ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 лютого 2007 р.

№ 20-8/223

Вищий  господарський  суд
України  в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. -головуючого,
Бакуліної С.В.,  Глос О.І.,

розглянувши   касаційні скарги

- Військової частини 59131 МО РФ
(Відділу капітального будівництва Чорноморського флоту)  - Міністерства оборони Російської Федерації

на постанову

від 20.12.2006

Севастопольського апеляційного
господарського суду

у справі господарського суду
міста Севастополя № 20-8/223

за позовом

ТОВ “Юреко”

до

- Військової частини 59131 МО РФ
(Відділу капітального будівництва Чорноморського флоту)  - Міністерства оборони Російської Федерації
- Фінансово -економічного управління Чорноморського флоту

про

стягнення збитків за втрачене
майно

за участю представників сторін:

- позивача                      Веремчук М.А.

- відповідача-1              Муратіді
Д.Ю., Придюка М.С., Нікулічева А.М.

- відповідача-2              Чуєва
Є.В., Вишнякова С.В.

- відповідача-3              Герасимова
А.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 13.11.2006 у справі № 20-8/223 (суддя Ткаченко М.І.) позовні
вимоги ТОВ “Юреко” до Військової частини 59131 Міноборони Російської Федерації
(Відділ капітального будівництва Чорноморського флоту), Фінансово-економічного
управління Чорноморського Флоту, Міністерства оборони Російської Федерації про
стягнення збитків за втрачене майно у сумі 108673319,29 рос. руб., з
врахуванням їх збільшення і спрямування лише до Міністерства оборони Російської
Федерації, задоволені за рахунок останнього, з виключенням з числа відповідачів
як неналежних - Військової частини 59131 Міноборони Російської Федерації
(Відділу капітального будівництва Чорноморського флоту) та
Фінансово-економічного управління Чорноморського Флоту.

Рішення мотивовано тим, що факт
наявності боргового зобов'язання Військової частини 59131 Міністерства оборони
Російської Федерації (Відділу капітального будівництва Чорноморського флоту) в
розмірі 11346836,59 грн. встановлено в межах розгляду іншої справи
господарського суду міста Севастополя № 20-6/294-7/732-2/103-5/353, боржник ні
добровільно, ані в межах виконавчого провадження рішення господарського суду
міста Севастополя від 29.11.2004 у цій справі не виконав через відсутність
коштів на його рахунку, в зв'язку з чим і на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського
кодексу України, ст. 203 Цивільного кодексу України та приписів Положення про
Міністерство оборони Російської Федерації збитки за втрачене майно, з
врахуванням висновків експертизи про вартість житла на день розгляду цієї
справи, тобто в розмірі 20407762,63 грн. або 108673319,29 рос. руб., має
відшкодувати Міністерство оборони Російської Федерації.

Колегія суддів Севастопольського
апеляційного господарського суду (у складі головуючого судді Горошко Н.П.,
суддів Лисенко В.А., Прокопанич Г.К.), здійснюючи апеляційну перевірку в
зв'язку зі скаргами Військової частини 59131 МО РФ (Відділу капітального
будівництва Чорноморського флоту) та Міністерства оборони Російської
Федерації,  постановою від 20.12.2006
рішення у справі змінила в частині виключення відповідачів як неналежних -
Військової частини 59131 Міністерства оборони Російської Федерації (Відділу
капітального будівництва Чорноморського флоту) та Фінансово-економічного
управління Чорноморського Флоту, відмовивши у позові до цих відповідачів.

Постанова мотивована тим, що
Міністерство оборони Російської Федерації у даній справі є не основним, а
субсидіарним боржником, на нього поширюються правила ст. 35 ГПК України щодо
фактів, встановлених в межах справи № 20-6/294-7/732-2/103-5/353 стосовно основного
боржника - Військової частини 59131 МО РФ (Відділу капітального будівництва
Чорноморського флоту), отже, згідно пуекту 71 Положення про Міністерство
оборони Російської Федерації має нести відповідальність як власник майна,
закріпленого за військовими частинами, в т.ч. Військовою частиною 59131, яка
входить до складу Міністерства, що підтверджується кутовим штампом і відтиском
печатки Військової частини 59131. Щодо виключення зі складу відповідачів як
неналежних - Військової частини 59131 МО Російської Федерації (Відділу
капітального будівництва Чорноморського флоту) та Фінансово-економічного
управління Чорноморського Флоту, суд першої інстанції, встановивши
необґрунтованість їх залучення, повинен був відмовити у задоволенні позову до
них.

Не погоджуючись з рішенням та
постановою у справі, Міністерство оборони Російської Федерації та Військова
частина 59131 Міністерства оброни Російської Федерації (Відділ капітального
будівництва Чорноморського флоту), в поданих касаційних скаргах просять їх
скасувати як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права та
винести нове рішення про відмову у позові.

В обґрунтування своєї скарги
Міністерство оборони Російської Федерації посилається на порушення Товариством
з обмеженою відповідальністю “Юреко” правил поєднання позовних вимог, оскільки
суд в одному провадженні розглянув вимоги позивача про збільшення розміру
збитків, які були спричинені Військовою частиною 59131 Міністерства оборони
Російської Федерації, з одночасним стягненням всієї суми з Міністерства оборони
Російської Федерації, що неприпустимо, оскільки фактично здійснено заміну
виконання рішення господарського суду міста Севастополя від 29.11.2004 у справі
№ 20-6/294-7/732-2/103-5/353 з Військової частини 59131 на Міністерство оборони
Російської Федерації і, за наявності рішення, що набрало законної сили у цій
справі, стягнуто з Міністерства оборони Російської Федерації всю суму збитків,
тобто стягнену за вказаним рішенням з Військової частини 59131, збільшену і
присуджену до стягнення у цій справі, чим
фактично покладено  виконання
рішень у цих двох справах на Міністерство оборони Російської Федерації, по
одній з яких воно не є відповідачем, в зв'язку з чим судом щодо Міністерства
неправомірно застосовані положення ст. 35 ГПК України. Крім того, скаржник
зазначає, що Військова частина 59131 (Відділ капітального будівництва
Чорноморського флоту) не створювалась і не входить до складу Міністерства
оборони Російської Федерації та не є юридичною особою, у зв'язку з чим правові
підстави для покладення майнової відповідальності на Міністерство оборони
Російської Федерації відсутні.

Військова частина 59131
Міністерства Російської Федерації (Відділ капітального будівництва
Чорноморського флоту) в своїй касаційній скарзі також зазначає, що спір про залучення
субсидіарного боржника - Міністерства оборони Російської Федерації розглянутий
до вирішення спору про збільшення розміру збитків, заявлених до основного
боржника - Військової частини 59131 (Відділу капітального будівництва
Чорноморського флоту), чим порушено вимоги ст. 619 Цивільного кодексу України,
Військова частина 59131 Міністерства оброни Російської Федерації (Відділ
капітального будівництва Чорноморського флоту) не створювалась Міністерством
оборони РФ, не є юридичною особою, що підтверджується постановою Вищого
господарського суду України від 09.11.2006 у іншій справі № 20-5/152. Крім
того, скаржник вважає, що при розгляді даної справи суди порушили вимоги ст.
ст. 1,  15, 21, 62, 84 Господарського
процесуального кодексу України, адже, суди не вжили необхідних заходів ні до
встановлення статусу відповідачів -Військової частини 59131 і
Фінансово-економічного управління, застосувавши до останнього та до
Міністерства оборони РФ преюдиціальні положення рішення зі справи №
20-6/294-7/732-2/103-5/353, в якій вони не брали участі, суд апеляційної
інстанції припустився повторного стягнення коштів за наявності чинного судового
рішення і відкритого виконавчого провадження щодо стягнення цих коштів, але з
іншого відповідача.

Позивач у відзивах на касаційні скарги
і його представник у судовому засіданні проти їх задоволення заперечив,
вважаючи їх безпідставними і необґрунтованими, а судові рушення у справі
просить залишити без змін як законні і прийняті внаслідок встановлення і
дослідження всіх обставин справи.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та
рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної
заяви, уточнень та доповнень до неї, позивач вважає, що невиконання Військовою
частиною 59131 Міністерства оборони Російської Федерації (Відділом капітального
будівництва Чорноморського флоту) рішення господарського суду міста Севастополя
від 29.11.2004 у справі № 20-6/294-7/732-2/103-5/353 про  відшкодування збитків за втрачене майно
розмірі 11346836,59 грн. та, як наслідок, збільшення розміру цих збитків в
зв'язку з зростанням цін на житло, згідно ст. ст. 224, 225 Господарського
кодексу України, ст. 203, 619 Цивільного кодексу України є підставою для
стягнення збільшеної у межах даної справи суми збитків до 20407762,63 грн. або
108673319,29 рос. руб. з Міністерства оборони Російської Федерації як з
субсидіарного боржника.

Колегія суддів вважає висновки
судів попередніх інстанцій про підставність і ґрунтовність позовних вимог
суперечливими, передчасними і такими, що здійснені за неповно встановлених і
досліджених обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності
правових підстав для стягнення збитків з Міністерства оборони Російської
Федерації, суди попередніх інстанцій не врахували, що за приписами ст. 619 Цивільного
кодексу України така відповідальність може бути встановлена договором або
законом і за своєю сутністю є додатковою (субсидіарною), тобто, крім
відповідальності боржника за порушене зобов'язання може бути передбачена
відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619), причому, до того, як кредитор
пред'явить вимогу до субсидіарного боржника, він повинен пред'явити таку вимогу
до основного боржника і лише в разі, коли основний боржник відмовився
задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний
строк відповіді на пред'явлену вимогу, така вимога може бути пред'явлена особі,
яка несе субсидіарну відповідальність (ч. 2 ст. 619).

Отже, зазначена норма встановлює
загальні умови та механізм застосування субсидіарної відповідальності, яка покладається
на особу, що відповідно до закону, інших нормативно-правових актів або умов
зобов'язання несе відповідальність додатково до відповідальності іншої особи,
яка є основним боржником, після пред'явлення до нього вимоги кредитором і
відмови від її задоволення або неодержання кредитором у розумний строк
відповіді на таку вимогу.

Разом з тим, позивачем не
зазначено, а судами попередніх інстанцій не встановлено наявності спеціальної
нормативної чи договірної підстави субсидіарної відповідальності Міністерства
оборони Російської Федерації для застосування до спірних правовідносин положень
статті 619 Цивільного кодексу України, при цьому, посилання суду апеляційної
інстанції на приписи пункту 71 Положення про Міністерство оборони РФ не є
достатньо обґрунтованим, адже, в матеріалах справи відсутнє це Положення, а
виписка з нього, зокрема, пункт 71, не містить вказівки на субсидіарну
відповідальність Міністерства оборони додатково до відповідальності військових
частин, що входять до його складу.

Також судами не встановлені
обставини, які є передумовою пред'явлення цього позову до Міністерства оборони
Російської Федерації, дотримання позивачем, як кредитором, обов'язку
пред'явлення до основного боржника - Військової частини 59131 (Відділу
капітального будівництва Чорноморського флоту) додаткової вимоги про
відшкодування збитків у збільшеному (в зв'язку із зростанням цін на житло)
розмірі, зокрема, на суму різниці між сумою, стягненою за рішенням суду у
справі № 20-6/294-7/732-2/103-5/353 в розмірі 11346836,59 грн., і сумою,
заявленою до відшкодування у цій справі - 20407762,63 грн., а також обставини
відмови основного боржника від її задоволення або неодержання від нього у
розумний строк відповіді на таку вимогу, адже, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази надсилання такої вимоги основному боржникові (до пред'явлення
цього позову) та встановлення розумного строку для її виконання або відповіді
на неї (з метою визначення права на цей позов, тобто, існування порушеного
права або охоронюваного законом інтересу як підстави для звернення за їх
захистом до суду).

Крім того, в порушення вимог ст. 33
ГПК України позивачем не доведено, що внаслідок невиконання або неможливості
виконання основним боржником чинного рішення суду у справі №
20-6/294-7/732-2/103-5/353 про стягнення збитків за втрачене майно в основній
сумі, виконавче провадження закрите або закінчене, адже, в протилежному
випадку, можливість уникнення від подвійного виконання зобов'язання та/або
рішення суду основним і додатковим боржниками не виключається.

Для прийняття обґрунтованого
рішення у справі судам першої та апеляційної інстанцій належало встановити
наявність або відсутність правового врегулювання співвідносин або
підпорядкування Міністерства оборони Російської Федерації, Військової частини
59131 (Відділ капітального будівництва Чорноморського флоту) та Фінансово
-економічного управління Чорноморського флоту, визначення їх правового статусу,
адже, заперечення відповідачів проти позову в цій частині також залишились не
спростованими, мотиви їх відхилення судом не зазначені, а посилання суду
апеляційної інстанції на наявність у кутових штампах і печатках цих установ
назви Міністерства оборони Російської Федерації не є належним правовим і
документально обґрунтованим висновком.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду України від 29.12.1976 №11 “Про судове рішення”, рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з
нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення
повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів.
Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна
частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти
матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у
спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна
містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці
фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати
застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, судові акти у справі не
відповідають цим приписам і вимогам ст. 84 ГПК України, судами не встановлена
наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування, з якими
закон або договір пов'язує настання певних правових наслідків, зокрема,
встановлення субсидіарної відповідальності у вигляді відшкодування збитків, в
т.ч. у збільшеному розмірі, за невиконання основним боржником рішення суду про
стягнення первісної суми цих збитків, дотримання кредитором умов застосування
субсидіарної відповідальності .

Таким чином, не встановлення судами
попередніх інстанцій вищевказаних обставин, які мають суттєве значення у
справі, є порушенням вимог ч.1 ст.43 ГПК України, що виключає можливість
висновку суду касаційної інстанції про правильність застосування норм
матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями, рішення та постанова у справі підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
20.12.2006 у справі № 20-8/223 господарського суду міста Севастополя та рішення
від 13.11.2006 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду  міста Севастополя.

Касаційні скарги Військової частини 59131 Міністерства оборони
Російської Федерації та Міністерства оборони Російської Федерації задовольнити
частково.

Головуючий суддя
Грейц К.В.

С у д д і
Бакуліна С.В.

Глос
О.І.