ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 443/12-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Грека Б.М. –(доповідача у справі)

суддів :
Стратієнко Л.В.,
Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Комунального підприємства теплових мереж “Сквиратепломережа”

на рішення
господарського суду Київської області від 12.12.06

у справі
№ 443/12-06

господарського суду
Київської області

за позовом
Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

до
Комунального підприємства теплових мереж “Сквиратепломережа”

Про
стягнення 52260,79 грн.

за участю представників від:

позивача
Онищенко І.П., Тютюнник С.В. (дов. від 29.12.06)

відповідача
Бондар І.Г. (дов. від 19.12.06)

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Київської області від 12.12.06 частково задоволено позов ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України” про стягнення з КПТМ “Сквиратепломережа” 52260,79 грн. і стягнуто 100 грн. пені, три проценти річних в розмірі 8853,29 грн. та  інфляційні в розмірі 31947,52 грн.

У касаційній скарзі Комунальне підприємство теплових мереж “Сквиратепломережа” ставить питання про зміну рішення господарського суду Київської області від 12.12.06 в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 8853,29 грн. та інфляційних в розмірі 31947,52 грн. При цьому скаржник вважає, що місцевим господарським судом допущено порушення ст. 625 ЦК України в частині визначення строку сплати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи касаційної скарги щодо відповідності судового рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевий господарський суд встановив, що між ДК “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” та КПТМ “Сквиратепломережа” був укладений договір № 06/03-4053 ТЕ 17 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій. На виконання умов договору відповідачеві позивачем протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2004 був переданий газ в об’ємі 2907581 тис. куб. м. на загальну суму 610592,03 грн. Факт поставки газу в таких об’ємах підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Враховуючи умови договору та положення ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зробив висновок про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання. Право господарського суду щодо зменшення розміру штрафу та пені не було розповсюджено на стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Виходячи з положень ст. 625 ЦК України місцевим господарським судом зроблено висновок, що сума заявлена до стягнення, а саме:

8853,29 грн., 3% річних та 35800 грн. інфляційних нарахувань підлягає задоволенню. Підставою для задоволення вимоги, за висновком місцевого господарського суду, є невиконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час  прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, можливість нарахування 3% річних та індексу інфляції законодавець пов’язує з протиправною поведінкою відповідача, з фактом порушення грошового зобов’язання. Головним для  визначення правової природи даної міри відповідальності є вказівка на невиконання грошового зобов’язання.

В якості одного із аргументів, які підтверджують обґрунтованість вимог по застосуванню положень ст. 625 ЦК України судом першої інстанції визнано невиконання відповідачем положень договору щодо порядку та строків проведення розрахунків.

Так, згідно п. 6.1 договору № 06/03-4053 ТЕ –17 від 31.12.03  оплата за газ повинна здійснюватись покупцем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на рахунок продавця протягом місяця поставки 100% вартості фактично спожитих та протранспортованих обсягів газу.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі природного газу до 10 числа наступного за звітним місяцем. Факт порушення зобов’язання щодо проведення  розрахунку не заперечується відповідачем. Окрім того, відповідач не заперечує розмір нарахованих 3% та інфляційних.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені при повному та всебічному аналізі обставин справи та відповідають законодавству, що регулює дані правовідносини. Твердження скаржника про те, що судом невірно визначено строки сплати 3% річних та індексу інфляції, не можуть прийматися колегією суддів, оскільки вимога про плату 3% річних та індексу інфляції виникає при наявності порушення основного грошового зобов’язання.

Таким чином, діюче цивільне законодавство не містить заборони на стягнення 3% річних та індексу інфляції, а тому обов’язковість дотримання приписів ст. 530 ЦК України, на чому наполягає відповідач, не може розглядатись як обґрунтований аргумент його доводів. Враховуючи умови договору, висновок суду першої інстанції про стягнення 3% річних та індексу інфляції є обґрунтованим, а отже, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж “Сквиратепломережа” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 12.12.06 по справі № 443/12-06 залишити без змін.

Головуючий - суддя                                                                      Б. Грек

Судді                                                                                                    Л. Стратієнко

С. Самусенко