ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.04.2007
Справа №2-17/1692-2007А

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Бахчисарайськомурайоні АР Крим,  м. Бахчисарай

До відповідача     Управління комунального господарства  с. Мостове,  Бахчисарайського району

про стягнення   81 226,79  грн.

Суддя В.І. Гайворонський

при секретарі судового засідання

Т.Ю. Шенягіной

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача –   Божко О.М., представник, дов. пост.

Від відповідача – не з’явився

Сутність спору: Управління ПФУ в Бахчисарайському районі АР Крим звернулося до господарського суду АР Крим з позовом  про стягнення з відповідача заборгованості   в сумі     81 226,79  грн.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не представив, про час слухання справи  наперед  повідомлений належним чином -  рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

По справі проголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Управління комунального господарства   зареєстроване в Управлінні Пенсійного фонду України в  Бахчисарайському районі  АР Крим  як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. (реєстраційний номер  № 16010168),  про що указується в позові, та указується самим відповідачем в Розрахунках  сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за  січень 2005 -  серпень 2006 року, а  також довідкою позивача.

Всупереч вимогам  Закону України “Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” № 400/97-ВР від 26.06.1997 року (зі змінами та доповненнями), Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від 09.07.2003 року, Інструкції  про порядок  нарахування і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в Пенсійний фонд України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, відповідач   не своєчасно сплачує збір на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування (обов’язкові платежі).

Станом на 29.09.2006 року заборгованість відповідача  становить 81 226, 79 грн., у тому числі по страхових внесках – 78 134,95 грн., по фінансових санкціях – 2309,16 грн., по пені – 782,68 грн., що підтверджується Розрахунками  сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за  січень 2005 -  серпень 2006 року, наданими самим відповідачем, а також: вимогами про сплату боргу № Ю-25 від 04.01.2005  року, № Ю-22 від 02.02.2005 року, № Ю-214 від 02.03.2005 року, № Ю-311 від 04.04.2005 року, № Ю-527 від 10.05.2005 року, № Ю-627 від 02.06.2005 року, № Ю-867 від 05.07.2005 року, № Ю-908 від 02.08.2005 року, № Ю-1012 від 02.09.2005 року, №Ю-1109 від 01.10.2005 року, № Ю-1259  від 03.11.2005 року,  № Ю-1386 від 02.12.2005 року, № Ю-8 від 04.01.2006 року,  № Ю-95 від 02.02.2006 року.

Вимоги позивача не оспорені, що згідно статті 106  Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є достатньою підставою вважати  наявність заборгованості.

Крім цього,  звіти відповідача згідно статті 202 ЦК України  є правочинами.

Указані правочини у встановленому Законом порядку  не  визнаний недійсним, а цьому не приймати його до уваги  у суду немає підстав згідно ст. 204  ЦК України.

Сума, указана в звітах (розрахунках сум) є обов’язками, наданими самим відповідачем.

Доказів погашення  заборгованості  відповідачем  не представлено, а також доказів в обґрунтування  заперечень.

Оскільки  відповідні докази не представлені суду до прийняття  постанови, немає підстав залучати їх до матеріалів справи після прийняття цієї постанови.

Рішення ПФУ відповідачем не оскаржувані,  у встановленному  законом порядку не визнані недійсними, та є надлежним доказом  наявності  заборгованності.

Указані рішення позивача  у встановленому Законом порядку не визнані недійсними (нечинними),  і суд  не має права не брати їх до уваги при винесенні цієї постанови, а  також давати оцінку  на предмет невідповідності рішень законодавству.

Так, ст. 129 Конституції України  передбачено, що  сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно   ст. 8  Конституції  України   вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності  сторін також указується в постанові  Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 з аналогічного питання (справа № Д12/12), а в постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування  норм Конституції України при здійсненні  правосуддя” вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Згідно Розрахунків  сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за  січень 2005 -  серпень 2006 року відповідач має заборгованість по сплаті  страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

З врахуванням позовних вимог, стягненню підлягає сума –  81226,79  грн.

Якщо відповідач погасив заборгованість до прийняття цієї  постанови, або є у встановленому Законом порядку  вимоги та рішення позивача будуть відмінені або визнані нечинними, він вправі звернутися в суд з завою про  перегляд  постанови  за нововиявленими обставинами.

Позивач, згідно ст.  81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 4 ч. 1 ст. 17  Кодексу адміністративного судочинства України, яка  є відносно інших норм спеціальною.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори  повинні розглядатися за нормами КАС України.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.2. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 158-163  КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути  з  відповідача  Управління Комунального  Господарства с. Мостове  (с. Мостове, Бахчисарайського району АР Крим, вул. Пашкевича 6-Б; р/р 260009878 в КРД АППБ “Аваль”, МФО 324021, ЗКПО 30933419) на  користь Управління Пенсійного фонду України   Бахчисарайському районі АР Крим (98403, м. Бахчисарай, вул. Сімферопольська 5-А; р/рахунок 4601 у ВАТ “Державний ощадний банк України” м. Сімферополь, МФО 324805, ЗКПО 22300435)  заборгованість  в сумі  81 226,79  грн.

Ст. 254 КАС України передбачено, що  постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна

скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної  скарги судове рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк  апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена  у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що:   про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку   подається  заява.     Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а  в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 КАСУ -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається  протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне  оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про  що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.