ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2007 р.
№ 260/9-02/16

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Дерепи В.І.

суддів :
Грека Б.М. –(доповідача у справі)
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Класичні і сучасні меблі"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 10.04.07

у справі
№ 260/9-02/16

господарського суду
Київської області

за позовом
Виконавчого комітету Славутицької міської ради

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Класичні і сучасні меблі"

Треті особи
Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасні меблі"
Товариство з обмеженою відповідальністю "Класичні меблі"

про
дострокове розірвання договору

за участю представників від:

позивача
не з'явилися, були належно повідомлені

відповідача
Копиленко О.Ю. (дов. від 01.03.07)

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2002 року  виконавчий комітет Славутської міської ради звернувся  з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Класичні і сучасні  меблі" про дострокове розірвання  договору по реалізації інвестиційного проекту в спеціальній економічній зоні "Славутич"

№ 2-01/20-366 від 06.09.00. Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ "Класичні та сучасні меблі" допущені суттєві порушення умов договору, та включають в себе невиконання  зобов’язань по інвестиційному проекту.  Заявлені  вимоги були предметом неодноразових судових  розглядів.

Рішенням господарського суду  Київської області від 26.10-16.11.05 позовні вимоги  задоволені: розірвано договір на реалізацію інвестиційного проекту в  спеціальній економічній зоні "Славутич" № 2-01/20 –366 від 06.09.00. Постановою Київського міжобласного господарського суду від 10.04.07 рішення господарського суду Київської області від 26.10 –16.11.05 залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

ТОВ "Класичні і сучасні меблі" не погоджується з постановою Київського міжобласного апеляційного  суду та просить скасувати її повністю, а справу передати  на новий розгляд до суду  першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що :

- по-перше, апеляційний  господарський суд припустився порушення норм  Європейської конвенції  про захист  прав людини та основних  свобод щодо права  на справедливий розгляд при вирішенні  питання щодо цивільних прав та обов’язків (стаття 6 Європейської конвенції), згоду  на обов’язковість якої надала Верховна Рада України, прийняттям Закону від 17.07.97 № 475/97 ;

- по-друге, апеляційний господарський суд припустився  порушення конституційних принципів здійснення судочинства на основах законності (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);

- по-третє, судом не враховано приписи  процесуальних норм  права щодо обов’язковості рішення суду, що набрало  законної сили ;

- по-четверте, суд порушив  норми матеріального права щодо можливості дострокового розірвання договору  на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Таким чином, суб’єкт касаційного оскарження  вважає, що Київським міжобласним судом  неправильно застосовано  п.1 статті 525, п.1 ст. 651 Цивільного кодексу України, частину другу  статті 8 Закону України "Про загальні засади створення і функціонування спеціальних (вільних) економічних зон”, п.п. 5- 6 статті 7, статей 1,2, 6 Закону  України " Про спеціальну економічну зону "Славутич", статті 21 Закону України "Про інвестиційну діяльність", статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" та норми п.2 ст. 651 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 35, статті 43, п.7 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України, п.п. 2-3  частини другої, статті 129 Конституції України.

Заслухавши  суддю –доповідача, розглянувши та обговоривши   доводи  касаційної  скарги, перевіривши дотримання судами норм  матеріального  та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду  України вважає,  що касаційна  скарга не підлягає задоволенню наступних  підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону  України "Про загальні засади створення і функціонування  спеціальних (вільних) економічних зон" від 13.10.92 –спеціальна (вільна) економічна  зона являє собою частину  території України,  на якій встановлюється і діє спеціальний правовий режим економічної діяльності та порядок застосування  і  дій  законодавства України.

Відповідно до ст. 1  Закону України "Про спеціальну економічну зону "Славутич"  від 03.06.99, СЕЗ "Славутич" створюється і діє  в адміністративно-територіальних  межах міста Славутич  Київської області терміном до 1 січня 2020 року. Метою створення СЕЗ "Славутич"  є залучення інвестицій для створення нових  робочих місць у місті Славутич та забезпечення  працевлаштування працівників Чорнобильської АЕС, які вивільняються у зв’язку з достроковим виводом її енергоблоків із експлуатації, збільшенням обсягів виробництва товарів (робіт, послуг, поставок на внутрішній ринок  високоякісної продукції та послуг, а також впровадження нових  технологій, ринкових методів господарювання та  розвитку інфраструктури СЕЗ "Славутич", поліпшеним використанням природних та трудових ресурсів.

Між виконавчим комітетом Славутської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Класичні і сучасні меблі" укладено договір на реалізацію  інвестиційного  проекту "Класум" в спеціальній економічній зоні "Славутич" № 2-01/20-336 від 06.09.00, за умовами якого мало бути створено з  виходом на проектну потужність  автономне підприємство  з виробництва комплектів меблів для кухонь  європейського рівня якості з натуральної деревини, що разом із складання сировини та готової продукції мало бути розташоване  в м. Славутич. Інвестиційний проект "Класичні і сучасні меблі" (КЛАСУМ)  та територію спеціальної  економічної зони "Славутич" було  затверджено рішенням виконавчого комітету Славутської  міської ради від  30.08.00 № 466 (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок розгляду і затвердження  інвестиційних проектів, що реалізується на території спеціальної економічної зони –"Славутич" від 07.10.99 № 1860).

Відповідно до п.1.1  договору, відповідач бере на себе  зобов’язання на власний  ризик і за власні кошти відповідно до схваленого (затвердженого)  інвестиційного проекту та умов  цього договору забезпечити  реалізацію проекту,  а позивач –забезпечити необхідні  умови для  його реалізації.

Згідно п.2.1 договору, відповідач зобов’язаний не пізніше ніж у тримісячний  термін розпочати  реалізацію інвестиційного проекту, зокрема,  визначити  термін виконання робіт (етапів), згідно з планом-графіком, який визначено інвестиційним проектом і який є невід’ємною частиною  договору, кількість  створених та збережених  робочих місць –51, обсяги інвестицій для реалізації проекту –2866,5 тис. доларів США. Згідно п.7.2 договору, договір може бути розірвано достроково за згодою обох сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір  може бути змінено або  розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення  договору  другою стороною та в інших випадках, встановлених договором  або законом. Істотним є таке  порушення стороною договору, коли внаслідок завданої  цим шкоди друга сторона  значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Приймаючи рішення про розірвання договору суди першої та апеляційної  інстанцій  встановили невиконання умов  інвестиційного договору.  Суди в підтвердження своїх висновків послалися  на інформацію від  контролюючих органів м. Славутич про невиконання  відповідачем інвестиційної програми  Дані обставини не спростовано відповідачем.

Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема, ( п.1 статті 16, пунктів 1.2 статті 18, статті 40  пунктів 14, 16 статті 42, пункту 1 статті 52, пункту 1 статті 71) колегія суддів вказує на наявність у позивача  права ставити питання про внесення змін до договору, чи розірвання відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України. За змістом ст. 651 Цивільного кодексу України –договір може бути розірвано за  наявності  істотного порушення умов договору.

Невиконання ТОВ "Класичні і сучасні меблі" прийнятих на себе  обов’язків по реалізації інвестиційного проекту в спеціальній економічній  зоні "Славутич" є істотною умовою договору і надає право позивачу  вимагати розірвання договору № 2-01/20-306 від 06.09.00. Так, позивач, відповідно до приписів  господарського  процесуального кодексу України  звернувся до відповідача з відповідною претензією № 1-9-1021 від 10.01.01, в якій акцентував увагу, що не виконується  зобов’язання за договором, проте, наведена претензія  залишена без відповіді та  задоволення. Крім того, заявлений позов  до суду  ще раз підтверджує волю позивача,  направлену на  ініціювання вимоги про розірвання договору.

Оцінивши подані докази,  на які послався позивач,  суди обґрунтовано  прийшли до висновку про розірвання договору  на реалізацію інвестиційного проекту №  2-01/20-366 від  06.09.00. Твердження суб’єкта касаційного оскарження  про те, що апеляційним господарським судом  розглянуто справу в незаконному складі суду, оскільки не  вирішено питання  відводу, є неспроможним, так як заяви  про відвід  даній колегії суддів були розглянуті та відхилені.

Щодо порушення конституційних  принципів здійснення  судочинства на основах законності, то колегія суддів зазначає, що суди  першої та апеляційної  інстанцій  на підставі аналізу правових норм та зібраних доказів по справі, зробили вірні висновки про обґрунтованість доводів позивача  про розірвання договору інвестування.

Колегія суддів вважає, що твердження скаржника про допущення судами порушення норм ст. 35 Господарського  процесуального кодексу України не  може бути підставою для скасування судових актів та направлення  справи на новий розгляд оскільки, рішення по справі № 218/1-01 від 24.10.01. та

№ 142/1-02 від 25.05.02, № 36/1-03 від 18.03.03 ніяким чином не впливають на факти, наведені в позовній заяві, встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанцій, та не відносяться до питань по виконанню зобов’язань за договором № 2-01/20-366 від 06.09.00.

Твердження  скаржника про порушення норм матеріального права, а саме  ст. 651 Цивільного кодексу України,  не можуть бути  прийняті до уваги з вищенаведених підстав. За таких обставин рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду про розірвання договору підлягають залишенню без  змін, а касаційна скарга –залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115 , 1117, 1119, 11111 Господарського  процесуального кодексу  України,  Вищий    господарський    суд   України

П О С Т А Н О В И  В   :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Класичні і сучасні меблі" залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 10.04.07 по справі

№ 260/9-02/16 залишити без  змін.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко