СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 липня 2007 року
Справа № 2-8/3669-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Макарова Г.О.

за участю представників сторін:

позивача: Міркін О.М., довіреність № 53 від 22.11.2006,

Сахно В.Г., довіреність № 1 від 05.01.2007,

відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Чумаченко С.А.) від 19 квітня 2007 року по справі № 2-8/3669-2007А

за позовом           Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (вул. Гурзуфська, 5,Сімферополь,95053)

до           Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради (вул. Толстого, 15,Сімферополь,95000)

про скасування пункту рішення

ВСТАНОВИВ:

Сімферопольське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарство звернулось до господарського суду з позовом, з урахуванням доповнень до нього, про скасування пункту 2 рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 12 липня 2000 року № 1091 як такого, що не відповідає вимогам діючого законодавства та порушує права, з тих підстав, що він не може бути виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення у комунальному житловому фонді, так як  не може забезпечити виконання обов’язків, встановлених Законом України „Про житлово-комунальні послуги”, та не є балансоутримувачем комунального житлового фонду. Також позивач звертає увагу на те, що відповідач не має права визнавати виконавця послуг з водопостачання та водовідведення, тому що не є власником його майна, так як майно Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства є власністю Автономній Республіці Крим. Про рішення відповідача, що оскаржується,  позивач дізнався лише у листопаді 2006 року.

Постановою господарського суду  поновлено строк позовної давності, позов задоволено у повному обсязі.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не мав права визначати позивача виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення в комунальному житловому фонді міста Сімферополя, так як підприємство не є майном відповідача. Строк звернення до суду порушено позивачем з поважних причин.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить  постанову господарського суду  скасувати, у задоволенні позову відмовити, вважаючи, що судом першої інстанції судове рішення прийнято  з порушенням норм матеріального права, при неповному з’ясуванні  обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що  позивачем пропущений строк позовної давності, тому що директор позивача ще у 2000 році був ознайомлений з прийнятим рішенням через визування проєкту рішення, а Закон України „Про житлово-комунальні послуги”, на порушення якого вказує суд першої інстанції, набрав чинності після прийняття спірного рішення.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких вказує незгоду з її доводами, вважаючи постанову господарського суду законною та обґрунтованою.

У судовому засіданні  представники позивача з доводами апеляційної скарги не погодились, підтримав  судове рішення і доводи заперечення.

Відповідач не скористався наданим правом на участь його представника у судовому засіданні, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Враховуючи викладене, а також те, що у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги, явка у судове засідання це право, а не обов’язок сторони, судова колегія ухвалила: розглянути справу без участі представника відповідача.

Розглянувши справу в порядку статті 195 Кодексу адміністративного  судочинства України, вислухавши представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія  вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

12 липня 2000 року Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради прийнято рішення № 1091 „Про затвердження норм витрат води”, пунктом 1 якого внесені зміни до рішення від 11 квітня 1997 року № 538 „Про затвердження норм витрат води споживачами” і пунктом 2  визначено виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення в комунальному житловому фонді Сімферопольське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства  (а.с. 15).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 29 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” №280/97-ВР від 21 травня 1997 року (зі змінами) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Частиною 1 статті 60 вказаного закону передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності  у тому числі на підприємства, визначені відповідно до закону як об’єкти права комунальної власності.

Згідно додатку 1 до Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 15 березня 2000 року №982-2/2000, якою визначено перелік підприємств, установ, організацій, які належать Автономній Республіці Крим, Сімферопольське виробниче підприємство водопровідно –каналізаційного господарства, яке знаходиться за адресою м. Сімферополь, вул. Гурзуфська, 5, належить Автономній Республіці Крим. Це також відображено в Статуті Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно –каналізаційного господарства, зареєстрованого Рішенням виконавчого комітету Сімферопольської Ради народних депутатів від 22.03.1996 року за №449.

Верховним Судом України  у постанові від 15 травня 2007 року у справі № 2-17/2370.1-2006 (2-8/6750-2004) (2-8/2358-2005) викладено правову позицію згідно  якої Автономна Республіка Крим не входить до системи місцевого  самоврядування  і майно, що належить Автономній Республіці Крим, входить до складу державної власності.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, посадові особи органів місцевого самоврядування зобов'язанні діяти тільки на підставі та в межах компетенції.

За таких обставин апеляційна інстанція погоджується з висновком  суду першої інстанції, що виконавчий комітет Сімферопольської міської ради не мав права визначати Сімферопольське виробниче підприємство водопровідно - каналізаційного господарства виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення в комунальному житловому фонді, так як це підприємство не є майном комунальної власності територіальної громади, а належить державі, у зв’язку з чим  приймаючи пункт 2 рішення №1091 від 12  липня 2000 року виконавчий комітет Сімферопольської міської Ради вийшов за межі наданих йому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні»та Конституцією України повноважень.

Також слідує зазначити, що у даний час питання про визначення виконавця житлово-комунальних послуг  вирішується відповідно   до приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№ 1875-IV від 24 червня 2004 року,  який до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг відносить право визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Такий порядок був затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України 25 квітня 2005 року № 60, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за № 541/10821. Пунктами 1.3 та 4.1 передбачено, що виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення може бути суб’єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов’язків, визначених у частині 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Однак,  враховуючи мету  діяльності позивача, визначену його Статутом, Сімферопольське виробниче підприємство водопровідно - каналізаційного господарства не може виконувати такі обов’язки як:

-контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень (пункт 2 частини 2 статті 21),

-підготовка жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період (пункт 5 частини 2 статті 21),

-утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж,

так як вказані обов’язки не є предметом його діяльності.

Відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 1 липня 1994 року №65 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 липня 1994 року за  №165/374 позивач обслуговує лише ті вуличні, квартальні та дворові водопровідні й каналізаційні мережі, споруди і обладнання, а також технологічні прилади й пристрої на них, які перебувають у нього на балансі.

Стаття 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»містить  поняття  „балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд”, яким  є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

На балансі Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно - каналізаційного господарства згідно зі Статутом таке майно не знаходиться.

Крім цього,  згідно з Правилами надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30 грудня 1997 року, які регулюють відносини між споживачами і виконавцями  при наданні послуг з централізованого холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання та водовідведення, „виконавець”-  це житлово-експлуатаційні та теплопостачальні, каналізаційні або інші підприємства і організації, які безпосередньо надають споживачеві комунальні послуги. Однак позивач не є підприємством, яке безпосередньо надає споживачеві комунальні послуги.

За загальним правилом, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного   законодавства  та/або   визначеній   законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному разі  оскаржуємо  частково (пункт 2) позивачем рішення Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 1091 від 12 липня 2000 року  прийнято поза межами повноважень, наданими виконавчому комітету діючим законодавством,  що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, тому таке рішення правильно скасовано судом першої інстанції.

Правильно, на думку апеляційної інстанції, суд першої інстанції визнав причини порушення позивачем  строку позовної давності поважними. Як слідує з матеріалів справи у 2000 році директор Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно - каналізаційного господарства Гедз В.С.  завизував на проект рішення, що не означає ознайомлення його з прийнятим на підставі цього проекту рішенням. Доказів отримання копії рішення директором Сімферопольського виробничого підприємства водопровідно - каналізаційного господарства Гедз В.С. у 2000 році  відповідач  суду не надав.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга необґрунтована і задоволенню не підлягає, постанова судом першої інстанції прийнята  без порушенням норм  матеріального та процесуального права, при повному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у постанові, відповідають обставинам справи, інших підстав для зміни (скасування) судового рішення не має.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 квітня 2007 року у справі № 2-8/3669-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законну силу з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        З.Д. Маслова

Судді                                                                      І.В. Антонова

М.І. Ткаченко