ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.
№ 13/476

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
Платонова І.В, дов. від 15.02.07р., Круковська О.А., директор

відповідача
Махиня І.С., дов. від 09.07.07р., Лисенко М.М., дов. від 09.07.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Укрпластик"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року

у справі
№ 13/476 господарського суду міста Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКС"

до
Відкритого акціонерного товариства “Укрпластик”

про
стягнення  64825,40грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІКС" звернулсь до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Укрпластик” про стягнення 64825,40грн. заборгованості (в тому числі 46434,88грн. основного боргу, 13905,09грн. неустойки, 1566,10грн. річних, 2919,33грн. індексу інфляції) за несвоєчасну оплату виставлених позивачем рахунків, посилаючись на статті 526, 549, 625 Цивільного кодексу України, абзацу 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність”.

Відповідач не надав письмових заперечень по суті позовних вимог, в зв'язку з чим спір вирішувався відповідно до приписів статті 75 Господарського  процесуального кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.11.2006р. (суддя Євдокимов О.В.) позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 46434,88грн. основного боргу, 13905,09грн. неустойки, 1566,10грн. річних, 2919,33грн. індексу інфляції, 635,13грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Судове рішення вмотивовано доведеністю матеріалами справи неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті заборгованості за надані роботи та виконані послуги, що зумовлює виникнення у останнього зобов’язань щодо їх, статтями 525, 526, 530, 629, 929 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України.

Судовим рішенням було встановлено, що між сторонами було укладено договір доручення № МІС/31 від 16.08.2005р., відповідно до умов якого   позивач зобов'язався організовувати та виконувати від імені та за дорученням відповідача операції, пов'язані з морськими та змішаними перевезеннями, транспортно-експедиторським обслуговуванням експортно-імпортних та транзитних вантажів, що перевозяться навалом, або в контейнерах стандарту ІSО, а відповідач –оплачувати роботи та послуги, виконані позивачем. Оплата робіт та послуг, пов'язаних з виконанням договору, проводиться на підставі наданих позивачем рахунків у визначений договором строк; документом, що засвідчує факт виконання робіт або послуг по договору, є  єдиний транспортний документ чи комплект документів.

Також судом встановлено, що за період дії договору позивачем було виконано замовлення відповідача та оформлено перевезення вантажів, що підтверджується наявними у матеріалах справи міжнародними товарно-транспортними накладними, за що виставлено рахунки на суму 76824,77грн., з яких 46434,88грн. відповідачем не сплачено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року (судді: Губенко Н.М. –головуючий, Барицька Т.Л, Ропій Л.М.) рішення господарського суду змінено; резолютивну частину викладено наступним чином: позов задовольнити частково; стягнути з відповідача на користь позивача 28430,37грн. основного боргу, 5402,45грн. пені, 2260,02грн. інфляційних втрат, 1136,98грн. відсотків річних, 373,30грн. державного мита, 67,77грн. втрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині позовних вимог на суму 32899,74грн. позов залишити без розгляду; в решті позову відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача 140,48грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Постанову апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог вмотивовано встановленими обставинами справи щодо неповної оплати відповідачем рахунків № 283 від 09.11.2005р. та № 284 від 09.11.2005р., № 8 від 13.11.2005р. сум морського фрахту, нарахованих за коносаментами № 016350, № 016331, № 016333, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 28430,37грн., яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням індексу інфляції, пені та відсотків річних на підставі  статті 193 Господарського кодексу України та статей 526, 629 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду, в частині задоволення позовних вимог відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в частині стягнення з нього 28480,37грн. основного боргу, 5402,45грн. пені, 2260,02грн. інфляційних втрат, 1136,98 грн. відсотків річних, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, а саме статей 526, 629 Цивільного кодексу України, позаяк документи, що повинні засвідчувати належне виконання позивачем зобов'язань за договором, у матеріалах справи відсутні, також судом не застосовано статтю 1000 Цивільного кодексу України щодо обов'язку сторін при виконанні договору доручення.

У доповненні до касаційної скарги відповідач просить скасувати постанову та рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач відзив на касаційну скаргу не подав, усно в судовому засіданні заперечив доводи касаційної скарги, зазначивши про відповідність оскаржуваної постанови нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є зміст та ступінь виконання взаємних зобов’язань сторін за доручення на організацію та виконання позивачем від імені та за дорученням відповідача операцій, пов'язаних з морськими та змішаними перевезеннями, транспортно-експедиторським обслуговуванням експортно-імпортних та транзитних вантажів, що перевозяться навалом, або в контейнерах стандарту ІSО, зокрема, за рахунками № 283 від 09.11.2005р., № 284 від 09.11.2005р. на суму 22926,75грн., № 8 від 13.01.2006р.

Судами встановлено, що 16.08.2005 року позивачем та відповідачем в було укладено договір доручення № МІС/31в строком дії до 31.12.2005р., відповідно до умов якого відповідач (Довіритель) доручив, а позивач (Повірений) прийняв на себе зобов'язання щодо організації та виконання від імені та за дорученням позивача операцій, пов'язаних з морським та змішаним перевезенням, транспортно-експедиційним обслуговуванням експортно-імпортних та транзитних вантажів, що перевозяться насипом та/або в контейнерах стандарту ISO; вартість, строки та спеціальні умови перевезення контейнерів та вантажів, а також їх перевалки, зберігання, транспортно-експедиційного обслуговування та інші види послуг в рамках договору узгоджуються сторонами в заявці, яка є невід'ємною частиною договору.

Також судами встановлено визначення сторонами порядку розрахунків, за яким відповідач оплачує роботи та послуги, пов'язані з виконанням договору, на підставі наданих позивачем рахунків на протязі трьох банківських днів з моменту їх отримання; розмір винагороди позивача визначається в пред'явленому до оплати рахунку окремо; документом, що засвідчує виконання робіт або надання послуг по договору, є єдиний транспортний документ/комплект документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів).

Як вказано судами першої та апеляційної інстанції, на виконання умов договору позивач в період з жовтня по листопад 2005р. виконав замовлення відповідача та оформив перевезення вантажів, що підтверджується, зокрема, коносаментами №№ 016350, 016331, 016333, в оплату яких позивачем виставлено рахунок № 283 від 09.11.2005р. на суму 45851,35грн. (морський фрахт за митними межами України, організація ПРР, оформлення документів, маркетингові послуги по фрахту), рахунок № 284 від 09.11.2005р. на суму 22926,75грн. (морський фрахт за митними  межами України, організація ПРР, ТЄО, оформлення документів, маркетингові послуги по фрахту), рахунок № 8 від 13.01.2006р. (морський фрахт, організація ПРР, ТЄО, оформлення документів).

Загальна сума, на яку виставлені вищевказані рахунки, становить  91720грн., з них вартість морського фрахту 58820,26грн., а інших супутніх послуг 32899,74грн.

Платіжними дорученнями № 19 від 18.11.2005р. на суму 8514,17дол. США та № 16 від 10.10.2005р. на суму 2839,41дол. США позивач оплатив перевезення за коносаментами № 016350, № 016331, 016290 за заявками відповідача.

Дійшовши висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність передбачених законодавством підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо оплати наданих йому послуг з оформлення документів, маркетингових послуг, сплати штрафних санкцій за вказаними в позовній заяві рахунками, суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого суду у вказаній частині із залишенням без розгляду позов у частині стягнення 32899,74грн. та відмовою у стягненні решти позовних вимог. Постанову апеляційної інстанції в цій частині сторонами не оскаржено; доповнення відповідача до касаційної скарги не містять доводів та обґрунтувань  щодо її неправомірності в повному обсязі.

Водночас місцевий та апеляційний господарський суди дійшли висновку, що сторонами у заявці від 29.09.2005р. на здійснення перевезення узгоджено суми фрахту за коносаментами №№ 016350, 016331, 016333, а їх вартість оплачено позивачем у повному обсязі.

Врахувавши сплачену відповідачем 17.02.2006р. суму 30389,89грн. , суд стягнув залишок вартості сум за морським фрахтом, з нарахуванням пені, інфляційних втрат та відсотків річних.

При цьому суди керувались приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 629 Цивільного кодексу України про обов'язковість виконання зобов'язання у порядок та спосіб, обумовлений сторонами, та відповідно до приписів чинного законодавства, дійшовши висновку про порушення його відповідачем.

Загальні умови виконання зобов’язань визначені нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно із пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов’язок доведення обставин, на які вони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими у справі доказами.

Також, згідно статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення та постанова повинні містити причини виникнення спору, доводи, за якими суд відхилив клопотання і докази сторін; викладення в судових рішеннях лише доводів сторони, на користь якої постановлено рішення, є порушенням принципу рівності сторін у судовому процесі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в якості причини виникнення спору та підстави для відмови у здійснені платежу наведено невиконання позивачем своїх договірних зобов'язань та відсутність доказів, що підтверджують їх виконання за умовами договору: єдиного транспортного документу/комплекту документів, що відображає  шлях вантажу з пункту його відправлення до пункту призначення відповідно до умов поданої заявки. Однак судами не наведено доказів, що спростовують доводи відповідача про невиконання договірних зобов'язань саме позивачем та не з'ясовано, в чому саме полягає виконання договірних зобов'язань для позивача, що є підставою для подальшого виставлення рахунку відповідачу та його оплати.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порушення статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України  розглядаючи справу, не розглянули в судовому процесі всебічно, повно та об’єктивно всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; не проаналізували належним чином зобов’язальні правовідносини, що виникли та існували між сторонами, що, з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України впливає на законність та обґрунтованість висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,  коли  суд,  виконавши  всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і   правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судові рішення в оскарженій частині вказаним вимогам не відповідають з вище зазначених підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду підлягають скасуванню, а справа -  направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарському суду слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укрпластик" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2007 року у справі № 13/476 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 02.11.2006 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 28430,37грн. основного боргу, 5402,45грн. пені, 2260,02грн. інфляційних втрат, 1136,98грн. відсотків річних.

В цій частині справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

В решті постанову залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач