донецький апеляційний господарський суд
УХВАЛА

Іменем України

10.04.2007 р.                                                                                справа №26/4пн

Донецькій апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

При секретарі: Щетініній І.О.

За участю представників сторін:

від позивача –Стельмашонок А.Г. –довіреність б/н від 06.02.2007р.

від відповідача –Ваховська Г.О. –старший державний податковий інспектор, довіреність № 4695/10/10-013 від 06.02.2007р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька

на постанову

господарського суду Донецької області

від  25.01.2007р.

по справі № 26/4 пн (суддя Наумова К.Г.)

за позовом комунального підприємства “Врачебно-косметологічна лікарня м.Донецька” м. Донецьк

до відповідача –Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька

про зобов’язання ДПІ видати свідоцтво про право сплати єдиного податку

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство “Врачебно-косметологічна лікарня м.Донецька” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька, в якій просить визнати нечинним рішення про відмову у наданні свідоцтва про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва  - юридичною особою на 2007р.

Постановою господарського суду Донецької області від 25.01.2007р. по справі № 26/4 пн (суддя Наумова К.Г.) позовні вимоги задоволено та визнано відмову Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м.Донецька у видачі свідоцтва на право сплати єдиного податку комунальному підприємству “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” протиправною; зобов’язано ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька видати КП “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” свідоцтво на право сплати єдиного податку зі ставкою 10 відсотків з 01.01.2007р.

Постанова суду мотивована тим, що позивач підпадає під дію Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”.

Висновок відповідача про те, що засновник підприємства не є суб’єктом малого підприємництва і його частка в цьому підприємстві  перевищує 25 відсотків, тому дія вищевказаного Указу не поширюється на позивача, не прийняте судом до уваги, оскільки зі статуту підприємства  вбачається, що статутний фонд не формувався, а міська рада є лише органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади, тобто комунальним майном, та не може вважатися а ні засновником, а ні учасником комунального підприємства.

Крім того, суд зазначив, що до моменту розгляду справи державним та комунальним підприємствам,  які відповідають вимогам, наведеним у ст. 1 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування”, податковими органами видавались свідоцтва про право застосування спрощеної системи оподаткування, як свідчать матеріали справи. Позивачу з 2000 року також щорічно видавалось свідоцтво про право сплати єдиного податку.

Тому суд вважає, що дії ДПІ щодо відмови позивачу у видачі свідоцтва про право сплати єдиного податку, скоєні без дотримання принципу рівності перед законом та запобігання несправедливій дискримінації, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оскаржуючи постанову суду, відповідач просить її скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно наказу ДПА України від 23.06.2006р. № 352 “Про затвердження Узагальнюючого податкового роз’яснення” щодо застосування положень Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, комунальне підприємство –це підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади, утворюється органом, який є представником власника –відповідної територіальної громади і виконує його функції та майно якого закріплюється за ним на праві господарського відання або на праві оперативного управління.

Тому незалежно від наявності чи відсутності статутного фонду, єдиним засновником (учасником) державних та комунальних підприємств є відповідно держава та територіальна громада в особі уповноважених органів, тобто їх частка в цих підприємствах перевищує 25 відсотків.

Судом не враховано, що дія Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (в редакції від 28.06.1999р. № 746/99) на вищевказані підприємства не поширюється.

КП “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що доводи відповідача є необґрунтованими.

Указ Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” не правильно тлумачиться податковою інспекцією.

Ні територіальна громада м. Донецька, ні орган місцевого самоврядування –Донецька міська рада не є суб’єктами підприємницької діяльності. Крім цього, міська рада відповідно до Конституції України є органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади, - комунальним майном, але ж не є ні засновником, ні учасником комунального підприємства.

Позивач повністю відповідає вимогам ст. 1 Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва” та ст. 1 вищевказаного Указу.

Крім того ДПІ у Ворошиловському районі визнає, що з моменту створення і до 2007 року КП “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” використовувало спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, який діє з 1999р. і зміни до нього не вносилися.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила.

КП “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” звернулось до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька із заявою № 1072 про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку, якою просило перевести підприємство на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 2007 року за ставкою єдиного податку 10 відсотків.

Згідно заяви, середньооблікова чисельність працюючих становить 33 особи, обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), майна, основних фондів за рік становить 627 тис. грн.

Листом № 62650/10/152 від 25.12.2006р. ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька  повідомило заявника про те, що на нього не поширюється дія Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, у зв’язку з чим він не може застосовувати спрощену систему оподаткування з 01.01.2007р.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до статуту підприємства КП “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” створено відповідно до рішення Донецької міської ради № 8/21 від 07.04.2000р. шляхом перетворення лікувально-профілактичного закладу “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька”.

Згідно п. 4.2 статуту, майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

Відомості про наявність статутного фонду позивача відсутні.

Статтею 78 ГК України визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Таким чином, засновником КП “Врачебно-косметологічна лікарня м.Донецька” є територіальна громада м. Донецька, якій належить все майно підприємства.

Статтєю 1 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” (в редакції від 28.06.1999р. № 746/99) визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема для юридичних осіб –суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

Разом з тим, пунктом 7 вищевказаного Указу, в редакції від 03.06.2005р., визначено, що його дія не поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам - учасникам та засновникам даних суб'єктів, які не є суб'єктами малого підприємництва, перевищують 25 відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги, господарський суд, встановивши, що позивач за кількістю працюючих та обсягом виручки відповідає вимогам ст.1 Указу Президента України  "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від  03.07.1998р. № 727/98 (в редакції  Указу  від 28.06.1999р. № 746/99), дійшов висновку про те, що  комунальні підприємства не відповідають умовам, визначеним абз.4 ст.7 зазначеного Указу, тому до позивача повинна бути запроваджена спрощена система оподаткування.

Такий висновок господарського суду Донецької області базувався на тому, що комунальне підприємство взагалі не має статутного фонду, а лише володіє державним майном, яке закріплено за ним на праві повного господарського відання або оперативного управління. Враховуючи, що позивач є підприємством, заснованим на комунальній формі власності, а міська Рада - лише  органом уповноваженим  управляти майном, що належить територіальній громаді, тому не може вважатися а ні засновником, а ні учасником державного підприємства.

Проте, при з'ясуванні  питання  поширення  дії  вищевказаного Указу на підприємства,  засновані на   комунальній  власності, судова колегія враховує наступне.

Комунальне підприємство - це підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади, утворюється органом, який є представником власника - відповідної територіальної громади і  виконує  його  функції  та  майно якого закріплюється за ним на праві господарського відання або на праві оперативного  управління (статті 63, 78 Господарського Кодексу України).

Таким чином, незалежно  від  наявності  чи  відсутності  статутного фонду,  єдиним засновником (учасником) державних  та  комунальних підприємств є територіальна громада в особі уповноважених органів. Тобто,  їх  частка  в  цих  підприємствах перевищує 25 відсотків.

Враховуючи поняття суб'єкта малого підприємництва, наведене у статті 1 Указу Президента України  від  3  липня  1998  року N 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (в редакції  Указу  від 28  червня 1999 року N 746/99),  уповноважені  органи,  які  діють  від імені  держави  чи  територіальних громад, не є суб'єктами малого підприємництва. Зазначеного висновку дійшов також і місцевий господарський суд в оскарженій постанові, зазначивши, що органи виконавчої влади не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Крім того, частиною першою статті 8 Господарського  кодексу України встановлено, що держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб'єктами господарювання.

Таким чином,  оскільки засновники (органи державної влади  та органи   місцевого   самоврядування)  комунальних підприємств не є суб'єктами малого підприємництва і  їх  частка  в цих  підприємствах  перевищує  25 відсотків,  дія Указу Президента України від 3 липня 1998 року N 727/98 "Про  спрощену систему оподаткування,  обліку  та  звітності  суб'єктів  малого підприємництва" на зазначені підприємства не поширюється відповідно до вимог абз.4 ст.7 цього Указу.

З огляду на наведене, висновок місцевого господарського суду стосовно того, що комунальні підприємства не відповідають умовам, визначеним абз.4 ст.7 зазначеного Указу Президента України є таким, що не відповідає обставинам справи що зумовлює скасування постанови господарського суду Донецької області з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 167, 195, ч. 1 п. 3 ст. 198, ч.1 п. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 та п.7 розділу VІІ “Прикінцевих та перехідних положень” Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька на постанову господарського суду Донецької області від  25.01.2007р. по справі № 26/4 пн  задовольнити.

Постанову господарського суду Донецької області від 25.01.2007р. по справі № 26/4 пн скасувати.

Відмовити КП “Врачебно-косметологічна лікарня м. Донецька” м.Донецьк в позові до Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання нечинним рішення про відмову у наданні свідоцтва про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва  - юридичною особою на 2007р. та зобов’язанні ДПІ видати свідоцтво про право сплати єдиного податку.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу.

Постанова  складена в повному обсязі 12.04.2007 року.

Головуючий:

Судді:

Надруковано:

1. позивачу

2. відповідачу

3. господарському суду

4. ДАГС

5. у справу № 26/4пн