КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

19.02.07 р.          № 14/347-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Зеленіна  В.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:                              Кулачок О.А.

За участю представників:

Від прокуратури - П”ятецька І.В. (довір. №1-к від 20.01.2007);

від позивача :           не з’явився;

від відповідача :       не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 07.11.2006

у справі № 14/347-А (Калатай Н.Ф.)

за позовом                               Прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Управління пенсійного фонду УКраїни в Святошинськомурайоні м.Києва

до                                                   Товаристваз обмеженою відповідальністю "Асан-Тур"

про                                                  стягнення 388,67 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Господарського суду міста Києва від 07.11.2006р. відмовлено в позові  Прокурора Святошинського району м.Києва в інтересах держави в особі управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про стягнення з ТОВ „Асан-Тур” 388,67 грн.

Постанова суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач станом на 20.10.2006 має заборгованість  по виплаті заробітної плати в сумі 2810,16 грн., на яку відповідно до Закону України „Про збір на обов’язкове   державне пенсійне страхування” збір на державне обов’язкове пенсійне страхування сплачується одночасно з одержанням коштів в установах банків на оплату праці.  У разі недостатності у платників збору коштів на оплату праці і сплату збору в повному обсязі, видача коштів на оплату праці і сплата збору здійснюються у пропорційних розмірах. Відповідно до Кодексу законів про працю України оплата праці працівників  здійснюється у першочерговому порядкую. Всі інші платежі здійснюються власником  або уповноваженим ним органом після виконання зобов’язання по оплаті праці. Зміст Інструкції про порядок обчислення і сплати  страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 , відповідно до якої нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються  платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати,  суперечить змісту Закону „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та Закону України про працю України, тому страхові внески до пенсійного фонду сплачуються одночасно із сплатою заробітної плати , і не можуть бути сплачені раніше.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та Прокурор Святошинського району м. Києва звернулись з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 07.11.06 у справі №14/347-А, ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі  прокурор Святошинського району м. Києва вказує на те, що згідно  Закону України „Про загальнообов’язкове   державне пенсійне страхування”  страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового  стану платника страхових внесків.

В апеляційній скарзі  Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва вказує на те, що  Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” є нормою прямої дії в даному випадку, який чітко встановлює обов’язок сплачувати страхові внески  в певний термін  в разі їх нарахування. Якщо суб’єкт господарювання  виходячи із результатів своєї підприємницької діяльності  передбачає виплату заробітної плати працівникам і проводить нарахування з неї страхових внесків, то це не позбавляє його обов’язку сплачувати ці внески навіть за наявності заборгованості по самій заробітній платі.

Розгляд апеляційних скарг призначено на 29.01.2007 ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2007. В судове засідання апеляційної інстанції не з’явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Асан-Тур”, у зв’язку з чим розгляд апеляційних скарг відкладено на 19.02.2007.  В судове засіданні апеляційного суду  представник відповідача не з’явився вдруге.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення  представника відповідача  про дату і час розгляду апеляційної скарги (в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення відповідачу 05.02.2007  ухвали суду від 29.01.2007), судом не визнано обов’язковою явка представників сторін в суді апеляційної інстанції, до справи додано достатньо документів, що дає змогу розглянути апеляційну скаргу без представника ТОВ „Асан – Тур”, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без представника відповідача. В ч. 4 ст. 196 КАС України зазначено, що неприбуття у судове засідання  сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених  про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача  колегія суддів встановила наступне:

Відповідно до статті 14 Закону України „Про загальнообов”язкове  державне пенсійне страхування”  ТОВ „Асан – Тур” є страхувальником а згідно  ст.15 цього ж Закону є платником страхових внесків.

Як встановлено Господарським судом міста Києва позивачем виставлено відповідачу вимогу від 06.04.2006 №344 на загальну суму 388,67 грн., з яких 377,03 грн. – недоїмки по внесках, 11,52 та 0,12 грн. – штрафних санкцій. Вказана заборгованість склалася в період з 20.01.06 по 06.04.06.

Відповідно до вимог Інструкції  про порядок обчислення  і сплати страхувальниками  та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України від 19.12.2003 вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи наявне  повідомлення про вручення 10.04.2006 вимоги позивача №344.

Згідно до вимог Інструкції протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов”язаний сплатити зазначені у вимозі суми. Однак заборгованість відповідачем не сплачена.

Згідно статті 19 України „Про загальнообов’язкове  державне пенсійне страхування” страхові внески нараховуються на суми, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати, тобто нарахування страхових  внесків відбувається незалежно від того, чи було виплачено заробітну плату чи ні, тому висновок суду з про те, що страхові внески до пенсійного фонду  не можуть бути сплачені раніше за виплату заробітної плати є невірним, і не ґрунтується на нормах вказаного Закону, п.п.4 частиною 2 ст.5 якого встановлено, що виключно за цим Законом визначаються порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Стаття 20 названого Закону встановлює, що сплата страхових внесків здійснюється шляхом перерахування коштів. Також ця норма встановлює обов”язок сплати страхувальником  нарахованих страхових внесків за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення  цього періоду шляхом їх перерахування, тобто така сплата у будь-якому випадку не може бути більшою встановленого 20 денного календарного терміну.

Частина 12 ст.20 Закону України „Про загальнообов’язкове  державне пенсійне страхування” визначає, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану  платника страхових внесків.

Суд першої інстанції невірно застосував норми Закону „Про збір на обов’язкове державне пенсійне  страхування”, який регулює порядок нарахування і оплату збору на обов’язкове пенсійне страхування, який відповідно до ст..14 Закону „Про систему оподаткування” є податком, а порядок сплати страхових внесків до пенсійного фонду регулюється Законом „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Господарський суд міста Києва необґрунтовано прийшов до висновку про відмову в позові  Прокурору Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва, постанова Господарського суду міста Києва від 07.11.2006  по даній справі не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому підлягає скасуванню.

ПОСТАНОВИЛА

1.Задовольнити апеляційні скарги Прокурора Святошинського району міста Києва  і Управління пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва.

2.Скасувати постанову Господарського суду міста Києва від 07.11.2006 у справі № 14/347-А.

3. Позов задовольнити.

4. Матеріали справи № 14/347-А повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Вищого Адміністративного суду України протягом одного місяця.

Головуючий суддя          Капацин  Н.В.

Судді

Зеленін  В.О.

Синиця  О.Ф.