ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2007                                                                                 Справа № А17/349-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Заєць П.Л.

прокурор: Твардієвич Т.В., посвідчення №147  від 05.10.05,  старший помічник прокурора;

за участю представників:

позивача: Попова М.С., довіреність №573/10/08-09-15  від 15.01.07,  начальник відділу податкового супроводження підприємств;

позивача: Устименко М.В., довіреність №9116/10/08-10/1-15  від 28.03.07,  головний державний податковий інспектор;

відповідача-1: Зайцев М.В., довіреність №б/н  від 12.09.06,  представник;

відповідача-1: Бороденко А.В., довіреність №93/10  від 18.10.06,  адвокат;

відповідача -2: Житніков А.І., довіреність №б/н  від 01.10.06,  адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року;

у справі №А17/349-06;

за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі   з великими платниками податків у місті Дніпропетровську;

до:

відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю компанії “Ресурс”, місто Дніпропетровськ;

відповідача-2 приватного підприємства “Тумус”, місто Яготин Київської області;

за участю прокурора міста Дніпропетровська;

про визнання недійсним господарського зобов'язання та стягнення 215 847 916,7 гривень.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати недійсним господарське зобов’язання від 10 листопада 2005 року №200507, яке виникло між відповідачами Товариством з обмеженою відповідальністю компанією “Ресурс” і Приватним підприємством “Тумус” та стягнути з ПП “Тумус” на користь ТОВ компанія “Ресурс” грошові кошти у розмірі 215847916,7 гривень, а з ТОВ компанія “Ресурс” стягнути в доход держави 215847916,7 гривень вартість товарно-матеріальних цінностей, отриманих за вищезазначеним господарським зобов’язанням.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

ПП “Тумус” за листопад-грудень 2005 року була надана податкова звітність з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств із заниженими показниками;

ПП “Тумус” не знаходиться за юридичною адресою, у зв’язку з чим позивач немав можливість провести перевірку і підтвердити показники  фінансово-господарської діяльності первинними документами;

ТОВ компанія “Ресурс” фактично не отримував товар за спірним господарським зобов’язанням;

відповідно до довідки експерта-криміналіста спірний договір поставки з боку ТОВ компанія “Ресурс” підписала невідома особа.

Постановою господарського суду у справі №А17/349-06 від 19 грудня 2006 року (судді Стрелець Т.Г., Кеся Н.Б., Кожан М.П.) у позовних вимогах відмовлено повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що на виконання спірного договору ПП “Тумус” виписав ТОВ компанії “Ресурс” податкові накладні №1271 від 28 грудня 2005 року, №982 від 30 листопада 2005 року на загальну суму 215847916,7 гривень, в тому числі податок на додану вартість 40769583,34 гривень.

В свою чергу, ТОВ компанія “Ресурс” сплатив ПП “Тумус” за отриманий товар передплату на загальну суму 290381800 гривень відповідно до платіжних доручень №1355 від 30.11.2005р., №1502 від 29.12.2005р.

У зв’язку з неможливістю здійснення поставки товару після передплати, ПП “Тумус” повернув на поточний рахунок ТОВ компанія “Ресурс” загальну суму передплати у розмірі 290381800 гривень, у зв’язку з чим ПП “Тумус” склав розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних.

Крім того станом на час винесення рішення у справі, позивачем не було надано у матеріали справи акту перевірки, який повинен бути прийнятий за результатами планової та/або позапланової перевірок ПП “Тумус” і свідчив би про порушення ПП “Тумус” податкового законодавства.

Тому господарський суд відповідно до статті 70 КАС України взяв до уваги докази, які не стосувалися предмету доказування.

Позивач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального права.

Позивач просить спірну постанову скасувати та у позовних вимогах відмовити посилаючись на те, що в ході здійснення обстеження місцезнаходження ПП “Тумус” встановлено, що за адресою зазначеною в установчих документах підприємство не знаходиться.

ПП “Тумус” надало до ДПІ у Яготинському районі Київської області податкову звітність з податку на прибутак та податку на додану вартість, з урахуванням зобов’язань по договору №200507, із заниженими показниками.

Таким чином, позивач вважає, що незнаходження за юридичною адресою є перешкодою для здійснення перевірки дотримання підприємством вимог податкового законодавства України.

Несплата належних податків та зборів до бюджетів всіх рівнів, вказують про обіг грошових коштів ПП “Тумус” в тіньовому секторі економіки, що свідчить про мету, яка суперечить інтересам держави і суспільства.

На апеляційну скаргу відповідачі 1 та 2 надали заперечення, в яких посилаються на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просять постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши прокурора та представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2005 року ТОВ компанія “Ресурс”-(покупець) з однієї сторони і ПП “Тумус”-(продавець) з другої сторони уклали договір №200507 про поставку товару на загальну суму 291814500 гривень.

На виконання спірного договору ПП “Тумус” виписав ТОВ компанії “Ресурс” податкові накладні №1271 від 28 грудня 2005 року, №982 від 30 листопада 2005 року на загальну суму 215847916,7 гривень, в тому числі податок на додану вартість 40769583,34 гривень.

В свою чергу, ТОВ компанія “Ресурс” сплатив ПП “Тумус” за отриманий товар загальну суму 290381800 гривень відповідно до платіжних доручень №1355 від 30 листопада 2005 року, №1502 від 29 грудня 2005 року.

У зв’язку з неможливістю здійснення поставки товару після передплати, ПП “Тумус” повернув на поточний рахунок ТОВ Компанії “Ресурс” загальну суму передплати у розмірі 290381800 гривень, у зв’язку з чим ПП “Тумус” склав розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних.

Крім того в Акті про встановлення місцезнаходження платника податку від 10 квітня 2006 року позивачем вказано, що ПП “Тумус” за юридичною адресою, вказаною у реєстраційних документах, Київська область, місто Яготин, вулиця Шевченка, будинок №235, не знаходиться.

Та ПП “Тумус” надало до ДПІ у Яготинському районі, Київської області податкову звітність з податку на прибутак та податку на додану вартість, з урахуванням зобов’язань по договору №200507, із заниженими показниками.

Судова колегія вважає правильним висновок господарського суду про те, що посилання позивача про заниження ПП “Тумус” сум належних до сплати податків зборів, обов’язкових платежів є недоведеними та не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до Постанови Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2006 року по справі №393/393 встановлено, що надання до ДПІ уточнюючих розрахунків жодним чином не вплинуло на розмір податкового зобов’язання минулих податкових періодів та не призвело до зміни розміру платежів до сплати у державний бюджет.

Постановою начальника відділу нагляду за додержанням законів органів податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності дізнання та досудового слідства прокуратури Київської області старшим радником юстиції Раєвським Ф.Т. від 27 червня 2006 року скасовано постанову про порушення кримінальної справи №75-580 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 94 КПК України, в матеріалах справи відсутні достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину у сфері оподаткування.

Судова колегія вважає, що доказом порушення платником податків податкового законодавства має бути наявність податкового боргу, тобто узгодженого податкового зобов’язання, оформленого у вигляді податкового повідомлення-рішення.

Позивачем не надано у матеріали справи доказів визначення ПП “Тумус” податкового зобов’язання, нарахування штрафних санкцій, пені, формування та направлення ПП “Тумус” податкових повідомлень-рішень.

Позивачем не надано доказів того, що ПП “Тумус” має перед бюджетом або узгоджені в порядку, передбаченому статтею 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, та не сплачені до бюджету податкові зобов’язання, або має податковий борг.

При цьому, ще в 2006 року ПП “Тумус” надало до відповідного податкового органу уточнені податкові декларації з податку на додану вартість та декларацію з податку на прибуток за 1 квартал 2006 року, в яких були виправлені допущені помилки.

Судова колегія вважає, що подача ПП “Тумус” уточнюючого розрахунку податкової декларації не свідчить про намір приховати отримані за угодою господарським зобов’язанням грошові кошти від оподаткування.

Згідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами», якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.15 цього Закону), платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок або відобразити уточнені показники у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

При цьому, підприємство має право на виправлення помилок в раніше зданій податковій звітності шляхом подачі уточнених декларацій необмежену кількість разів.

ПП “Тумус” правомірно скористалось своїм правом, наданим Законом, і подало до ДПІ уточнюючі розрахунки.

Надання до ДПІ уточнюючих розрахунків жодним чином не вплинуло на розмір податкового зобов’язання минулих податкових періодів, та не призвело до зміни розміру платежів у державний бюджет.

Позивач стверджуючи, що ПП “Тумус” не сплатило належних податків, СДПІ не приводить яких-небудь доказів такої несплати, і навіть не вказує які саме податки і в якій сумі не були сплачені.

Відповідно до статті 207 ГК України, вказаної позивачем як матеріально-правової підстави позову, недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома сторонами, чи однією.

Доказами спрямованості умислу суб’єкта оспорюваної угоди на приховування від оподаткування прибутків та доходів, є неподання податкової звітності до органів державної податкової служби.

Надання ПП “Тумус” податкових декларацій до податкового органу, є підтвердженням факту, що останній не приховував від оподаткування свої доходи.

При цьому відповідно до ухвали ВАС України від 11 травня 2006 року №2-259/06 наявність умислу та обставин, щодо виконання угоди, стосовно дійсності якої виник спір, входить до предмету доказування в судовому процесі.

Один лише факт, не знаходження ПП “Тумус” за юридичною адресою, у зв’язку з чим позивач немав можливість провести перевірку і підтвердити показники фінансово-господарської діяльності первинними документами не може бути достатньою підставою для визнання такої угоди недійсною з підстав, визначених статтею 207 ГК України.

Не можуть свідчити про наявність у відповідачів умислу при укладенні договору купівлі-продажу такі обставини як відсутність за юридичною адресою ПП “Тумус”.

Судова колегія вважає, що за умови відсутності доказів ухилення від сплати податків неможливо зробити висновок про наявність в діях ПП “Тумус” мети завідомо суперечної інтересам держави і суспільства при укладенні договору купівлі-продажу.

Крім того оспорювана угода була виконана сторонами відповідно до норм чинного законодавства та положень господарського зобов’язання.

Висновки господарського суду Дніпропетровської області повністю відповідають вимогам діючого законодавства, товар обумовлений договором був доставлений Придніпровською залізницею на станцію призначення, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками-фактури, дорожніми відомостями, квитанціями про приймання вантажу, корінцями дорожніх відомостей, і в наступному транспортований вантажоотримувачами.

Тому правильно визначилося ТОВ компанія “Ресурс”, що Законом не передбачено обов’язкове співпадіння вантажоотримувача і покупця в одній особі.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Дніпропетровську, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2006 року у справі №А17/349-06, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                          І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                  В.В. Швець

Л.О. Чимбар