ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"23" травня 2007 р.
Справа №  2/93

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Деревінської Л.В. розглянув матеріали справи № 2/93

за позовом: Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції, м.Кіровоград

до відповідача: приватного підприємства "Агробудтранссервіс", м.Кіровоград

та відкритого акціонерного товариства "Куцівський елеватор", с. Куцівка Новгородківського району Кіровоградської області

про визнання недійсними угод про надання послуг від 05.10.2005р.; стягнення з відповідача -1 на користь відповідача -2 вартість наданих послуг на суму 4365,42 грн. та стягнення з відповідача -2 в доход держави вартість наданих послуг на суму 4365,42  грн.

Секретар судового засідання Галушко М.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача – участі не брав, про час і місце розгляду справи                         повідомлений належним чином

від відповідача 1 - участі не брав;

від відповідача 2 - Компанієць В.В., довіреність № 2007/05  від 28.04.07;

Час прийняття постанови – 14 год. 25 хв.

Кіровоградською міжрайонною державною податковою інспекцією подано позов про визнання недійсними угод про надання послуг, укладених між приватним підприємством "Агробудтранссервіс" та відкритим акціонерним товариством "Куцівський елеватор", викладених в податковій накладній N 1959 від 5.10.2005р. на суму 3953 грн. 11 коп. в т.ч. 658 грн. 85 коп. ПДВ  та податковій накладній N  1960 від 5.10.2005р. на суму 412 грн. 31 коп. в т.ч. 68 грн. 72 коп. ПДВ, як таких, що вчинені з метою  завідомо суперечною інтересам держави і суспільства; стягнення з відповідача -1 на користь відповідача – 2  кошти, як вартість наданих послуг на суму 4365,42 грн. та стягнення з відповідача -2 в доход держави вартість наданих послуг на суму 4365,42  грн.

Не подаючи доказів на вимогу суду, позивач заявляє клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та за наявними в справі матеріалами.

Відповідач -1 позов не заперечив, витребувані судом документи не подав.

Відповідач -2 заперечив позовні вимоги мотивуючи тим, що позов є безпідставним, необгрунтованим, належними і допустимими доказами не підтверджений. Позивач фактично просить визнати недійсними податкові накладні на спірні суми наданих послуг, тоді як такі накладні виписані відповідно до вимог ЗУ “ Про податок на додану вартість”.Факт визнання недійсним  установчих документів відповідача – 1  та його свідоцтва платника податку не тягне за собою визнання недійсним усіх укладених ним угод та виписаних податкових накладних.

Крім того, реєстрація підприємства відповідача – 1 була здійснена  відповідно до вимог Інструкції про порядок обліку платників податків при наявності паспорта  особи засновника підприємства ПП “ Агробудтранссервіс” Дулуб Т.М. та  ідентифікаційного коду цієї особи, перевірку правильності яких здійснюють органи податкової міліції.

Помимо того, заочне рішення  Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5.06.2006р. приймалось без участі у судових засіданнях гр. Дулуб Т.М., а висновком суду стосовно того, що Дулуб Т.М. не знала про існування ПП “Агробудтранссервіс” та не мала відношення до його діяльності зроблений виключно на підставі пояснень ДПІ у м. Кіровограді, а обставини щодо  засновника та директора ПП “ Агробудтранссервіс” Дулуб Т.М. судом не встановлювались, не досліджувались та не оцінювались, що вбачається із змісту самого рішення суду.

Вважає позовні вимоги безпідставними, так як на період здійснення спірних господарських операцій ПП “ Агробудтранссервіс” було належним чином зареєстровано в податкових органах, надавало звіти до податкових органів, до цього часу не виключене з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Інших доказів наявності прямого умислу на укладення відповідачами спірної угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, позивачем не подано.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача – 2  господарський суд, –

В С Т А Н О В И В :

За твердженням позивача, між відповідачами 5.10.2005р. укладено угоди  по наданню послуг по зберіганню, сушки, очистки зерна на суму 3953 грн. 11 коп. в т.ч. 658 грнн. 85 коп. ПДВ. та на суму 412 грн. 31 коп. в т.ч. 68 грн. 72 коп.

Виконання оспорюваних угод підтверджено виписаними податковими накладними від 5.10.2005р. N 1915 на суму 3953 грн. 11 коп. в т.ч. 658 грн. 85 коп. ПДВ та N 1960 на суму 412 грн. в т.ч. 68 грн. 72 коп. ПДВ, а також даними про отримання відповідачем – 2 вартості наданих послуг на суму 4365 грн. 40 коп. та сплату вказаних коштів відповідачем-1.

Позивач просить визнати недійсними вказані угоди від 5.10.2005р. по наданню послуг, як таких, що укладені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, як то передбачено ст. 207 ГК України та просить застосувати наслідки, відповіднодо умов ст. 208 ГК України.

За твердженням позивача спірні угоди були укладені з метою ухилення від сплати податків та приховування ПП “ Агробудтранссервіс”  від оподаткування доходів. Доказом наявності прямого умислу на укладення спірних угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, є заочне рішення  місцевого суду Ленінського району м. Кіровограда від 5.06.2006р. про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва платника податків ПП “ Агробудтранссервіс” з моменту реєстрації на Дулуб Т.М., оскільки така реєстрація здійснена на підставі загубленого паспорта.

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін , суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім  випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Виходячи із приписів зазначеної норми обставини, пов’язані з укладенням спірних угод  від 5.10.2005р.  повинні підтверджуватись договором від 5.10.2005р., а не будь-якими іншими засобами доказування. Тим більше, що в податкових накладних  від 5.10.2005р., які за твердженням позивача є доказом укладення спірних угод від 5.10.2005р., підставою для здійснення господарської операції зазначено договір N 3-05 від 5.09.2005р. Відсутність такого договору позивачем не спростовано.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В ч.1, ч. 4 ст. 72 КАС України вказано, що такими обставинами є обставини, встановлені   рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, є вирок суду в кримінальній справі..., який набрав законної сили..., лише в питаннях, чи мало місце діяння чи вчинене воно особою, щодо якої  ухвалений вирок.

Вирок суду по кримінальній справі, який міг бути доказом наявності прямого умислу у сторін / сторони / за угодами  від 5.10.2004р. на вчинення таких угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, відсутній.

Із довідки про результати аналізу фінансово-господарської діяльності ПП “ Агробудтранссервіс” за період з 17.05.2005р. по 1.04.2006р. / а.с. 13-18/ вбачається, що ПП “Агробудтранссервісі ” подавались до податкового органу звіти про свою діяльність в установленому законом порядку.

Підприємство відповідача – 1 знаходиться в Єдиному реєстрі підприємств та організацій України станом на момент розгляду спору, про що свідчить довідка статистики від 3.05.2007р. Данні про  анулювання  свідоцтва платника податків ПП “Агробудтранссервіс”, відповідно до вимог ЗУ “ Про податок на додану вартість” на підставі заочного рішення суду від 5.06.2006р. відсутні. За вказаних обставин, на момент прийняття рішення у справі  свідоцтво платника податку вказаного підприємства діє.

Наявність умислу у сторони за спірними угодами не може бути підтверджена  лише рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 5.06.2006р. про визнання установчих документів ПП “ Агробудтранссервіс” недійсними, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність прямого умислу при укладення  спірних угод, що мали місце під час підприємницької діяльності суб’єкта, тим більше, що про таку діяльність СПД звітував в установленому законом порядку до податкових органів.

Крім того,  у відповідності до ст.. 18 Закону України “ Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичнимх осіб-підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього,  то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

В рішенні суду Ленінського району м. Кіровограда від 5.06.2006р. відстуні обставини, встановлені на підтвердження того, що укладаючи спірні угоди, сторони діяли з метою, яка суперечить інтересам держави та суспыльства. Навпаки, встановлені господарським судом факти свідчать про те,  що ПП “ Агробудтранссервіс” сплатило  відповідачеві –2 – надавачу послуг в ціні послуг податок на додану вартість.  Докази наявності умислу на ухилення від сплати податків та несплати податків із господарської операції за спірними угодами відповідачем- 2 відсутні.

Відповідно до ст. 204  Цивільного кодексу України  правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно норм Цивільного кодексу України, підстави для  визнання недійсною угоди, укладеної з метою, суперечною інтересам держави і суспільства, відсутні.

Як передбачено ст. ст. 207, 208 ГК України господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції ( спеціальної правосуб’єктності ), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов’язання обома сторонами – в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Для прийняття рішення зі спору суд встановлює, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Таким чином, необхідними умовами для визнання господарського зобов’язання недійсним, відповідно до ст. ст. 207, 208 ГК України, є його виконання з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

В обґрунтування позову позивач зробив посилання на наявність протиправного умислу лише у ПП „Агрбудтранссервіс”. Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише заочним рішенням місцевого суду Ленінського району м. Кіровоград від 5.06.2006р. та не звільняє господарський суд при розгляді даної справи від встановлення наявності умислу ПП “ Агробудтранссервіс” на укладення спірних угод від 5.10.2005р.з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

В наданих позивачем та зібраних судом доказах відсутні документи на підтвердження того, що спірні угоди від 5.10.2005р. вчинені сторонами / стороною/  з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства.

За викладених обставин господарський суд вважає, що докази які б беззаперечно і однозначно свідчили б про наявність умислу юридичної особи приватного підприємства „Агробудтранссервіс” при укладені спірних угод з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства відсутні. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на роз’яснення ВАСУ від 12.03.1999р. N02-5/111, не має правових підстав  оскільки таке роз’яснення стосується практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними на підставі ст. 49 ЦК УРСР 1963 р., який втратив чинність з 1.01.2004р.  Новий ЦК України, який набрав чинність на момент вчинення спірних угод, не містить таких публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди, які були встановлені ст. 49 ЦК УРСР 1963р.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрат з позивача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст.ст. 94, 160 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 6 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя