ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 6/541-1/2/06-20/256/06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Суддів
Невдашенко Л.П.,
Михайлюка М.В.,
Дунаєвської Н.Г.,

перевіривши  касаційну  скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

на  постанову
господарського суду Запорізької області від
15.02.2007 року

у справі
№ 6/541-1/2/06-20/256/06
господарського суду Запорізької області

за позовом
ВАТ "Дніпроенерго"

до
Приватного підприємства "Нові технології"

треті особи
ТОВ "Авантаж МД"
ТОВ "Перевальський торговий дім"

про
стягнення 113077,20 грн.

та за зустрічним позовом

Приватного підприємства "Нові технології"

до
ВАТ "Дніпроенерго"

про
визнання договору неукладеним

за  участю  представників  сторін :

позивача
Формагей О.Л.

відповідача
Глазков В.І.

третьої особи 1
не з'явилися

третьої особи 2
не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

Заявлений позов ВАТ "Дніпроенерго" до ПП "Нові технології" про стягнення 113077, 20 грн. транспортних витрат з перевезення бракованого вугілля, згідно з договором № 1254-ДПО/24 на постачання вугільної продукції від 28.04.2005 р.

23.01.2006 р. ПП "Нові технології" надало зустрічний позов до ВАТ "Дніпроенерго" про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 16.06.2005 р. до договору №1254-ДПО/24 на постачання вугільної продукції від 28.04.2005р., яка ухвалою суду від 23.01.2006р. прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.03.2006р. у справі №6/541-1/2/06 у задоволенні позовних вимог ВАТ "Дніпроенерго" та в задоволенні позовних вимог ПП "Нові технології" відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2006 р. рішення скасовано, матеріали справи передані місцевому господарському суду для нового розгляду.

Рішенням господарського суду  Запорізької області від  15.02.07 р. у задоволенні  первісного позову та у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на  неповне з’ясування обставин справи судом та неправильне застосування  норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково,  виходячи з наступного.

Як встановив місцевий господарський суд, 28.04.2005 р. ВАТ  "Дніпроенерго (покупець, позивач за первісним позовом) та ПП "Нові технології" (постачальник, відповідач за первісним позовом) уклали договір № 1254-ДПО/24 на постачання вугільної продукції (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити вугілля енергетичне (надалі вугілля). Згідно з п. 1.2. договору кількість, марка, період та обсяги поставки, базові характеристики якості, ціни, вартості вугілля, яке буде поставлене за договором вантажоодержувач вугілля наводяться у Додатках до договору, які є невід’ємною частиною.

Відповідно до п.1.4 договору оплата залізничного тарифу за перевезення вугілля від шахт (збагачувальних фабрик) безпосередньо на адресу ВАТ "Дніпроенерго" (ТЕС) здійснюється покупцем.

Пунктом 1.8 договору встановлено, що марки, розміри кусків вугілля повинні задовольняти вимогам договору і змінюються тільки за письмовим погодження сторін.

Крім залізничних накладних, які надсилаються вагонами, постачальник зобов'язаний надати покупцю протягом 5 днів від дати відвантаження кожної партії оригінали рахунку на оплату, видаткової накладної  посвідчення  про  якість вугілля в партії. Партія вугілля вважається поставлена постачальником та прийнятою покупцем тільки після одержання покупцем оригіналів документів, перелічених у цьому пункті та складання акту прийому-передачі вугільної продукції в вартісному виразі згідно з актами приймання по кількості та якості (п.2.8 договору).

Відповідно до п.2.12 договору право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить з моменту підписання акта приймання-передачі вугілля, згідно з п.2.8 цього договору.

Розділом 3 договору встановлено порядок приймання вугілля за кількістю та якістю. Зокрема, приймання вугілля по кількості та якості здійснюється відповідно до вимог ДСТУ 4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробувань" та ДСТУ 4083-2002 "Вугілля кам'яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях", Інструкцій держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65р. №П6 та від 25.04.66р. №П7(п.3.1).

Приймання партії вугілля за якістю здійснюється вантажоодержувачем ТЕС покупця. Результати приймання партії вугілля за якістю в покупця оформлюються актом, підписаним усіма особами, які брали участь у прийманні, і затвердженим керівником вантажоодержувача ТЕС покупця або його заступником (п.3.4).

Згідно з п.3.5 договору проби вугілля під час приймання за якістю у покупця відбираються з вагонів вантажоодержувачем ТЕС покупця, при цьому встановлюється допустима похибка випробування за показниками Ad (зольність), Wtr (вміст вологи) та відповідна кількість точкових проб визначається з ДСТУ 4096-2002. Для вугілля марки П (0-100) максимально гранично допустимі значення встановлюються, %: вміст Ad не вище 30,0, вміст Wtr не вище 10,0, вихід летких речовин не вище 16,0, вміст сірки не вище 2,0. У пунктах 3.6 та 3.7 договору встановлений порядок визначення фактичних значень показників якості вугілля в партії за показниками Ad, Wtr.

Сторони домовились, що партію вугілля вважати браком, якщо вона хоча б за одним з показників Ad, Wtr виходить за межі допустимого діапазону значень основних показників якості, установлених цим договором, більше, ніж на величину допустимої похибки випробування в покупця, установлену цим договором. Визначення браку покупцем потребує негайного інформування постачальника в добовий термін, але не потребує обов'язкового виклику постачальника (п.3.9).

Відповідно до п.3.10 договору у випадку надходження браку, покупець має право відмовитись від приймання та оплати даної партії, або прийняти її із застосуванням знижки згідно з п.4.2 договору. Про відмову постачальник повідомляється факсограмою (телеграмою). Усі витрати по поверненню браку здійснюється за рахунок постачальника.

Згідно з п.3.11 договору у випадку обґрунтованої відмови покупця від приймання та оплати браку постачальник гарантує згоду на одержання даного вантажу на станції початкового відвантаження і погодження цього з залізницею в добовий термін після одержання ним повідомлення про відмову покупця від приймання браку.

У розділі 4 договору "Ціна та порядок розрахунків" сторони встановили, зокрема, що остаточна знижка по ціні на вугілля в залежності від відхилень по зольності та вологості не повинна перевищувати 95,0% від базової ціни. У п.4.6 встановлено обсяг відшкодування збитків у випадку порушення умов договору за якістю вугілля та умовами поставки. Так, у кожному випадку надходження браку, при обґрунтованій відмові покупця від його приймання та оплати, постачальник відшкодовує збитки покупця у розмірі транспортних витрат, включаючи вартість використання вагонів, транспортування на ТЕС, переадресування та повернення браку постачальнику (п.4.6).

Згідно з п.7.1 цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.05.2005 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов'язань.

Невід'ємними частинами договору є: Додаток № 1 від 25.04.2005 р. до договору на постачання вугільної продукції від 28.04.2005 р.№ 1254-ДПО/24; Додаткова угода № 1 від 31.05.2005 р.; Додаткова угода № 2 від 16.06.2005 р.

Додаток № 1 підписаний 25.04.2005р. передбачає, що: "Відповідно до умов п. 1.2. договору на постачання вугільної продукції постачальник зобов'язується забезпечити постачання покупцю у травні 2005р. вугілля наступних марок, обсягів та за ціною:

Вантажоодержувач, станція призначення
Марка вугілля
Обсяг
тис.т
Базові показники
якості
%
Базова ціна вугілля без
ПДВ
грн./т
Всього вартість вугілля без ПДВ
грн.

Зола
Волога

Криворізька
П
(0-100)
10,0
20,2
8,6
168,33
1683300,00

Для вугілля марки П (0-100) максимально - гранично допустимі значення, %: вміст золи не вище -30,0, вміст вологи не вище -10,0, температура плавлення золи не вище -1350 С, вихід летких речовин від 8,0 до 16,0, вміст сірки не більше ніж 2,0, розмір шматків (крупність), мм - не більше ніж - 100. Обсяг постачання вугілля складає 10,00 тис. тонн +/-3,0%; вартість вугілля марки П (0-100) складає 2019960,00 грн.; реквізити одержувача вугілля марки П (0-100): станція Зелене Поле, Придніпровської з/д, вантажоодержувач Криворізька ТЕС.

У пункті 5 додатку №1 вказано, що даний додаток є невід'ємною частиною договору на постачання вугільної продукції від 28.04.2005 р. № 1254-ДПО/24.

Додатковою угодою № 1 від 31.05.2005р. сторони змінили преамбулу договору та п. 7.1. договору, а саме: договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 30.06.2005 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов'язань.

ВАТ "Дніпроенерго" у позові вказує, що за період з 02.06.2005р. по 04.06.2005р. ПП "Нові технології" поставило на адресу Криворізької ТЕС 1019,083 т вугілля енергетичного марки «Т», з них 1014,4 т вугілля були відбраковані, в зв'язку з високим вмістом летких речовин (21,5%-22,1 %), як непридатні для використання у виробничому процесі електростанції.

ПП "Нові технології" підтвердило факт поставки саме вугілля марки "Т", а не марки "П" за вказаний період часу на Криворізьку ТЕС, про що свідчать й інші матеріали справи: копії залізничних накладних, відомість плати за користування вагонами, підписаний позивачем акт по кількості і якості, сертифікати відбору проб., протоколи аналізу, письмові пояснення сторін спору та третіх осіб.

ВАТ "Дніпроенерго" також підтвердило факт прийняття вугілля марки "Т" та  надало пояснення, що це вугілля було використане для засипання ям на території Криворізької ТЕС у зв'язку з тим, що вугілля з такими показниками якості, як воно мало, не придатне для використання у виробничому процесі електростанції.

Додатковою угодою № 2 від 16.06.2005 р. сторони знову змінили преамбулу договору; доповнили пункт 3.11. договору другим абзацом: "З метою звільнення вагонів, отримане 02-04.06.2005р. браковане вугілля в кількості 1014,4т вивантажується на території ТЕС "Покупця". Якщо на протязі 3-х календарних днів з моменту підписання даної угоди "Постачальник" не звільнить територію ТЕС від бракованого вугілля, то він втрачає на нього право власності, а вугілля буде прийматися на ТЕС "Покупця" по ціні 0,05 грн./т., а також "Постачальник" сплачує транспортні витрати по перевезенню вугілля, включаючи вартість використання вагонів, транспортування на ТЕС, переадресування та повернення браку "Постачальнику". У частині інших пунктів та розділів договір на постачання вугільної продукції діє без змін".

Господарський суд дійшов висновку, що  первісні позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтями 15,16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача згідно з договором № 1254-ДПО/24 збитків у вигляді відшкодування транспортних витрат по перевезенню бракованого вугілля, які складаються із суми 27 474,00 грн. вартості провізної плати та суму 66 757,00 грн. плати за користування вагонами на підставі ст.ст.610,611,623 ЦК України.

Порядок відшкодування збитків встановлений також главою 25 ГК України. Так, відповідно до ст. 224 цього Кодексу учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Із змісту цих норм, а також ст.ст.610,611 ЦК України, слідує, що відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

На кредитора покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням і завданими збитками і їх розмір, на боржника - відсутність вини (ст.ст.614, 623 ЦК України).

Приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обгрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивач не довів склад правопорушення, зокрема, наявність причинного зв'язку між противоправною поведінкою відповідача і збитками, розмір заявленої до стягнення суми збитків та що заявлена до стягнення сума є збитками.

Підставою для стягнення транспортних витрат позивач вважає факт поставки з 2 по 4 червня 2005р. вугілля марки «Т», у кількості 1019,083т, із яких 1014,4 т ним відбраковано у зв'язку з високим виходом летких речовин (21,5% -22,1%), як неприйнятним для використання в технологічному процесі електростанції.

Факт поставки саме вугілля марки "Т", а не марки "П", як було передбачено договором №1254 - ДПО/24 від 25.04.2005р. і додатком №1 до цього договору за вказаний період часу на Криворізьку ТЕС підтверджується матеріалами справи: копіями залізничних накладних, підписаним позивачем актом по кількості і якості, розрахунком вартості вугілля по показникам якості, сертифікатами відбору проб, посвідченнями про якість, претензіями, листуванням між сторонами та третіми особами, письмовими поясненнями сторін спору та третіх осіб.

Із наведеного вище можна зробити висновок, що фактично позивачу був поставлений інший товар, аніж той, що передбачений договором, тобто мало місце порушення умов договору (зобов'язання) відповідачем, однак не в частині якості товару, а асортименту.

Правові наслідки порушення умов договору щодо асортименту товару встановлені сі.612 ЦК України, яка не зазначена як правова підстава позовних вимог. Якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитись від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього. Якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем.

Посилаючись на п.3.11 договору, протоколи аналізу хімічної лабораторії ТЕС, сертифікати відбору проб, позивач стверджує, що ПП "Нові технології" поставлено браковане вугілля, оскільки мало високий вихід летких речовин (21,5% -22,1%), та було неприйнятне для використання в технологічному процесі електростанції.

Однак, всупереч ст.ст.33,34 ГПК України позивачем не доведено факт поставки бракованого вугілля. Зокрема, позивачем не доведена підстава поширення вимог щодо якості продукції, які сторони встановили в додатку №1 від 25.04.2005р. для вугілля марки "П" (0-100), щодо максимально - гранично допустимих значень виходу летких речовин, вмісту золи, вологості, сірки, розміру шматків, на вугілля марки "Т", яке фактично було поставлено. При цьому позивачем. взагалі не обґрунтовано і не доведено, що відповідно до вимог ДСТУ чи домовленості сторін, вугілля марки "П" та марки "Т" мають одні і ті ж самі показники якості.

Суд також звертає увагу, що відповідно до сертифікату відбору проб лабораторією ССІ випробування щодо вмісту летких речовин не проводились, а протоколи аналізу хімічної лабораторії Криворізької ТЕС, на які посилається позивач для підтвердження факту поставки 02.06.2005р., 04.06.2005р. неякісного товару щодо вмісту летких речовин, складеш лише 27.07.2005р. (т.2 а.с.68), 19.12.2005р.(т.1, а.с.42.43).

Позивачем не доведений розмір збитків, які він вважає спричинені діями відповідача щодо виконання п.3.11. Так, відповідно до позовної заяви позивач стверджує, що ним було отримано від відповідача 1019,083 т вугілля марки "Т". Із них лише 1014,4 т ним були "відбраковані". У такому разі позивачем не доведено підстави нарахування та розмір транспортних витрат по перевезенню всього вугілля, отриманого 2 та 4 червня, які складаються із суми 27 474,00 грн. вартості провізної плати та суму 66 757,00 грн. плати за користування вагонами.

Суд зазначив, що на звернення позивача було отримано як лист відповідача щодо переадресації вих.№17 від 10.06.2005р., так і згоду станції Жашков щодо прийняття 15 вагонів вугілля. При цьому, в телеграмі станції було вказано на гарантію оплати та вивантаження продукції. Тому суд відхилив доводи позивача про відсутність згоди на оплату та на те, що грошові кошти на транспортні витрати по перевезенню вугілля, а також сплату за використання вагонів перераховані не були. Рахунок щодо оплати суми 113077,20 грн. був виписаний лише 29.06.2005р. і він не містить вартості послуг по переадресації (т.1,  а.с.30).

Не зважаючи на отримання 10.06.2005р. згоди на переадресацію, лише 16.06.2005р. сторони уклали додаткову угоду №2, якою внесли зміни до п. 3.11 договору і передбачили, що з метою звільнення вагонів отримане 02.- 04.06.2005р. вугілля вивантажується на території ТЕС покупця. Як слідує із відомості плати за користування вагонами, повідомлення позивача про готовність вагонів надійшло лише 17.06. 2005р. о 16 год. 55 хв. Крім того, згідно з ст.47 Статуту залізниць України у разі прибуття вантажу на адресу одержувача, поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом та ін.), останнім зобов'язаний прийняти такий вантаж від станції на відповідальне зберігання. Тому позивач мав можливість розвантажити вагони значно раніше, прийняти вантаж на відповідальне зберігання і не сплачувати вартість користування вагонами до 17.06.2005р.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не довів причинний зв'язок між діями відповідача, вказаними в позовній заяві, і транспортними витратами у розмірі, заявленому до стягнення.

Однак, погодитися з таким висновком господарського суду  неможливо, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 74 Положення про поставки продукції та пунктом 65 Положення про поставки товарів сторони мають право передбачити в договорі можливість відшкодування збитків у твердій сумі, яка підлягає стягненню у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором. Зазначена умова договору означає, що у кожному випадку порушення зобов'язання кредитор не  повинен доводити дійсний розмір своїх збитків, однак у разі застосування залікової неустойки ці збитки підлягають стягненню в частині, не покритій неустойкою (штрафом, пенею).

Суд першої інстанції неправильно застосував ст. 224 ГК України, відповідно до ч. 1 якої відшкодування збитків застосовується незалежно від того, чи передбачено воно законодавством, регулюючим господарське зобов'язання, чи господарським договором, оскільки відшкодування збитків є загальною (універсальною) мірою відповідальності за порушення усіх господарських зобов'язань.

Так, в редакції додаткової угоди № 2 від 16.06.05 р. пунктом 3.11. договору № 1254-ДПО/24 від 28.04.05 р. встановлено, що „Постачальник" (ПП „Нові технології"") сплачує транспортні витрати по перевезенню вугілля, включаючи вартість використання вагонів, транспортування на ТЕС, переадресування та повертання браку „Постачальнику", тобто у самому зобов'язанні встановлено відшкодування збитків, так як згідно ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються, у тому числі, витрати, зроблені правомочною стороною.

При цьому, як правомірно зазначив позивач, підписання зазначеної додаткової угоди, в якій визначено, що   поставлене   вугілля є  браком,  відповідач погодився з даним фактом, що було проігноровано судом першої інстанції (т1, а.с. 94).

Таким чином, передбачене господарським зобов'язанням, а саме договором, відшкодування збитків у вигляді сплати транспортних витрат по перевезенню вугілля, включаючи вартість використання вагонів, транспортування на ТЕС, переадресування та повертання браку „Постачальнику" не суперечить діючому законодавству та не є підставою для відмови у позові.

Крім того, як зазначив скаржник, судом не враховано, що ВАТ „Дніпроенерго” є енергогенеруючою компанією, до складу якої входить три теплові електростанції, на яких використовуються різні види палива, тому договір № 1254-ДПО/24 від 28.04.05 р. укладений" між ВАТ „Дніпроенерго" та 1111 „Нові технологи"" є загальним для всіх. В зв'язку з чим, враховуючи технологічні особливості виробничого процесу на теплових електростанціях, які є структурними підрозділами ВАТ „Дніпроенерго", сторони підписали додаток № 1 від 25.04.05 р., яким у відповідності до ч. 3 ст. 173 ГК України, конкретизувалося, що вантажоодержувачем вугілля є Криворізька ТЕС, а також визначено інші показники якості, окрім зазначених безпосередньо у договорі, які повинні відповідати вугіллю, яке постачає  відповідач, на даний структурний підрозділ ВАТ „Дніпроенерго". Саме у додатку № 1 від 25.04.05 р. до спірного договору встановлено, що для вугілля, яке  постачається  на Криворізьку ТЕС, допустимий вміст летких речовин становить від 8,0 до 16,0%. Проте, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що постачання відповідачем вугілля із вмістом летких речовин 21,5%-22,1%, тобто такого, який не відповідає певним показникам якості, не є порушенням умов договору із сторони відповідача.

Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, про те, що фактично позивачу був поставлений інший товар, аніж той, що передбачений договором. Проте, судом не перевірено доводи сторони, що відповідно до умов договору було поставлено вугілля марки „П" (0-100), яке українською мовою є „пісний", а російською „Т" - „тощий”. Позивач зазначає, що порушення відповідачем  умов договору щодо вимог до якості продукції є саме поставка вугілля із перевищенням вмісту летких речовин, в зв'язку з чим позивач був вимушений нести додаткові витрати у вигляді вартості провізної плати та  вартості за користування вагонам, що судом у повній мірі не досліджувалося (експертиза щодо якості вугілля не призначалась).

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані рішення прийняті з порушеннями норм матеріального права, внаслідок яких не були встановлені обставини справи, необхідні для правильного вирішення спору, тобто без дотримання вимог ст. 43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення підлягає скасуванню як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального права та ст. 43 ГПК України, а справа - передачі на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1113, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.02.2007р. у справі № 6/541-1/2/06-20/256/06 скасувати, матеріали справи направити до місцевого господарського суду  в іншому складі суду.

Судді                                                                                          Л.Невдашенко

М.Михайлюк

Н.Дунаєвська