КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12.06.07 р.          № 33/206-25/159

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Логвин Т.В. – предст., Кородюк І.Ш. – предст., Бондар О.Б. – директор;

від відповідача - Українець Т.С. – предст.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Векта"

на постанову Господарського суду м.Києва від 04.08.2005

у справі № 33/206-25/159

за позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю "Векта"

до           Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва

про          визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

03.04.2007р., 24.04.2007р., 29.05.2007р. в судовому засіданні оголошувалась перерва відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у справі № 33/206-25/159 в позові відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2006р. залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у даній справі.

Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з заявою про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у справі № 33/206-25/159 за нововиявленими обставинами, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, постановити нову, якою позов задовольнити повністю, з підстави, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України. Заявник зазначає, що рішення Солом’янського районного суду м. Києва від 29.05.2003р. за позовом Петрикової Т.С. до ЗАТ “Меридіан”, треті особи – Державна податкова адміністрація у м. Києві, державний реєстратор Солом’янської районної адміністрації у м. Києві, ТОВ “Клондайк, ТОВ “Векта”, Петрикова Н.В. про визнання недійсними установчих документів ЗАТ “Меридіан”, яке було підставою для прийняття постанови Київським апеляційним господарським судом про відмову в позові у даній справі, скасовано ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2006р., справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Солом’янського районного суду м. Києва від 28.12.2006р. у справі № 2-3307/2006 позов Петрикової Т.С. до ЗАТ “Меридіан”, треті особи – Державна податкова адміністрація у м. Києві, державний реєстратор Солом’янської районної адміністрації у м. Києві, ТОВ “Клондайк, ТОВ “Векта”, Петрикова Н.В. про визнання недійсними установчих документів ЗАТ “Меридіан” залишено без розгляду, що є нововиявленою обставиною, яка не була відома заявнику під час апеляційного перегляду справи

№ 33/206-25/159.

Позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги рішення Солом’янському районі м. Києва від 13.11.2003р. та від 22.12.2003р., якими було визнано недійсними установчі документи контрагентів позивача.

Відповідачем надано заперечення на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в яких він просив залишити заяву без задоволення, а постанову апеляційного суду у даній справі – без змін.

Колегія суддів, розглянувши доводи заяви позивача, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що заява про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у справі

№ 33/206-25/159 за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у справі № 33/206-25/159 відмовлено в позові про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Печерському районі м. Києва від 04.02.04р. № 284/26-062/3 та № 285/26-062/3 з посиланням на рішення Солом’янського районного суду м. Києва від 29.05.2003р., яким визнано недійсними установчі документи ТОВ “Меридіан” з моменту їх складання, скасовано реєстрацію ЗАТ “Меридіан” в органах державної влади з моменту реєстрації, скасовано реєстрацію ЗАТ “Меридіан” в якості платника податку з дати внесення його до реєстру платників податку на додану вартість.

На думку позивача зазначена постанова апеляційного суду підлягає перегляду за нововиявленими обставинами, оскільки ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2006р. рішення Солом’янського районного суду м. Києва від 29.05.2003р. скасовано.

Разом з тим,  спірні податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва від 04.02.04р. № 284/26-062/3 та № 285/26-062/3 прийняті на підставі висновків акта перевірки від 15.08.2003р. № 68/2611/26-68/24094000 із змінами від 24.10.2003р. про порушення позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, а саме безпідставне віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені ТОВ “Меридіан” у складі вартості отриманих робіт (послуг), з огляду на те, що ТОВ “Меридіан” на момент укладення та виконання договорів не був платниками податку на додану вартість та не мав права складати податкові накладні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було включено до податкового кредиту за березень-серпень 2002р. суму ПДВ у розмірі 329321 грн. на підставі податкових накладних №04/03-3 від 04.03.02р., б/н від 02.04.02р., б/н від 08.04.02р., №07/05-3 від 07.05.02р., №08/05-4 від 08.05.02р., №03/06-8 від 03.06.02р., №05/06-6 від 05.06.02р., №02/07-5 від 02.07.02р., №05/07-9 від 05.07.02р., №500803 від 05.08.02р., №050804 від 05.08.02р. за підписом Петрикової Т.С.

Вироком Солом’янського районного суду від 02.06.03р., залишеного без змін в частині встановлення злочину передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України ухвалою Апеляційного суду м. Києва, громадянку Максимову І.П. визнано винною у скоєні ряду злочинів, в тому числі за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво).

Вказаним вироком суду встановлено, що гр. Максимова І.П. на протязі 2000-2002р. за попередньою змовою з Зозуленком О.М. організували реєстрацію у м. Києві декілька підприємств, серед яких є ЗАТ “Меридіан”, для створення суб’єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності. Згідно почеркознавчої експертизи № 18 від 29.01.03р. підписи в бухгалтерських документах ЗАТ “Меридіан” від імені керівника вказаного підприємства Петрикової Т.С., виконані Андреєвою Ж.С., яка по усній домовленості з Максимовою І.П. без офіційного оформлення на посаду, вела бухгалтерію ЗАТ “Меридіан”, складала первинну документацію та податкову звітність. По вказівці Максимової І.П. вона в документах ЗАТ “Меридіан” розписувалась за директора вказаного підприємства Петрикову Т.С., яку ні разу не бачила. Сама Петрикова Т.С. як директор підприємства ніяких документів, крім реєстраційних, по веденню підприємницької діяльності та податкової звітності ніколи не підписувала.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

-  або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

-  або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Як встановлено пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

За Законом України “Про податок на додану вартість” та п. 6.2 наказу Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997р. №165 “Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення” факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), а також право покупця, зареєстрованого як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість засвідчує податкова накладна.

Пунктом 1 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” №996-XIV від 16.07.1999р. встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” встановлено, що первинні та зведеш облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

-  посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

-  особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом,

Закон України “Про податок на додану вартість” (пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7) містить перелік всіх обов'язкових реквізитів, які повинна містити податкова накладна, а саме:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дату виписування податкової накладної;

в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість;

е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);

є) повну назву отримувача;

ж) ціну продажу без врахування податку;

з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

й) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Пунктом 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України №165 від 30.05.1997, зареєстрованим в Мін’юсті 23.06.1997 № 233/2037, визначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж вказаною у пункті 2 даного Порядку.

Згідно з п. 2 цього Порядку податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до п. 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1995 № 165, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів (робіт, послуг) і не скріплюється його печаткою.

Пунктом 18 Указу Президента України “Про деякі зміни в оподаткуванні” №857/98 від 07.08.1998 (який був чинним на момент здійснення позивачем досліджуваних господарських операцій) встановлено, що податкова накладна має бути підписана особою, уповноваженою платником податку здійснювати продаж товарів (робіт, послуг), а також скріплена печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів (робіт, послуг) і не скріплюється його печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, виписані ТОВ “Меридіан” на користь позивача за відповідними фінансово-господарськими операціями, від імені керівника вказаного підприємства Петрикової Т.С., підписані Андреєвою Ж.С., яка не мала повноважень на їх підписання, отже, необхідні ознаки первинних документів, отриманих позивачем від ТОВ “Меридіан”, є такими, що не відповідають чинному законодавству, а тому податкові накладні, отримані позивачем, складені та видані із порушенням податкового законодавства України та підписанні неуповноваженою особою, не можуть вважатися належним доказом на підтвердження правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі коли на момент перевірки платника податку податковим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

За таких обставин, на думку колегії суддів, висновки відповідача про порушення позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” є правомірними та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 252 КАС України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Суд може не досліджувати докази стосовно обставин, що встановлені у судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Печерському районі м. Києва від 04.02.04р. № 284/26-062/3 та № 285/26-062/3.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб’єкта  владних  повноважень  обов’язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує   проти адміністративного позову.

Відповідачем надано апеляційному суду достатньо беззаперечних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2006р. у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись статтями 198, 200, 205, 206, 209  Кодексу адміністративного судочинства України Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Векта” про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2005р. за нововиявленими обставинами у справі № 33/206-25/159 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2005р. у справі № 33/206-25/159 – без змін.

Матеріали справи № 33/206-25/159 повернути Господарському суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді