СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.07                                                                                 Справа № 16/22.

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ Торговий дім “ПЕМЗ”, м. Луганськ

до  Відкритого акціонерного товариства “Первомайський електромеханічний завод ім. К. Маркса”, м. Первомайськ, Луганської області

про  стягнення  33729 грн. 65 коп.

при секретарі судового засідання Лукашишиній Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача –Корнілова Т.С., дов. від 25.01.07. №07-4,

Грібанов А.В., дов. від 13.12.06.,

від відповідача –Дудник М.О., дов. від 18.01.07. №27/1-д,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до правил ст.77 ГПК України у судовому засіданні 12.02.07. було оголошено перерву до 13.02.07. для надання позивачем доказів пред’явлення рахунків відповідачу для оплати поставленого товару.

Суть спору: заявлена вимога про стягнення боргу у сумі 13478,64грн. за договором поставки від 02.001.06. № И61-01/06, за несвоєчасне виконання по оплаті товару пеню у сумі 13867,85грн. за період з 10.02.06. по 19.12.06., інфляційні нарахування на суму несплаченого боргу у розмірі 4024,57грн., три відсотки річних у сумі 2358,59грн.

Відзивом від 29.01.07. №27/8пр відповідач визнав суму основного боргу у розмірі 13478,64грн. та заперечив проти розрахунку пені, наданого позивачем.

У судовому засіданні 12.02.07. представник відповідача наддав суду копію платіжного доручення від 29.01.07. №445 на суму 13478,64грн. на підтвердження сплати основного боргу по справі (т.2,а.с.48-49).

Позивач заперечив доводи відповідача щодо нарахування пені у відповідності до вимог ст.232 ГПК України і вказав на дотримання правил цієї норми права при нарахуванні та заявленні до стягнення пені за період з 10.02.06. по 19.12.06., оскільки пеню нараховував позивач, як він вказав, за півроку від дня настання обов’язку оплати по кожній поставці товару.

Між сторонами у справі укладено договір поставки від 02.001.06. № И61-01/06, на підставі якого постачальник (позивач) поставляє замовнику (відповідачу) продукцію у кількості, в асортименті та по ціні, обумовленим специфікаціями до договору, та у відповідності до замовлення відповідача, а замовник (відповідач) приймає та оплачує продукцію на умовах, вказаних у договорі.

На виконання умов вказаного договору позивач поставляв відповідачу продукцію і відповідач оплачував вартість отриманої продукції. Поставка товару на суму 13478,64грн. відповідачем не була оплачена, у зв’язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідача борг у сумі 13478,64грн. на свою користь.

Крім того, до стягнення заявлено пеню у сумі 13867,85грн. за період з 10.02.06. по 19.12.06., інфляційні нарахування на суму несплаченого боргу у розмірі 4024,57грн., три відсотки річних у сумі 2358,59грн. за несвоєчасне виконання по оплаті кожній партії поставленого товару.

Відповідач під час розгляду справи борг у сумі 13867,85грн. сплатив, про що надав суду копію платіжного доручення від 29.01.07. №445 на суму 13478,64грн. Проти доводів позивача в часті заявленої до стягнення пені відповідач заперечив, оскільки позивач підрахував пеню більш ніж за 10 місяців, що є, на думку відповідача, порушенням правил ст.232 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність кожного  окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід частково залишити без задоволення за таких підстав.

Провадження в частині позову про стягнення боргу у сумі 13478,64грн. за договором поставки від 02.001.06. № И61-01/06 слід припинити на підставі правил п.1.1ст.80 ГПК України у зв’язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Позов в частині стягнення пені у сумі 13867,85грн. за період з 10.02.06. по 19.12.06., інфляційних нарахувань на суму несплаченого боргу у розмірі 4024,57грн., трьох відсотків річних у сумі 2358,59грн. за несвоєчасне виконання відповідачем своїх обов’язків по оплаті товару слід залишити без задоволення за таких підстав.

Відповідно до правил ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, оскільки договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Правилом ст.530 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись у встановлений договором строк (термін), а у разі якщо строк виконання зобов’язання визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з вимогами ст.692 ЦК України відповідач зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів, якщо договором не встановлений інший строк оплати товару.

Договором поставки від 02.001.06. № И61-01/06, укладеним сторонами по справі, встановлено, що відповідач оплачує продукцію на умовах, вказаних у договорі, а договором визначено порядок оплати відповідачем кожної партії товару та вказано, що замовник (відповідач) зобов’язаний внести авансовий платіж у розмірі 50% протягом 3 банківських днів з дня пред’явлення рахунку позивачем і решту 50% - протягом 20 календарних днів з дня поставки продукції на підставі виставленого постачальником (позивачем) рахунку (пункт 3 вказаного договору). Тобто, договором встановлено підставу, строк та порядок оплати відповідачем продукції –на підставі пред’явленого позивачем рахунку при поставці продукції відповідач сплачує грошову суму (вартість продукції), вказану у рахунку, протягом 20 календарних днів і обов’язок відповідача оплатити товар виникає в день отримання товару і на підставі наданого позивачем рахунку.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Позивач не надав суду доказів виконання ним обов’язків по укладеному з відповідачем договору в частині пред’явлення рахунків для оплати відповідачем продукції. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено умови договору поставки від 02.001.06. № И61-01/06 в частині своєчасної оплати товару, адже підстави для сплати вартості отриманої від позивача продукції у відповідача були відсутні і відповідач оплачував отриману продукцію протягом дії вказаного договору за звичаєм ділового обороту та досить добрих тривалих стосунків по поставці товару з позивачем. За таких підстав, до відповідача не можуть бути застосовані штрафні санкції у вигляді пені, передбачені пунктом 6.2 вказаного договору, а також обов’язок сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у відповідності до ст.625 ЦК України, оскільки відповідач не порушив строків виконання обов’язку по оплаті продукції.

Відповідно до правил ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст.526,530,625,629,692 ЦК України, керуючись ст.ст.33,34,43,49,п.1.1ст.80, ст.ст.82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Провадження у справі в частині позовних вимог на суму 13478,64грн. припинити.

2.          В решті позову відмовити.

Рішення підписано  19.02.07.

Суддя                                                                                 Р.М. Шеліхіна