ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"23" квітня 2007 р.                                                                Справа №  02/1508

Господарський суд Черкаської області в складі   головуючого судді  Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Олененко С.П., за участю представників:

позивача: Попова О.І., Севастьянова Л.Д. – за довіреностями,  відповідача: не з’явився,  розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Маштехсервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Фрезія"

про  стягнення 106 356 грн. 22 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення із відповідача 106 356 грн. 22 коп., в тому числі  86 740 грн. боргу за придбану відповідачем лінію з виготовлення цілісноштампової  жерстяної банки і кришки та за виконані позивачем роботи по її монтажу та пуско-налагоджувальні роботи відповідно до договору від 28.02.2005 року, 15 130 грн. 88 коп. індексу інфляції та три проценти річних в сумі 4 485 грн. 34 коп.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити та відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, але  відзив на позов суду не подав, повторно не направив свого представника у судове засідання, не подав суду заперечень проти позову, не повідомив поважних причин неявки представника у судове засідання. Суд вважає можливим розглянути справу без представника  відповідача, за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України, виходячи із того, що стороною у даному спорі є підприємство –юридична особа,  представником підприємства може бути будь-яка особа, визначена керівником,  чи керівник особисто, неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони,  а не обов’язком.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи  представників  позивача,  суд   встановив наступне.

КП «Маштехсервіс», правонаступником якого є ТОВ «Маштехсервіс», та ТОВ "Торгово-промислова компанія "Фрезія"   уклали договір купівлі-продажу № 28/02 від 28.02.2005 року, за умовами якого позивач зобов’язався продати, виконати  монтаж та пусконалагоджувальні роботи  лінії по виготовленню цілісноштампової  жерстяної банки і кришки (далі –“обладнання”),  склад якої вказаний у специфікації - додатку № 1 до договору, що є невід’ємною частиною договору,  а відповідач зобов’язався прийняти лінію і виконані роботи та оплатити їх вартість на умовах даного договору.

Сторони погодили договірну ціну лінії та вказаних у договорі робіт, яка склала 988 200 грн. У додатку № 1 до договору   (специфікації обладнання, що поставляється) вказано перелік  обладнання по лініях №1,  № 2, № 3 на загальну вартість 988 200 грн., в т.ч. ПДВ., як вказано у договорі.

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовано відповідачем, відповідно до договору позивач поставив лінії №1 та №2 та виконав замовлені роботи і здав їх, а відповідач прийняв, що підтверджується видатковими накладними від 31.03.2005 року, від 19.05.2005 року, від 01.09.2005 року та довіреностями серії ЯЗЧ № 939116 від 31.03.2005 року та серії ЯКЦ № 124955 від 01.09.2005 року,  та про що сторони підписали акти здачі обладнання в виробничу експлуатацію від 29.08.2005 року та  від 05.09.2005 року.  У актах вказано,   що  обладнання  відповідає технічним характеристикам, лінія  № 2 змонтована і встановлена, введена у виробничу експлуатацію, претензій до продавця (позивача) по технічному стану обладнання  немає.  Акти,  накладні, довіреності належним чином оформлені, підписані повноважними представниками, скріплені печатками підприємств,  не заперечені відповідачем. У них  вчинене посилання на  виконання робіт згідно договору № 28/02 від 28.02.2005 року, на них відсутні будь-які зауваження  чи заперечення відповідача,  не вказано наявності спору між сторонами  щодо вартості робіт чи матеріалів, чи щодо їх якості.

В пунктах 2.1., 2.2. договору чітко виписано порядок проведення розрахунку за обладнання та за роботи по його монтажу та пусконаладці.

Як вбачається із матеріалів справи, із поданого суду розрахунку  суми позову та сплачених відповідачем сум, відповідач здійснив часткову оплату вартості лінії та виконаних позивачем робіт шляхом перерахування позивачу  передоплату в сумі 100 000 грн. 11.03.2005 року, як це передбачено договором; в подальшому відповідачем було перераховано  24.03.2005 року 100 000 грн., 28.03.2005 року 100 000 грн.,  08.06.2005 року 200 000 грн., 03.10 2005 року 10 000 грн., 14.11.2005 року 30 000 грн. Всього відповідачем сплачено 605 000 грн.

Відповідно до пункту 2.2. договору відповідач зобов’язався сплатити позивачу 345 870 грн. авансу протягом 10 банківських днів після підписання договору (до 15.03.2005 року) та проводити чергові платежі згідно графіка, погодженого у договорі з кінцевим розрахунком  протягом 10 банківських днів з моменту поставки лінії №1 та лінії №2. Отже, остаточний розрахунок відповідач повинен був провести до 15.09.2005 року.

Отже, залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить  86 740 грн. Відповідач не спростував встановлені факти, не заперечив доводи позивача, не подав суду докази проведення повного розрахунку  із позивачем відповідно до умов договору.

Згідно статті  174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою для виникнення  господарських зобов’язань, які  згідно зі статтями  193, 202 ГК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк  відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов’язання  не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки сторони встановили в договорі строк та порядок проведення відповідачем розрахунку за поставлене обладнання та виконані позивачем роботи,  але відповідач своє  зобов’язання не виконав,  не перерахував позивачу вартість виконаних робіт в установлені договором строки,  тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 86 740 грн. боргу є законною та обгрунтованою і підлягає до задоволення.

Суд вважає також правомірними вимоги позивача про стягнення із відповідача відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України встановленого індексу інфляції  в сумі 15130 грн. 86 коп. за прострочення розрахунку   по січень 2007 року та трьох процентів річних  в сумі 4452 грн. 83 коп. за період з 16.03.2005 року 05.03.2005 року, оскільки відповідач не проводив розрахунки із позивачем в установлені договором строки.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно розміру задоволених вимог понесені останнім витрати на сплату державного мита в сумі  1063 грн. 24 коп. та 117 грн. 96 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Фрезія" (18008, м. Черкаси, вул. Хоменка, 19, ідентифікаційний код 21384542)  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Маштехсервіс»(95948, м. Сімферополь, вул. Балаклавська, 68, ідентифікаційний код 31675302) борг в сумі 86 740  грн., 15 130 грн. 86 коп. індексу інфляції,  три проценти річних в сумі  4452 грн. 83 коп.,  1063 грн. 24 коп. витрат на сплату державного мита, 117 грн. 96 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення може бути оскаржене до Київського  міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                             А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 28.04.2007р.