ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.07 р.                                                                                 Справа № 7/109пд

Суть справи:

Державна податкова інспекція у Кіровському районі м.Донецька звернулась з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ про визнання недійсним, на підставі ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР, договору № 15 від 11.02.2003 р., укладеного між відповідачами, як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, а також стягнення з другого відповідача на користь першого відповідача усього отриманого за угодою, а з першого відповідача у доход держави грошові кошти в сумі 912, 00 грн., отримані ним за угодою.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що укладений між відповідачами договір постачання № 15 від 11.02.2003 р., мав за мету заниження та приховування від оподаткування прибутку і доходів, тобто був укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства. Як на доказ наявності умислу у другого відповідача, позивач посилається на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2003 р., яким установчі документи Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” були визнані недійсними з моменту передачі прав власності на підприємство від засновників Білгородського А.Б., Кононова Д.П. невстановленій особі (з 11.10.2002 р.), а свідоцтво платника ПДВ з дати видачі.

Перший відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на відповідність оспорюваного договору вимогам законодавства та наявність ТОВ „ДАН” на момент здійснення угоди у ЄДРПОУ. До того ж, перший відповідач вважає, що податковим органом пропущено, встановлений законодавством строк для звернення до суду.

Другий відповідач відзив на позовну заяву не надав, в судове засідання не з’явився, хоча про час і місце їх проведення був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без його участі за наявними в ній матеріалами.

Судом досліджені документи, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог, копії яких долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд встановив.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” м. Донецьк та Товариством з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ було укладено договір № 15 від 11.02.2003 р. постачання товару.

На виконання зазначеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ поставило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” м. Донецьк товар на загальну суму 912, 00 грн., що підтверджується накладною № 74 від 11.02.2003 р., податковою накладною № 74 від 11.02.2003 р.

За поставлений товар Товариство з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” сплатило постачальнику відповідну суму, шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок платіжним дорученням № 5 від 11.02.2003 р.

Як вбачається з наданих суду документів отримані першим відповідачем за оспорюваним договором товарно-матеріальні цінності були у наступному передані у власність Комунального підприємства „Донелектроавтотранс”, Тролейбусного управління м. Харцизьк, Товариству з обмеженою відповідальністю КП „КТТУ”.

Позивач просить визнати вказаний договір недійсним на підставі ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР, як такий, що укладений з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ з метою суперечною інтересам держави та суспільства та застосувати наслідки, передбачені цією статтею.

Вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР, недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства. Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома чи однією з сторін.

Згідно ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Донецька, як на підставу своїх вимог, посилається на наявність умислу який суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема приховування доходів, ухилення від сплати податків лише у Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ.

Враховуючи таке, встановлення умислу підприємства (другого відповідача), на укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, і має бути предметом дослідження у цій справі.

Однак наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання установчих документів цієї сторони договору недійсними, оскільки таке рішення не доводить наявність противоправного умислу при укладенні Товариством з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ під час здійснення своєї підприємницької діяльності угоди з першим відповідачем. До того ж оспорювана угода була укладена 11.02.2003 р., тобто  до прийняття Оболонським районним судом м. Києва відповідного рішення.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства на підставах визнання його установчих документів недійсними повинно бути здійснення ліквідаційної процедури підприємства, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, зокрема, держави. Факт скасування державної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ не спричиняє недійсності всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Приписами ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” встановлено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Товариство з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ було зареєстровано Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією 29.01.2002 р., про що було видане відповідне свідоцтво. Зазначене товариство було внесено в Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України за кодом 31810799. Станом на 27.04.2007 р. у ЄДРПОУ значиться Товариство з обмеженою відповідальністю „ДАН”.

Висновки, викладені в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2003 р., яким були визнані недійсними установчі документи Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ з моменту передачі прав власності на підприємство невстановленій особі, не є обов’язковими для господарського суду. Рішення суду в цивільній справі, що набрало законної сили є обов’язковим для господарського суду, згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства, щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Рішення районного суду не звільняє позивача від надання належних доказів, для підтвердження і встановлення господарським судом наявності умислу відповідача на укладення угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Позивачем не були надані докази на підтвердження того, що, укладаючи угоду, відповідачі діяли з метою, яка суперечила інтересам держави та суспільства. Твердження  позивача ґрунтуються на обставинах, які не стосуються предмету цього спору і не мають правового значення для справи.

Сама по собі угода постачання товару, зокрема ламп, вставок струмоприймача, не є такою, що суперечить інтересам держави та суспільства. Такий товар не виключено законом з цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його постачання.

Позивачем належними доказами не доведено наявності у сторін умислу щодо укладання угоди з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Окрім того, Цивільний кодекс, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, не містить такі публічно-правові наслідки укладення недійсної угоди, які були встановлені ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР. За змістом ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України Кодекс має зворотну дію у часі у випадках, коли він пом’якшує або скасовує відповідальність особи. З цього слідує, що вимоги позивача про застосування наслідків, по недійсній угоді, передбачених ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР, заявлені безпідставно.

За таких обставин, позовні вимоги Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька щодо визнання угоди недійсною та стягнення 912, 00 грн. задоволенню не підлягають.

Зважаючи на наведене, керуючись, ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 5 Цивільного кодексу України, ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. ст. 159, 160, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в позовних вимогах Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька про визнання недійсним договору № 15 від 11.02.2003 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” м. Донецьк, Товариством з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ДАН” м. Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” м. Донецьк усе отримане ним за угодою, а з Товариства з обмеженою відповідальністю „Донелектротехтранс” м. Донецьк у доход держави отримані за угодою грошові кошти в сумі 912, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Сторонам у судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова викладена у повному обсязі 15.06.2007 р.

Суддя