ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2007 р.
№ 47/794-06

господарський  суд України  у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),                                                                                  Вовка І.В.

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна  мережа "Електроленд" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 року у справі №47/794-06 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізинг-Консалт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна  мережа "Електроленд" про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У грудні  2006 року позивач звернувся  до господарського суду  Харківської  області з позовною  заявою  до відповідача  про  стягнення  заборгованості  в сумі 300 000 грн. у зв’язку  з невиконанням  зобов’язання  за договором  суборенди нежитлового  приміщення №94А від 30.11.2005 року  з  внесення  орендної плати. Одночасно  позивач  просив  суд  вжити  заходи  забезпечення  позову шляхом  накладення  арешту на все майно  відповідача  в межах  розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Харківської області  від 29.12.2006 року порушено  провадження  у справі та накладено  арешт на майно відповідача в межах позовних  вимог.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду  від 08.02.2007 року зазначена  ухвала суду  першої інстанції залишена  без змін.

У касаційній скарзі  відповідач вважає, що  судом порушено  і неправильно застосовано норми      матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним судові  рішення  скасувати і  відмовити в забезпеченні позову.

Відзив  на касаційну скаргу  від  позивача до суду не надходив.

Доповідач-Вовк І.В.

Ухвалою Вищого господарського  суду України від 16.05.2007 року розгляд справи було відкладено на  06.06.2007 року та  у судовому засіданні  оголошувалася перерва на 04.07.2007 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши    доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняту в ній судову ухвалу, суд вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково  з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області  від 29.12.2006 року порушено провадження у справі   та в порядку  ст.ст. 66, 67 ГПК України накладено арешт  на майно відповідача  в межах суми  позовних вимог.

Відповідно до ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову  є достатньо  обґрунтоване припущення, що майно ( в тому  числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є  у відповідача  на момент пред’явлення  позову до нього, може зникнути, зменшитись  за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання  рішення.

Задовольняючи клопотання позивача про  вжиття  заходів забезпечення  позову шляхом накладення арешту  на  майно,   місцевий господарський суд не врахував вимог  зазначених норм процесуального права та не обґрунтував  припущення про те,  що невжиття  заходів  забезпечення позову  може  в майбутньому утруднити  чи зробити  неможливим  виконання  судового рішення, на що не звернув уваги  і апеляційний   господарський суд.

До того ж, судам слід  було мати на увазі, що  вибір способу забезпечення залежить  від суті  позовної вимоги, і в  позові про стягненя  грошей арешт  на майно  застосовується  тоді, коли  кошти  в боржника  відсутні, а тому виконання  рішення  про стягнення  коштів  неможливе.

У той же час,  дійшовши  висновку про арешт  майна боржника, судами не було з’ясовано обставин наявності чи відсутності в нього грошових коштів і не наведено  обґрунтування застосування забезпечення позову накладенням арешту на його майно.

Таким чином,  висновок  суду про забезпечення позову накладенням  арешту на майно  відповідача  в порушення  вимог процесуального закону є необгрунтованим, і тому оскаржені судові рішення в частині  накладення  арешту на майно відповідача підлягають  скасуванню з передачею справи на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельна  мережа "Електроленд"задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.02.2007 року та  ухвалу господарського суду Харківської області  від 29.12.2006 року в частині накладення  арешту на майно  відповідача скасувати, і справу №47/794-06 передати на розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий          суддя                                                            В. Перепічай

Судді                                                                                І. Вовк

П.Гончарук