ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"09" січня 2007 р.
справа № 20-9/320

за позовом  Державного підприємства “Севастопольське управління океанічного рибальства”

до   Державного підприємства “Укррибфлот”

про  стягнення  2517,63 грн.

суддя Рибіна С.А.

представники сторін:

позивача – Голод Д. Е., довіреність № 59/307 від 21.08.2006;

відповідача – Северин І. М., довіреність № 01/87 від 07.09.2006.

Суть спору: Державне підприємство “Севастопольське управління океанічного рибальства” (далі –ДП «СУОР») звернулося до господарського суду міста Севастополя із позовом до Державного підприємства “Укррибфлот”   (далі –ДП “Укррибфлот”)  про стягнення 2517,66  грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем зобов'язань за  договором   № 50/23-05 від 31.03.2005.

Відповідач  позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно  ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні представникам позивача та відповідача  роз'яснені процесуальні права та обов'язки.

За клопотанням позивача та відповідача, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону України “Про судоустрій України”, пояснення та клопотання по справі надавалися ними російською мовою.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази, суд встановив:

31.03.2005  між ДП «СУОР»(підприємство) та ДП “Укррибфлот” (клієнт) був укладений договір № 50/23-05 (далі –Договір).

Згідно пункту 1.1 Договору   підприємство надає послуги з передачи води, електроенергії, теплопостачання у  приміщення клієнта, які знаходяться за адресою: місто Севастополь, вул. Правди, буд. 10, а також послуг з відведення каналізаційних стоків по системах підприємства.

Пунктом  2.2 Договору передбачено, що клієнт оплачує послуги протягом 5-ти банківських днів після отримання рахунку.

Відповідно до пункту 3.1 Договору у випадку несвоєчасної оплати за договором нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунки за надані послуги за період –з травня 2005 року до часу звернення з позовом до суду в розмірі 5519,34 грн.

Відповідач 27.10.2006 сплатив рахунки частково в сумі 5000,00 грн. в результаті чого у відповідача залишилась заборгованість за надані послуги  в розмірі 519,34 грн.

Сума заборгованості відповідачем в добровільному порядку не сплачена, у зв’язку з чим позивач був вимушений  звернутися до суду із заявою про стягнення боргу та нарахованих на нього санкцій.

Суд вважає вимоги позивача підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого 16.01.03, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання Цивільним кодексом України чинності, тобто після 01.01.04.

Правовідносини між сторонами виникли після 01.01.04, тому при розгляді спору суд керується  Цивільним кодексом України  в редакції 2003 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог діючого законодавства, одностороння відмова від виконання зобов’язання або зміна його умов не допускається,  якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідач в добровільному порядку  суму заборгованості за договором не сплатив, у зв’язку з чим заборгованість за  надані послуги в розмірі 519,34 грн. підлягає стягненню з ДП “Укррибфлот” на користь  ДП «СУОР».

Позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційного відшкодування, 3 % річних та пені. Суд вважає вимоги позивача підлягаючими задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України  кожна сторона повинна прийняти всі міри, необхідні для належного виконання зобов’язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення  загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених  Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, повинен сплатити кредитору суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції  та  3 % річних  за весь час прострочки.

Згідно ст. 546,  ст. 549, п.3 ст.611  Цивільного кодексу України та пункту 3.1 Договору, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є  неустойка, що обчислюється  у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 3-4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, встановленому за погодженням сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Позивачем заявлена до стягнення сума інфляційного відшкодування в розмірі 524,53 грн.,  3  % відсотки річних в розмірі  220,92 грн. та пені в розмірі 1252,87 грн.

Перевіривши  розрахунок інфляційного відшкодування, 3 % річних та пені,  керуючись вищезазначеними нормами, суд встановив, що розрахунок зроблений з додержанням вимог діючого законодавства у зв’язку з чим суд визнає вимоги позивача щодо стягнення інфляційного відшкодування в розмірі 524,33 грн.,  3  % відсотки річних в розмірі  220,92 грн. та пені в розмірі 1251,9 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Розглянув надані сторонами докази, керуючись  ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу  України, суд встановив, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать діючому законодавству  та не порушують прав та законних інтересів других осіб, у зв’язку з чим  вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 2517,66 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України,  суд покладає на відповідача витрати по сплаті державного мита і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись статтями 49, 78, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державного підприємства “Укррибфлот”   (99014, місто Севастополь,  вул. Правди, буд. 10, , р/р 012 в СФ ТОВ “Укрпромбанк”, МФО 384834) на користь Державного підприємства “Севастопольське управління океанічного рибальства” (99014, м. Севастополь, вул. Правди, буд. 10, , р/р 442  СФ АКІБ “Укрексімбанк”, МФО 384986) 2737,66 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 519,34 грн., інфляційне відшкодування в розмірі 524,53 грн.,  3  % відсотки річних в розмірі  220,92 грн., пеня  в розмірі 1252,87 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі  102,00 грн. і витрати на  інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу в  розмірі 118,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                                                                     С.А. Рибіна

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано 15.01.2007