ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 3/399-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів :
Бакуліної С.В.,
Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги
Відкритого акціонерного товариства “Сумське
машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе”

на постанову
від 10.01.2007 року Харківського апеляційного
господарського суду

у справі
№ 3/399-06

господарського суду
Сумської області

за позовом
ВАТ “Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе”

до
Акціонерного комерційного банку “Національний кредит”

про
врегулювання переддоговірного спору, який виник при укладенні договору та зобов’язання укласти
договір

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача:
не з’явились

від відповідача:
Загоруйко А.А. (довіреність №6 від 06.01.2007р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Сумської області (суддя Левченко П.І.) від 04.09.2006 року у справі № 3/399-06 позов задоволено; зобов’язано відповідача укласти договір № ПР 80-6/202 від 01.07.2006 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на умовах, запропонованих позивачем зокрема, викладених в пунктах 15, 18, 19 Договору; стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті державного мита в сумі 85,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Лащенко Д.Д., судді –Істоміна О.А., Погребняк В.Я.) від 10.01.2007 року рішення Господарського суду Сумської області від 04.09.2006 року у справі № 3/399-06 скасовано; прийнято нове рішення; в задоволенні позову відмовлено; Договір № ПР 80-6/202 від 01.07.2006 року визнано укладеним; пункти 15, 18, 19 даного Договору викласти в редакції АКБ “Національний кредит”, викладеній ним в протоколі розбіжностей до Договору № ПР-6/202 від 01.07.2006 року; стягнуто з позивача на користь відповідача державне мито в сумі 42,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2007 року та залишити в силі рішення Господарського суду Сумської області від 04.09.2006 року, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.179, 276 Господарського кодексу України, ч.1 ст.16, ч.1 ст.17, ч.3 ст.20, п.2 ч.2 ст.21 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, ст.ст.15, 19, 24, 25 Закону України “Про теплопостачання” та п.8, пп.2 п.30, пп.4 п.31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, ст.ст.61, 67 Закону України “Про банки і банківську діяльність”.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Позивач не скористався наданим процесуальним правом на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши заперечення на касаційну скаргу представника відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, ВАТ “Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе” 26.06.2006 року направило АКБ “Національний кредит” для підписання проект Договору № ПР 80-6/202 від 01.07.2006 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначений проект Договору відповідачем був підписаний з протоколом розбіжностей, а саме редакція пунктів 15, 18 та 19 проекту Договору № ПР 80-6/202 від 01.07.2006 року, запропонованого позивачем, відповідача не влаштувала, тому він виклав свою редакцію цих пунктів Договору у протоколі розбіжностей, який направив на адресу позивача.

Позивач, в свою чергу, не погодився з викладеними відповідачем в протоколі розбіжностей пунктами 15, 18, 19 Договору, оскільки вважає, що така редакція зазначених пунктів суперечить нормам Законів України “Про теплопостачання”, “Про житлово-комунальні послуги”, Постанові Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року “Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення” та умовам типового договору, та запропонував наступну редакцію окремих пунктів договору:

Пункт 15 Договору в редакції позивача: “За несвоєчасне внесення плати Споживач сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день про строчки виконання”.

Пункт 15 Договору в редакції відповідача: “За несвоєчасне внесення плати за надані послуги Споживач сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання”.

Пункт 18 Договору в редакції позивача: “п.2. Споживач зобов’язаний забезпечити доступ до мережі, арматури, засобів обліку теплової енергії представників виконавця за наявності в них відповідного посвідчення:

-          при ліквідації аварії цілодобово,

-          для контролю з встановлення і зміни повноважними особами санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного та профілактичного огляду зняття контрольних показників засобів обліку теплової енергії - згідно з вимогами нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг”.

Пункт 18 Договору в редакції відповідача: “п.2. Споживач зобов’язаний з дотриманням вимог законів та нормативно-правових актів які регулюють діяльність банків:

-          цілодобово для ліквідації аварії, забезпечити доступ працівників виконавця, за наявності в них відповідного посвідчення до мережі, арматури, засобів обліку теплової енергії;

-     в робочий час для контролю з встановлення і зміни повноважними особами санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного та профілактичного огляду зняття контрольних показників засобів обліку теплової енергії - згідно з вимогами нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг”.

Підпункт 5 п.19 Договору в редакції позивача: “Виконавець має право доступу в приміщення Споживача при ліквідації аварій, у тому числі не санкціонованого, відповідно до встановленого законом порядку, усунення недоліків у роботі санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, для проведення технічного та профілактичного огляду і перевірки показань засобів обліку теплової енергії відповідно до законодавства”.

Підпункт 5 п. 19 Договору в редакції відповідача: “Виконавець має право з дозволу керівника Споживача та у супроводі представника Споживача, за наявності в них службового посвідчення доступу в приміщення Споживача відповідно до встановленого законом порядку:

- в робочий час для усунення недоліків в роботі санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, для проведення технічного та профілактичного огляду і перевірки показань засобів обліку теплової енергії;

- в неробочий час - для ліквідації аварій”.

Правовідносини щодо надання послуг з теплопостачання регулюються Цивільним та Господарськими Кодексами України, Законами України “Про житлово-комунальні послуги”, “Про теплопостачання”, Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року “Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення”.

Так, відповідно до ч.2 ст.275 ГК України, відпуск енергії (теплової енергії як різновиду у вигляді гарячої води) без оформлення договору не допускається.

Пункт 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі Правила) встановлює, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Право Кабінету Міністрів України затверджувати типові договори передбачено ч.2 ст. 179 ГК України.

Разом з тим, відповідно до ч.4 цієї ж статті при укладенні господарських договорів сторони мають право визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Відповідно до ч.1 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору.

Отже, чинне законодавство не зобов’язує сторони при укладанні договору на надання послуг з централізованого опалення укладати договори, за своїм змістом абсолютно тотожні умовам типового договору, а дозволяє сторонам конкретизувати ці умови, зберігаючи загальний зміст.

Згідно зі ст.19 Закону України “Про теплопостачання” споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.25 зазначеного Закону, теплопостачальна організація має право отримувати від споживачів авансовий платіж, а відповідач - погодитись чи ні на таку форму оплати.

Цією ж статтею вищезазначеного Закону регулюються і підстави та порядок сплати пені - споживач сплачує пеню в разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії.

Касаційна інстанція вважає вірним висновок апеляційного суду стосовно того, що діюче законодавство, передбачаючи можливість обрання сторонами форми оплати отриманих послуг, обов’язок сплатити пеню покладає на споживача тільки після фактичного надання послуг. Такий порядок сплати пені не звільняє споживача від оплати послуг з теплопостачання, натомість, позивач втрачає право на нарахування пені без фактичного надання послуги. Наведене вище узгоджується і зі ст.3 ЦК України, відповідно до якої загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність і розумність.

Таким чином, касаційна інстанція вважає, що судова колегія апеляційного суду дійшла до правомірного висновку, що п.15 договору № ПР 80-6/202 від 01.07.2006 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води підлягає викладенню в редакції, запропонованій відповідачем в протоколі розбіжностей до вказаного договору.

Що стосується редакції спірних пп.2 п.18 та пп.5 п.19 Договору, апеляційний суд відзначив наступне.

Підпункт 2 п.18 Договору в редакції позивача в переліку обов’язків відповідача містить обов’язок забезпечити доступ до мережі, арматури, засобів обліку теплової енергії представників Виконавця (позивача) за наявності в них відповідного посвідчення: при ліквідації аварій цілодобово, в інших випадках - згідно з вимогами нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

В редакції відповідача цей пункт містить посилання на обов’язок споживача з дотриманням вимог законів та нормативно правових актів, які регулюють діяльність банків, забезпечити доступ представників Виконавця для ліквідації аварій цілодобово, а інших випадках - в робочий час.

Пунктом 8 ч.1 ст.21 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” передбачено право доступу виконавця в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором.

З наведених вище норм та тексту Договору вбачається, що відповідач повинен забезпечити доступ тільки особам, які є представниками Виконавця.

Стаття 3 Кодексу Законів про Працю України, встановлює, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності.

В редакції позивача спірний підпункт договору має неконкретний характер стосовно часу доступу представників Виконавця до мереж тощо у випадках, не пов’язаних з ліквідацію аварій.

В редакції ж відповідача вказаний підпункт в частині доступу для контролю, проведення огляду, зняття показань засобів обліку тощо в робочий час враховує положення ст.3 та глави IV КЗпП України і не суперечить ні ст.17 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, ні ст.24 Закону України “Про теплопостачання”, ні Правилам, ні Типовому договору, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Щодо вказівки в пп.2 п.18 на обов’язок споживача дотримуватись вимог законів та нормативно правових актів, які регулюють діяльність банків, то оскільки відповідач є банківською установою, то в своїй діяльності він не може не керуватися Законом України “Про банки і банківську діяльність”, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність банків.

Позивач не зазначив, яким чином запропонована відповідачем редакція спірного пункту договору в частині дотримання відповідачем норм банківського законодавства суперечить нормам спеціального законодавства.

Звідси висновок, що апеляційний суд вірно відзначив, що запропонована відповідачем редакція спірного пункту договору є нічим іншим як конкретизацією умов типового договору без зміни його змісту, натомість, дотримання відповідачем норм банківського законодавство для нього є обов’язковим і однією з найголовніших ліцензійних умов, нагляд за дотриманням яких здійснює відповідно до ст. 67 Закону України “Про банки і банківську діяльність” Національний Банк України.

Щодо редакції спірного пп.5 п.19 Договору, апеляційний суд виходів із такого. Як вже зазначалося, відповідач є банківською установою. Відповідно до ст. 33 Закону України “Про Національний Банк України” НБУ визначає вимоги стосовно технічного забезпечення і організації охорони приміщень банківських установ. Охорону установи банку здійснює відділ Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, який у своїй діяльності керується Законом України “Про міліцію”.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до укладеного відповідачем та ВДСО при УМВС України у Сумській області договору № 821/2 про охорону банку до обов’язків ВДСО віднесено забезпечення у межах наданих повноважень надійної охорони об’єктів та матеріальних цінностей банку.

При цьому і ст. 25 Закону України “Про теплопостачання”, і ст.17 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, і Правила передбачають можливість несанкціонованого доступу до володіння особи для ліквідації аварій та проведення огляду. Отже вірним є те, що в даному випадку результатом укладання спірного пункту договору в редакції, запропонованій позивачем, і яка ґрунтується виключно на нормах спеціального законодавства, що регулює правовідносини, пов’язані з наданням послуг з теплопостачання в частині, що стосується несанкціонованого доступу в приміщення банку, може стати заподіяння шкоди життю і здоров’ю як представників позивача, так і представників органу державної влади.

Спірний пункт Договору в редакції відповідача не забороняє позивачу здійснювати свої повноваження, кореспондується з пп.2 п.18 Договору, враховує положення як банківського, так і спеціального законодавства, а тому є більш прийнятним меті укладання даного Договору.

Беручи до уваги все наведене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ВАТ “Сумське машинобудівне науково-виробниче об’єднання ім.М.В.Фрунзе” від 05.02.2007 року № 18-7/291 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2007 року у справі № 3/399-06 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2007 року у справі № 3/399-06 –без змін.

Головуючий-суддя
К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос