ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" липня 2007 р.
Справа № 11/257/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого                                Андрєєвої Е.І.

Суддів:                                        Савицького Я.Ф.

Лавренюк О.Т.

При секретарі                              Іоффе С.Б.,

за участю представників сторін від:

позивача            –  Велешинської Н.І.

відповідача   – Пожара С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу КП „Регіональний контракт”

на рішення господарського суду Миколаївської області від 21.05.2007р.

по справі № 11/257/07

за позовом КП „Регіональний контракт”

до ВАТ „Миколаївський комбінат хлібопродуктів”

про витребування 1907,35 т зерна.

Розпорядженням Першого заступника голови Одеського апеляційного господарського суду № 57 від 10.07.2007р. у даній справі проведено заміну суддів Тофана В.М. та Михайлова М.В. на суддів Савицького Я.Ф. та Лавренюк О.Т.

Суд встановив:

У квітні 2007р. КП „Регіональний контракт” звернулось з позовом до ВАТ „Миколаївський комбінат хлібопродуктів” про витребування 1907,35 т зерна.

Заявою № 81 від 17.05.2007р. позивач уточнив вимоги та просив зобов’язати відповідача повернути 1907,347 т продовольчого зерна пшениці 4 класу за ціною 1114 грн. за тону.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 21.05.2007р. (суддя Василяка К.Л.) у задоволені позову відмовлено.

КП „Регіональний контракт” оскаржило зазначене рішення та просить його скасувати й постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно матеріалам справи та що встановлено місцевим судом, 16.09.2003р. ВАТ „Миколаївський комбінат хлібопродуктів” (Виконавець) та КП „Регіональний контракт” (Замовник) уклали договір зберігання зерна № К-4а/17.

Строк дії договору, визначений до 31.12.2003р. та додатковими угодами № 1 і № 2 пролонгований до 01.04.2005р.

Відповідно до умов договору, Виконавець зобов’язався прийняти на зберігання 15000 т зерна та надати пов’язані з цим послуги, за плату, передбачену даним договором, а Замовник –щомісячно у повному обсязі оплачувати виставлені рахунки протягом трьох банківських днів.

Пунктом 3.4 договору сторони узгодили, що в разі несвоєчасної оплати, Виконавець має право призупинити перевалку продукції до повного погашення боргу Замовником.

Пославшись на незаконне володіння відповідачем 1907,347 т продовольчого зерна пшениці 4 класу, КП „Регіональний контракт” звернулося до суду з позовними вимогами про витребування даного зерна.

Відмовляючи в позові, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до Закону України „Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва”, а саме статей 12, 18, при видачі товару із сертифікованого складу, володілець складського свідоцтва зобов’язаний сплатити всі платежі, пов’язані із зберіганням товару за весь фактичний час його зберігання, навіть після закінчення строку дії договору. Крім того, дана вимога прямо зазначена й в пункті 8.2 договору зберігання.

Дослідивши зміст вищезазначеного договору, місцевий суд правомірно зазначив, що відповідно до п. 3.3 договору Замовник зобов’язався протягом  трьох банківських днів з дня виставлення Виконавцем відповідних рахунків проводити повну оплату за надані послуги. Однак, як вбачається з матеріалів справи та що встановлено місцевим судом, а також не заперечується самим позивачем, повного розрахунку з відповідачем він не провів.

Враховуючи вищевикладене, а саме, недодержання умов договору самим позивачем, тим самим порушення ним вимог статей 525, 526, 629 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, місцевий суд правомірно відмовив у позові.

Даний факт судом перевірений в повній мірі та не оспорений скаржником.

Оскаржуючи рішення, апелянт послався на те, що суд не прийняв до уваги,  той факт, що відповідно до Статуту КП „Регіональний контракт”, метою його діяльності є забезпечення формування регіональних ресурсів зерна, в зв’язку з чим Головним управлінням сільського господарства та продовольства Миколаївської облдержадміністрації, яке є органом управління даного підприємства, були надані кошти лише на закупівлю зерна, а не на оплату витрат на його зберігання. Крім того, апелянт послався на договір купівлі-продажу № К-4/48 від 06.04.2004р., укладений між ним та ВАТ „МКХП”, за умовами якого, як зазначає скаржнк, ВАТ „МКХП” зобов’язався придбати всю пшеницю, що знаходиться у нього на зберіганні за договором зберігання № К-4а/17 від 16.09.2003р. та невиконання його умов саме Товариством „МКХП” призвело до виникненню заборгованості у  КП „Регіональний контракт” за договором зберігання.

Однак, з такими доводами скаржника не може погодитись судова колегія, оскільки згідно до п.п. 3.5, 3.6 Статуту,  КП „Регіональний контракт” має право укладати від свого імені угоди, зокрема договори зберігання, набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов’язки.

Що стосується посилання скаржника на невиконання зобов’язань  ВАТ „МКХП” за договором купівлі-продажу, то, як правильно зазначив місцевий суд, він не є предметом даного спору. До того ж, як вбачається з самого договору купівлі-продажу, у ньому не визначено, що предметом даного договору є зерно, передане на зберігання за договором зберігання № К-4а/17 від 16.09.2003р.

Колегія суддів також не може погодитись з висновком скаржника про ненадання судом юридичної оцінки факту самовільного вилучення відповідачем зерна, що належить позивачу, так як позивачем не доведений даний факт у розумінні ст. 32 ГПК України. До того ж, непогашена складська квитанція № 35679 від 17.04.2007р. свідчить про наявність даного зерна у відповідача, що ним і не заперечується.

КП „Регіональний контракт” послався й на те, що судом проігноровані норми глави 66 ЦК України та ст. 949 ЦК України, а також не взято до уваги, що вартість 1907,35 т зерна пшениці 4 класу значно більша, ніж заборгованість позивача за зберігання товару.

Даним посиланням позивача, якими обґрунтовується, як на його думку, незаконність прийнятого рішення, в повній мірі дана відповідь в рішенні місцевого суду, з чим погоджується апеляційний суд.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення постановлено на повно, всебічно і об’єктивно досліджених обставинах справи, належно оцінених судом доказах у їх сукупності, з додержанням норм як процесуального, так і матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись  ст.ст.101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд, -

п о с т а н о в и в:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 21.05.2007р. у справі № 11/257/07 залишити без змін, а апеляційну скаргу КП „Регіональний контракт” без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця.

Головуючий                                                                      Е.І. Андрєєва

Судді:                                                                                Я.Ф. Савицький

О.Т. Лавренюк