СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.07                                                                                 Справа № 13/288

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Сільгоспагросервіс-Луганськ” м. Луганськ

про стягнення 241 686 грн. 30 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Васильченко О.П. дов. № 498 від 08.02.2007 р.

Від відповідача
Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся з позовом про стягнення 210 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 26 684 грн. 46 коп. заборгованості за відсотками, 3423 грн. 29 коп. пені за порушення строків повернення судної заборгованості, 1578 грн. 55 коп. пені за порушення строків повернення відсотків.

Представник позивача позов підтримав.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського  процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття у третій раз у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 Господарського  процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є належним доказом виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

Крім того, доказом належного повідомлення відповідача про час і місце слухання справи, є його заява від 11.06.2007 р. № 01/19 (а.с. 101)

З’ясувавши фактичні  обставини справи,  докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам  сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що  між сторонами по справі 07 березня 2006 року був укладений кредитний договір № 010/09-11/459 предметом якого є надання позивачем відповідачу кредитної лінії у сумі 60 000 грн. 00 коп. строком до 06 березня  2007 р. із сплатою 17 % річних.

27 червня  2006 року сторони по справі уклали додаткову угоду якою збільшили розмір кредитної лінії до 210 000 грн. 00 коп., з сплатою основної заборгованість за кредитом згідно наступного графіку: до 01.11.2006 р. –10 000 грн. 00 коп., 01.12.2006 р. –20 000 грн. 00 коп., 01.01.2007 р. –30 000 грн. 01.03.2007 р. –210 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 6.1. відповідач зобов’язався сплачувати відсотки щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

Згідно п. 7.4. договору у випадку порушень зобов’язань відповідача з своєчасної сплати відсотків  за користування кредитом, самого кредиту, позивач має право вимагати дострокове погашення всього кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом та санкцій.

Відповідно до п. 10.2. договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків  за користування кредитом відповідач сплачує позивачу пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення –для кредитів наданих в національної валюті України, пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний  день прострочення для кредитів наданих в іноземній валюті.

Позивач виконав свої зобов’язання за договором шляхом надання відповідачу коштів в сумі 210 000 грн. 00 коп., що підтверджується  платіжним дорученням № 3076 від 13.03.2006 р., № 16 від 17.03.2006 р., № 15 від 17.03.2006 р., меморіальним ордером №  5470 від 30.06.2006 р., меморіальним ордером № 5501 від 03 липня 2006 року, меморіальним ордером № 5589 від 05 липня 2006 р., № 5686 від 11 липня 2006 р., № 5602 від 18 липня 2006 р., № 6123 від 10.08.2006 р.

Відповідач в порушення зобов’язань за договором не перераховував відсотки за користування кредитом.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача 210 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 26 684 грн. 46 коп. заборгованості за відсотками, 3423 грн. 29 коп. пені за порушення строків повернення судної заборгованості, 1578 грн. 55 коп. пені за порушення строків повернення відсотків, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням з боку відповідача зобов’язань за договором,   умовами п. 7.4. договору.

Відповідач заперечень проти позову, або доказів оплати боргу суду не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  Господарським  кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну дію господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити гроші, надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання  та  інші учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських   договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України  з урахуванням особливостей, передбачених Господарським  кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння  відмова  від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Судом встановлено факт порушення відповідачем зобов’язань за договором в частині своєчасної сплати кредиту та відсотків за користування кредитом.

Вимоги позивача щодо стягнення кредиту та відсотків  достроково, є обґрунтованими з врахуванням положень п. 7.4. кредитного договору.

Вимоги щодо стягнення пені підтверджуються фактичними обставинами, відповідають п. 10.2 договору, є обґрунтованими, розрахунок проведений відповідно до вимог законодавства.

Доводи позивача відповідачем не спростовані.

За таких обставин позов є обґрунтованим, та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –2416 грн. 86 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 75, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Сільгоспагросервіс-Луганськ” м. Луганськ  вул. Т.Г. Шевченко б. 7 ідентифікаційний код 33846235 на користь Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” м. Луганськ вул. Радянська 61 ідентифікаційний код  0 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 26 684 грн. 46 коп. заборгованості за відсотками, 3423 грн. 29 коп. пені за порушення строків повернення судної заборгованості, 1578 грн. 55 коп. пені за порушення строків повернення відсотків,  державне мито у сумі –2416 грн. 86 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько