ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2007 р.
№ 8/364/06

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Головуючий
Невдашенко Л.П.

Суддів
Михайлюка М.В.
Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Коледж преси та телебачення”

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 року

у справі
№ 8/364/06 господарського суду Миколаївської області

за позовом
Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради

до

про
Товариства з обмеженою відповідальністю “Коледж преси та телебачення”
розірвання договору та виселення

за участю представників сторін:

позивача
Летуча С.В.,

відповідача

не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору користування комунальним майном, укладеного сторонами 07.07.1999 р. та виселення відповідача з нежитлового приміщення за адресою: пр. Миру, 13 у м. Миколаєві.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.12.2006 р. у справі № 8/364/06 (суддя: Філінюк І.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 року (судді: Шевченко В.В., Бєляновський В.В., Мирошниченко М.А.) рішення господарського суду Миколаївської області від 22.12.2006 р.  скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено: розірвано договір користування комунальним майном, укладений сторонами 07.07.1999 р. Виселено відповідача та зобов’язано його повернути позивачу нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: пр. Миру, 13 у м. Миколаєві.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив скасувати постанову апеляційного господарського суду та залишити у силі рішення місцевого господарського суду. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що апеляційним господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд та вбачається з матеріалів справи, 07.07.1999 р. Управління майном комунальної власності Миколаївської міської ради, правонаступником якого є позивач у справі та ТОВ “Школа преси та телебачення”, правонаступником якого є відповідач уклали договір безкоштовного користування комунальним майном –приміщенням колишнього дитячого садка № 47, що розташований за адресою: м. Миколаїв, проспект Миру, 13 строком на 5 років.

За актом приймання-передачі від 07.07.1999 року спірні не житлові приміщення передано відповідачу.

Додатковою угодою від 02.04.2000 року строк дії договору безкоштовного користування комунальним майном від 07.07.1999 року продовжений на 10 років, тобто до 07.07.2009 року.

Пунктом 9.10 договору встановлено, що дія договору припиняється згідно з Законами України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про оренду державного та комунального майна”, Цивільного кодексу України та умов договору.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.  Відтак, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що відносини сторін регулюються ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 р.

Статтею 827 ЦК України передбачено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Апеляційний господарський суд з’ясував правову природу укладеного сторонами договору та вказав, що договір користування комунальним майном від 07.07.1999 р. є договором позички.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо у зв'язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому.

Як зазначив апеляційний господарський суд, з додаткових доказів вбачається, що в м. Миколаєві виникла гостра необхідність у додаткових приміщеннях для розміщення дошкільних закладів, що обумовлено високою народжуваністю у місті, що призводить до черги на влаштування дітей до дитячих навчальних закладів.

Господарський суд апеляційної інстанції встановив, що за останні 5 років народжуваність у м. Миколаєві значно зросла та у 2006 році склала 4199 малюків та порівняно з 2001 р. складає 122,42 %. У зв’язку з цим, станом на 01.01.2007 р. черга на влаштування дітей на влаштування до дошкільних навчальних закладів у м. Миколаєві складає 1580 малюків, в тому числі у Ленінському районі –508 малюків. До того ж, функціонуючі дошкільні заклади м. Миколаєва перевантажені.

Наведені обставини апеляційний суд визнав непередбаченими, оскільки про них позивач не знав та й не міг знати при укладенні договору позички від 07.07.1999 р. та прийшов до висновку про задоволення позову з урахуванням наступного.

Позивач у порядку ст. 188 ГК України звертався до відповідача з листом № 1448-13/06 від 11.08.2006 р. з вимогою розірвати договір та звільнити займане приміщення. Однак, відповідач листом № 592 від 30.08.2006 р. відмовився від розірвання спірного договору та звільнення не житлових приміщень.

Крім того, за договором від 07.07.1999 р. позивач передав відповідачу у безкоштовне користування комунальне майно –приміщення колишнього дитсадка № 47 для створення вищого навчального закладу.

Дитячий садок згідно ст. 12 Закону України “Про дошкільну освіту” є дошкільним навчальним закладом. У ст. 3 цього Закону зазначено, що держава визнає пріоритетну роль дошкільної освіти та створює належні умови для її здобуття. Держава сприяє розвиткові та збереженню мережі дошкільних навчальних закладів незалежно від підпорядкування, типів і форм власності.

Пунктом 5 ст. 16  Закону України “Про дошкільну освіту” передбачено, що вивільнені приміщення ліквідованих державних та комунальних дошкільних навчальних закладів використовуються виключно для роботи з дітьми. Майно, яке є державною або комунальною власністю (земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання тощо), придбання чи відокремлення якого призначене для здобуття дітьми дошкільної освіти, використовується виключно із зазначеною метою.

Апеляційний господарський суд відхилив доводи відповідача про те, що ним здійснено капітальний та поточний ремонт, оскільки ці взаємовідносини не є предметом позову. До того ж, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з відповідними позовними вимогами до позивача.

Господарський суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що у позивача через непередбачувані обставини виникла потреба у спірних приміщеннях, які необхідні для розміщення в них дошкільних закладів.  Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 834 ЦК України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо у зв'язку з непередбаченими обставинами річ стала потрібною йому самому.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційним господарським судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови не вбачається.

Щодо інших доводів скаржника, то вони спростовуються вищенаведеним. Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.02.2007 року у справі № 8/364/06 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                       Л. Невдашенко

Судді:                                                                               М. Михайлюк

Н. Дунаєвська