ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 лютого 2007 р.

№ 23/333-Б

Судова
колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

ТОВ “Українська
гірничо-металургійна компанія”, м. Київ

на постанову

від 30.11.2006 р. Київського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 23/333-б господарського
суду м. Києва

за заявою

ТОВ “Українська
гірничо-металургійна компанія”, м. Київ

до

ТОВ “Науково-виробничий
комплекс”, м. Донецьк

про

банкрутство

арбітражний керуючий

ОСОБА_1

в судовому
засіданні взяли участь представники:

ініціюючого кредитора

Лось І.С., довір.;

боржника

Савицька В.О., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 09.08.2006 р. за заявою ТОВ “Українська гірничо-металургійна
компанія” порушено провадження у справі № 23/333-б про банкрутство ТОВ
“Науково-виробничий комплекс”.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 19.09.2006 р. (суддя Демидова А.М.) за результатами підготовчого засідання
визнано вимоги ініціюючого кредитора -ТОВ “Українська гірничо-металургійна
компанія” до боржника на суму 329 730,34 грн. та зобов'язано його подати до
офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство
боржника.

Крім того, призначено розпорядником
майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1 та зобов'язано розпорядника майна
вчинити певні дії.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.11.2006 р. (судді: Коваленко В.М. -головуючий,
Вербицька О.В., Дзюбко П.О.) апеляційну скаргу боржника задоволено, ухвалу господарського
суду м. Києва від 19.09.2006 р. скасовано та припинено провадження у справі.

Не погоджуючись з винесеною
постановою, ініціюючий кредитор звернувся до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від 30.11.2006 р., а ухвалу господарського
суду м. Києва від 19.09.2006 р. залишити в силі та справу передати до
господарського суду м. Києва для подальшого розгляду.

На думку заявника касаційної скарги,
судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального
права, зокрема ч. 2 ст. 94 ГПК України та ч. 3 ст. 6 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі
-Закон).

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів дійшла висновку,  що касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону в
підготовчому засіданні суддя оцінює подані документи, заслуховує пояснення
сторін, розглядає обґрунтованість заперечень боржника.

Метою підготовчого засідання суду є
з'ясування ознак неплатоспроможності боржника, встановлення наявності чи
відсутності перешкод для подальшого руху справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону
ознаками неплатоспроможності боржника є: а) грошові вимоги, які  повинні складати 300 мінімальних розмірів
заробітної плати; б) вимоги мають бути безспірними; в) такі вимоги повинні бути
не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх
погашення строку.

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону
встановлено, що безспірними вимогами кредиторів являються вимоги кредиторів,
визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами
чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Отже, за Законом факт безспірності
вимог кредитора виникає з моменту, коли грошові вимоги кредитора
підтверджуються документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється
списання коштів з рахунків боржника, зокрема виконавчими.

Таким чином, з цього моменту
грошові вимоги переходять в категорію безспірних.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено попередніми судовими інстанціями, грошові вимоги ініціюючого
кредитора до боржника у розмірі 329 730,34 грн. ґрунтуються на рішенні
господарського суду м. Києва від 10.02.2006 р. у справі № 41/117, на виконання
якого виданий наказ від 10.03.2006 р.

Отже, факт безспірності вимог
ініціюючого кредитора підтверджується відповідним рішенням суду, яке набрало
законної сили, та наказом про його примусове виконання.

При цьому, відповідно до приписів
Закону такі вимоги повинні бути не виконані
боржником протягом трьох місяців.

Враховуючи те, що списання коштів з
рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою
службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття
виконавчого провадження державною виконавчою службою.

Відповідно, і встановлений Законом
трьохмісячний строк починає свій відлік після пред'явлення виконавчих
документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого
провадження.

Відповідної правової позиції
дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 17.10.2006 р.
у справі № 3/157.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судами,  що 17.03.2006 р.
постановою головного державного виконавця Державної виконавчої служби у
Святошинському р-ні м. Києва було відкрито виконавче провадження з примусового
виконання наказу господарського суду міста Києва від 10.03.2006 р. у справі №
41/117,  проте заборгованість погашена не
була.

Заяву про порушення провадження у
справі про банкрутство ТОВ “Науково-виробничий комплекс” подано ініціюючим
кредитором до суду 02.08.2006 р.

Тобто, на час звернення з заявою
кредитора строк невиконання боржником грошових вимог кредитора становив понад
три місяця.

Скасовуючи ухвалу за результатами
підготовчого засідання суду та припиняючи провадження у справі, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що кредитором на час підготовчого засідання суду не
були надані документи, що відповідають вимогам ч. 8 ст. 7 Закону та ст. 34 ГПК
України щодо неможливості стягнення з ТОВ “Науково-виробничий комплекс” у
виконавчому провадженні суми заборгованості за вимогами кредитора протягом
більш ніж встановлений тримісячний строк.

Однак, з вірністю такого висновку
суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

Стаття 7 Закону чітко встановлює
документи, які в обов'язковому порядку мають бути додані до заяви кредитора про
порушення справи про банкрутство боржника. До таких доказів належать рішення
суду про стягнення заборгованості з боржника, виданий на його виконання наказ.

У зв'язку з тим, що стягнення
заборгованості в примусовому порядку відбувається за постановою державної
виконавчої служби, то до заяви кредитора додається і відповідна постанова цього
органу.

При цьому, характер виконання
виконавчих документів не впливає на строк несплати грошових зобов'язань,
передбачений ст. 6 Закону.

При розгляді справи про банкрутство
суд виходить з факту наявності виконавчого провадження, тобто презумпції
примусової реалізації безспірних грошових вимог у встановленому порядку, та
позбавлений права спростовувати факт вчинення виконавчих дій під час
виконавчого провадження та визнавати дії/бездіяльність державної виконавчої
служби неправомірними в процедурі банкрутства.

Якщо боржник не сплатив борг за виконавчими
документами протягом трьох місяців з моменту відкриття виконавчого провадження
(пред'явлення виконавчих документів до виконання), то на зміну виконавчому
провадженню приходить процедура відновлення платоспроможності боржника або його
банкрутства.

У зв'язку з чим, посилання суду
апеляційної інстанції на те, що з наданих кредитором документів не можна
з'ясувати обставини щодо наявності (відсутності) на рахунках боржника коштів
для погашення заборгованості перед кредитором та неможливості у виконавчому
провадженні у добровільному або примусовому порядку (у тому числі за рахунок
майнових активів) погасити  боржником
суму заборгованості, покладену в основу вимог ініціюючого кредитора у даній
справі, визнаються колегією суддів необґрунтованими.

При цьому, неможливість боржника
погасити заборгованість за рахунок майнових активів не доводиться при порушенні
справи про банкрутство, оскільки підставою для порушення цієї справи є
встановлення факту неплатоспроможності, тобто неспроможності виконання грошових
зобов'язань, а саме неможливості здійснення платежів.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що  наявними є
всі встановлені Законом ознаки неплатоспроможності боржника, необхідні для
здійснення провадження у справі про банкрутство.

У зв'язку з чим, судом апеляційної
інстанції безпідставно припинено провадження у справі про банкрутство ТОВ
“Науково-виробничий комплекс”, чим порушено приписи чинного законодавства.

За таких обставин справи колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню, а ухвала суду першої інстанції за результатами
підготовчого засідання -залишенню без змін, як така, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вказане та керуючись ст.
ст. 1, 6, 7, 11 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119
-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ТОВ “Українська
гірничо-металургійна компанія” задовольнити.

2.          Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.11.2006 р. у справі № 23/333-б скасувати.

3.          Ухвалу господарського суду м. Києва
від 19.09.2006 р. у справі № 23/333-б залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
Л.Й. Катеринчук

Н.Г.
Ткаченко