ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.

№ 2-553/04

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової -головуючого

Н. Волковицької  Л. Рогач

за участю представників:

позивача

ОСОБА_3 дов. від 15.05.2007 року

відповідача

ОСОБА_4 дов. від 06.12.2006 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу

від 15.04.2005 року апеляційного суду
Чернігівської області

у справі

№ 2-553/2004р Бобровицького районного суду

за позовом  до
третя особа   про

ОСОБА_1 ОСОБА_2 Товариства з
обмеженою відповідальінстю "Дружба"
Акціонерний поштово - пенсійний банк "Аваль" в особі
Чернігівської обласної дирекції визнання недійсним рішення загальних зборів
товариства від 14 травня 2003 року

ВСТАНОВИВ:

26.08.2004 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними рішення загальних зборів
учасників ТОВ "Дружба", протокол НОМЕР_1, яким порушено її права
учасника товариства, передбачені статтею 10 Закону "Про господарські
товариства", пунктів 7.1.2 та 8.3.2 Статуту товариства, статті 113
Цивільного кодексу України, статті 21 Закону "Про власність".

Ухвалою суду від 15.09.2004 року до
участі у справі залучено ОСОБА_2 співпозивачем та ухвалою від 05.10.2004 року
залучено в якості  третьої особи на боці
відповідача АППБ "Аваль" (а.с. 64).

Рішенням Бобровицького районного
суду Чернігівської області від 25.10.2004 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого статтями 248-5
Цивільного процесуального кодексу України строку звернення до суду та
відсутністю підстав для його поновлення.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1
апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 15.04.2005 року рішення
Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.10.2004 року
скасував, заяву ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення загальних зборів ТОВ
"Дружба" від 14.05.2003 року залишив без розгляду.

Мотивуючи ухвалу суд виходив з
того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1
пропустила встановлений статтею 248-5 Цивільного процесуального кодексу України
строк для оскарження рішення загальних зборів товариства і підстав для
поновлення пропущеного строку не встановлено. Ні у заяві ОСОБА_1, ні її
представник у судовому засіданні не навели причин чому заява про визнання
незаконним рішення загальних зборів товариства від 14.03.2003 року була подана
до суду тільки у серпні 2004 року.

Однак висновок суду, що ці
обставини дають підстави для відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 апеляційна
інстанція визнала такими, що суперечать процесуальному закону.

Відповідно до статтей 85, 248-5
Цивільного процесуального кодексу України скарги, подані з пропуском
встановлено строку при відсутності підстав для їх поновлення, залишаються без
розгляду.

Апеляційний суд також вказав, що
безпідставним є посилання на порушення права власності учасника товариства
зазначеним рішенням загальних зборів товариства.

ОСОБА_1 подала до Верховного Суду
України касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних справ" скарга передана на розгляд Вищому господарському суду
України.

В касаційній скарзі, з урахуванням
уточнень від 15.05.2007 року та 25.05.2007 року ОСОБА_1 просить ухвалу та
рішення, прийняті у даній справі скасувати та направити справу на новий
розгляд, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заявник посилається на помилкове
застосування судом статті 16 Закону "Про звернення громадян", глави
31-А Цивільного процесуального кодексу України і не застосування Закону України
"Про господарські товариства", який регулює питання проведення зборів
учасників товариства, що стало причиною прийняття неправомірного рішення.

Заслухавши суддю -доповідача та
присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в рішенні та ухвалі у даній справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом спору у даній справі є визнання недійсними рішення загальних зборів
учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружба" та
протоколу НОМЕР_1.

Приймаючи рішення суди виходили з
того, що ОСОБА_1 пропустила встановлений статтею 248-5 Цивільного
процесуального кодексу України строк для оскарження рішення загальних зборів
товариства.

Касаційна інстанція не може
погодитись з таким висновком, оскільки статтею 248-5 Цивільного процесуального
кодексу України (що був чинним на момент прийняття рішення та ухвали)
передбачено строк для оскарження рішення, дії або бездіяльність органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб,
в той час як поняття і види господарських товариств, правила їх створення,
діяльності, а також права і обов'язки їх учасників та засновників
врегульовано  Законом України "Про
господарські товариства", главою 9 Господарського кодексу України, главою
8 Цивільного кодексу України, згідно з якими учасники товариства мають право:

брати участь в управлінні справами
товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком
випадків, передбачених законом;

брати участь у розподілі прибутку
товариства та одержувати його частку (дивіденди);

вийти в установленому порядку з
товариства;

одержувати інформацію про
діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надати йому
для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства,
протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства
тощо;

здійснити відчуження часток у
статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують
участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші
права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Статтею 55 Конституції України та
статтею 15 Цивільного Кодексу України кожній особі гарантовано право на судовий
захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Пленум Верховного Суду України у
постанові від 30.05.1997 року №7 звернув увагу судів на те, що вони зобов'язані
забезпечити рівність громадян перед законом і судом шляхом розгляду справ у
повній відповідності з Конституцією та законами України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року №
11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та
прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової
оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору,
свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для
правильного вирішення господарського спору.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у
справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та ухвала у справі
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського
суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її
розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від  встановленого, правильно визначити норми матеріального
права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також норми
процесуального права щодо підсудності даної справи (частина 5 статті 16
Господарського процесуального кодексу України) та прийняти обґрунтоване і
законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Бобровицького районного
суду Чернігівської області від 25.10.2004 року та ухвалу від 15.04.2005 року
апеляційного суду Чернігівської області у справі № 2-553/2004р Бобровицького
районного суду Чернігівської області скасувати. Справу направити на новий
розгляд до господарського суду Чернігівської області.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л.Рогач