майна). Крім
того виключення (вихід) учасника з підприємства передбачає спеціальну процедуру
у відповіднсості до якої, особа, що бажає вийти з підприємства повинна подати
заяву до Ради фірми, яка в свою чергу приймає рішення та здійснює процедуру
виходу з фірми. В той же час судом встановлено, що з 2005 року Рада фірми та
легітимне керівництво фірми не працює, а рішення зборів учасників не
виконується в супереч закону.

Окрім того, ст. 53
Законом України “ Про господарські товариства” N 1576-XII, від 19.09.1991 року,
передбачає « учасник товариства з обмеженою відповідальністю може за згодою
решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам
цього ж товариства, а якщо інше не передбачено установчими документами, то і
третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання
частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно їх часткам у
статутному фонді товариства або в іншому погодженому між ними розмірі. Передача
частки (її частини) третім особам можлива тільки після повного внесення вкладу
учасником, який її відступає. ... Частка учасника товариства з обмеженою
відповідальністю після повного внесення ним вкладу може бути придбана самим
товариством. У цьому разі воно зобов'язане передати її іншим учасникам або
третім особам у строк, що не перевищує одного року. Протягом цього періоду
розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму у вищому органі
провадяться без урахування частки, придбаної товариством.” Виходячи зі змісту
ст. 53 названого Закону, при виході з учасників МВТФ “Руно” необхідно було
розглядати це питання на зборах учасників та при виході одного з учасників про
це приймається рішення загальними зборами.

Відповідно до ч. 4
ст. 53 Закону, частка учасника може бути придбана самим товариством. Це може
відбутися:  а) якщо збори учасників не
дали згоди на відступлення частки ні учасникам товариства, ні третім
особам;  б) якщо установчими документами
товариства заборонено відступлення частки третім особам, а учасники товариства
відмовляються від придбання її в учасника, який її відступає;  в) якщо немає охочих (ні серед учасників, ні
серед третіх осіб) придбати частку.

Крім того вирішуючи
питання в входу/виходу/переуступки часток у статутному капіталі МВТФ “Руно”
підприємство (учасники) повинно керуватися вимогами законодавства що стосується
врегулювання питань спільної власності, а саме: стт. 355, 356, 357, 358
Цивільного кодексу України, ст. 84 Закону України «Про нотаріат»та п. 51 -59
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України  №20/5 від 03.03.2004 року . З аналізу
наведених статей можна зробити висновок, що право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

У відповідності до п.54
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України  №20/5 від 03.03.2004 року “ у
разі якщо один з учасників спільної часткової власності продає належну йому
частку в спільній власності сторонній особі, нотаріус повинен упевнитись у
тому, що продавець у письмовій формі повідомив усіх інших учасників спільної
часткової власності (як фізичних, так і юридичних осіб) про свій намір продати
свою частку сторонній особі із зазначенням ціни та інших умов, на яких продається
ця частка.”

Натомість скаржником не надано документів, які б належним чином
підтвердили вихід з учасників інших осіб врезультаті чого право власності на
підприємство, як стверджує скаржник залишилосяб у 23 особах, які б і мали
виключне право голосу на зборах.

Відповідно до пункту 4.2 Статуту Виноградівської МВТФ «Руно»вищим
органом управління фірмою є загальні збори членів фірми. Рішення зборів є
обов'язковим до виконання усіма членами фірми, оскільки пунктами 2.1 та 4.1
Статуту визначено, що фірма функціонує на принципах повного господарського
розрахунку, самоокупності і самофінансування, управління фірмою здійснюється на
основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і
повсякденного керівництва директором фірми.

Керуючись вище наведеними нормами та виходячи з наявних матеріалів
справи суд приходить до висновку, що збори учасників МВТФ “Руно”, що відбулися
20 грудня 2005 року були правомочними та відбулися за участю всіх спвлісників
фірми (89 осіб з них 66 особи - присутні на зборах). В тойже час суд вивчивжи
матеріали справи дійшо до висновку, що рішення прийнято на загальних зборах
учасників МВТФ “Руно” 20 грудня 2005 року є легітимним та законним та таким, що
прийнято у відповідності до законом встановленої процедури, позаяк воно виражає
волю співласників та є найвищим рішенням у відповідності до законодавства та
Статуту МВТФ “Руно”.

З огляду на викладене, рішення Виноградівського районного суду є
законним та обгрунтованим, таким, що відповідає чинному законодавству, обставинам
та матеріалам справи, підстави для його скасування апеляційним господарським
судом відсутні.

Керуючись
ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Рішення  Виноградівського районного суду від
13.12.2006 року

у справі №2-1059/06 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1,
м.Виноградів залишити без задоволення.

2. Постанова  набирає
законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя                                                                                            Кордюк
Г.Т.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя                                                                                                      Мурська
Х.В.