ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 26/250/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:
Ходаківська І.П.

судді
Данилова Т.Б., Савенко Г.В.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
державного підприємства “Придніпровська залізниця”

на рішення
господарського суду Запорізької області від 28.09.2006 року

у справі
господарського суду Запорізької області

за позовом
державного підприємства “Придніпровська залізниця”

до
відкритого акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”

про
стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

У травні 2006 року, державне підприємство “Придніпровська залізниця” звернулось до суду з позовом про стягнення з належного відповідача збору за зберігання вантажу у розмірі 31764,96 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.09.2006 року (суддя Зубкова Т.П.) у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на пропуск скороченого 6 –місячного строку позовної давності.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не переглядалося.

У касаційній скарзі позивач посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, неправильну правову оцінку обрахування строку позовної давності до перевізника і просить рішення суду скасувати, постановивши нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши   суддю   -   доповідача,   пояснення   представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Як встановлено судом попередньої інстанції, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, 01.06.2005 року сторонами було укладено договір  № ПР/ДН-3-0583/251/НЮ про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно умов зазначеного Договору позивач зобов’язався надавати відповідачу послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, а відповідач –проводити розрахунки за ці послуги.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що протягом червня, липня, жовтня 2005 року на станцію призначення Запоріжжя-Ліве прибували вагони відповідача з вантажем, які простоювали на коліях станції позивача в очікуванні митного оформлення та знаходилися під охороною залізниці.

Згідно пункту 46 Статуту залізниць України вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ї години дати вивантаження вантажу засобами залізниці або з 24 часів дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях  загального користування та на коліях станції  відправлення  вантажів,  завантажених  у  вагони (контейнери),  які  простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у  т.ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт  затримки  вантажу  засвідчується актом загальної форми.

Позивач просив суд стягнути з відповідача збір в розмірі 31764,96 грн. за зберігання вантажу у червні, липні та жовтні 2005 р. у вагонах на місцях загального користуванні станції призначення, не поданих під вивантаження з вини вантажоодержувача.

Статтею 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що  випливають   з   перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Згідно пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Відповідно до ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Позовні вимоги, заявлені позивачем, ґрунтуються на  актах загальної форми, оформлених в червні, липні та жовтні 2005 р.; строк для пред’явлення таких вимог сплинув відповідно у грудні, січні та квітні 2006 року, тобто до звернення позивача з заявою до господарського суду.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України та норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації  у судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання   застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо  інші строки не встановлено цим кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що залізниця звернулася з позовом 31.05.2006 року, заяву про відновлення пропущеної позовної давності не подавала, доказів на підтвердження поважних причин пропущення строку позовної давності не надала, місцевий господарський суд правильно та обґрунтовано постановив рішення про відмову у позові, дослідив всі наявні у справі матеріали, надав їм належну правову оцінку, а тому судова колегія не вбачає підстав для скасування постановленого судом рішення з наведених у касаційній скарзі мотивів.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.   1115,   1117,   1118,  1119,   11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства “Придніпровська залізниця” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.09.2006 року залишити без змін.

Головуючий          І. Ходаківська

Судді          Т. Данилова

Г. Савенко