ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 липня 2007 р.

№ 5/579

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів :

Чернова Є.В., Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивача

- не з'явився,

відповідача

- ОСОБА_1,

третьої  особи

- не з'явився,

розглянувши  у відкритому  судовому
засіданні   касаційну
скаргу  на постанову

РВ ФДМ
України по Полтавській області
від 18.04.2007 Київського міжобласного апеляційного господарського
суду

у справі

№5/579

за   позовом

РВ  ФДМ України по Полтавській області

до

приватного підприємця  ОСОБА_1.

(третя  особа -

Гребінківське будівельно-монтажне
експлуатаційне управління Південної залізниці)

про

зобов'язання повернути орендоване
майно  та підписати акти
приймання-передачі майна

В С Т А Н О В И В :

Рішенням  господарського суду  Полтавської області від 06.02.2007 (суддя
Гетя Н.Г.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного
господарського суду  від 18.04.2007
(судді: Швець В.О., Зеленіна Н.І., Жук Г.А.) в позові відмовлено у зв'язку  з необґрунтованістю позовних вимог.

РВ ФДМ України по Полтавській  області в поданій  касаційній
скарзі  просить рішення та
постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись
на порушення судами ст.ст.43, 104 Господарського процесуального кодексу України
та вимог Закону України  "Про оренду
державного та комунального майна". Зокрема, скаржник вважає, що  апеляційним судом  не надано належної оцінки листам  позивача від 11.07.2006 та від 15.08.2006 про
припинення дії  договору оренди  НОМЕР_1, а також листам  третьої особи від 15.06.2006 та від
28.07.2006. Окрім того, на думку позивача, висновок апеляційного суду про те,
договір оренди НОМЕР_1 слід вважати
пролонгованим, має наслідком нікчемність даного договору, правові наслідки
чого передбачені статтею 216 ЦК України, оскільки у відповідності  до ч.2 ст.793 та ст.794 ЦК України договір
найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на
один рік і більше підлягає  нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, з моменту пролонгації
договору оренди на тих же умовах і на той же строк договір оренди потребує  нотаріального посвідчення, оскільки саме з
цього моменту його строк буде перевищувати один рік. Відсутність такого
нотаріального посвідчення має наслідком нікчемність договору з моменту його
пролонгації, так як саме з цього моменту останній буде угодою, що потребує
нотаріального посвідчення.

Колегія суддів, перевіривши
фактичні обставин справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами
попередніх  інстанцій та заслухавши
пояснення присутнього у засіданні представника відповідача,  дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає  відхиленню, а оскаржувані рішення та
постанова  - залишенню  без
змін  з наступних  підстав.

Залишаючи   без
змін   первісне      рішення
про   відмову в  позові,
апеляційний господарський суд виходив з того, що:

Правовідносини між сторонами
врегульовано  договором оренди нерухомого
майна, що належить до державної власності НОМЕР_1. Відповідно до вищевказаного
договору, а саме:

- п.п.1., 1.2. позивач
(орендодавець) зобов'язався передати відповідачу (орендарю) в строкове платне
користування державне майно - частину фойє вокзалу на першому поверсі
двоповерхової будівлі площею 10 кв.м. АДРЕСА_1, вартість якого визначена згідно
з експертною оцінкою станом на 21 березня 2005 р. і становить відповідно 4300
грн. - знаходиться на балансі Гребінківської дистанції цивільних споруд
(балансоутримувач). Майно передається в оренду під: 5 кв.м. - торгівлю промисловими
товарами, 5 кв.м. - торгівлю продуктами харчування;

- п.2.5. повернення орендодавцю
об'єкта, що орендується оформляється актом
приймання-передачі;

- п.5.7. у разі припинення або
розірвання договору оренди, орендар в останній день терміну дії цього договору
зобов'язаний повернути орендодавцю або підприємству вказаному орендодавцем,
орендоване майно в належному стані;

- п.10.1. договір укладено строком
на 11 місяців, що діє з 27.07.2005р. по 27.06.2006р. включно.

- 10.8. чинність цього договору
припиняється внаслідок: закінчення строку на який його було укладено, загибелі
об'єкта оренди, достроково, за згодою сторін або за рішенням господарського
суду, банкрутства орендаря.

Позивач свої зобов'язання виконав,
а саме передав відповідачу у строкове платне користування нежитлове приміщення
площею 10 кв.м., розташоване АДРЕСА_1, що підтверджується актом
приймання-передачі орендованого майна від 27.07.2005р. (а.с.10).

Позивач направляв відповідачу листи
НОМЕР_3, НОМЕР_4 про припинення договору оренди та з пропозицією підписати акти
приймання-передачі державного майна (а.с.7, 12-13). Пропозицію НОМЕР_5 про
припинення договору оренди відповідачу було надіслано також балансоутримувачем
- Гребінківським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням (а.с.16-17).

Дослідивши вказані листи, колегія
апеляційного господарського суду визнала, що вони не є належними та допустимими
доказами отримання відповідачем пропозицій про припинення дії договору оренди,
враховуючи п.10.6. договору, оскільки в наявних у справі поштових квитанціях і
списках рекомендованих листів, відправлених Регіональним відділенням ФДМУ по
Полтавській області, не зазначено, що саме ці листи (повідомлення) направлено
суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1. Таким доказом мало бути
повідомлення відділення поштового зв'язку про вручення поштового відправлення
відповідачеві або відмітка на повідомленні про його отримання особисто ОСОБА_1.

Договір оренди припиняється з разі:
закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта
оренди; ліквідації суб'єкта господарювання; загибелі об'єкта оренди. Таким
чином, договір оренди від 27.07.2005 слід вважати пролонгованим.

Касаційна  інстанція погоджується  з висновками
суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону
України "Про оренду державного та комунального майна" у разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Тобто, норма зазначеної статті має
диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про
припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути
направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне
значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково
повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.

Враховуючи наведене судами
попередніх інстанцій на підставі ретельної правової оцінки умов укладеного між
сторонами договору оренди НОМЕР_1, наявних у справі листів орендодавця
НОМЕР_6(а.с.7) та. НОМЕР_7 (а.с.12), ксерокопії списку згрупованих  поштових відправлень від 16.08.2006 (а.с.13)
та інших доказів  в їх сукупності з
достовірністю встановлено, а позивачем не
спростовано  недоведеність
направлення орендарю (відповідачу) заяви
про припинення договору оренди в межах місячного терміну, передбаченого
ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна", що в свою чергу, вказує на факт
пролонгації вказаного договору та обумовлену цим відсутність правових підстав
для  звільнення орендарем займаного
приміщення та його повернення орендодавцю.

Наведеної  правової оцінки  дотримується також Верховний  суд України при перегляді в касаційному
порядку судових рішень у справах, пов'язаних зі звільненням нежилих приміщень,
що належать до державної та комунальної власності (постанови ВСУ від 22.03.2005
у справі №1/135-20/51, від 24.05.2005 у справі №36/237, від 27.12.2005 у справі
№3/84).

Колегія враховує встановлену судами
недоведеність направлення орендарю листа орендодавця від 11.07.2006 №07/2196
про припинення договору оренди від 27.07.2005, оскільки наявна у справі
ксерокопія  списку згрупованих поштових
відправлень та фінансового чеку від 16.08.2006 свідчить  про направлення орендарю листа НОМЕР_8,  який не є заявою  про припинення  договору оренди та не породжує юридичних
наслідків для сторін, оскільки надісланий поза межами місячного строку,
передбаченого ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна".

Отже, лист від 15.08.2006 № 07/2714
не є заявою про припинення договору оренди в розумінні ч.2 ст.17  вищезгаданого закону.

Не заслуговують на увагу також
доводи скаржника  щодо направлення
балансоутримувачем листів -повідомлень НОМЕР_5 та від НОМЕР_6 про припинення
дії договору оренди НОМЕР_1, оскільки виходячи зі  змісту ч.2 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та  комунального
майна" умовою для припинення договору оренди  є направлення відповідної  заяви саме орендодавцем (позивачем), а
не  балансоутримувачем державного майна.

Водночас касаційна інстанція
відхиляє безпредметні посилання позивача на ч.2 ст.793 та ст.794 Цивільного
кодексу України в обґрунтування своїх тверджень про нікчемність договору оренди
НОМЕР_1 з моменту його пролонгації, оскільки
встановлені зазначеними статтями вимоги щодо нотаріального посвідчення
та державної  реєстрації  договорів оренди нерухомого майна
стосуються  виключно договорів, укладених
на річний чи більший строк, а в даному випадку договір оренди НОМЕР_1 укладено
зі строком дії 11 місяців та  відповідно
до ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
продовжено на той же строк. До того ж, з матеріалів справи не вбачається,
судами не встановлено та позивачем не доведено внесення сторонами змін до
договору оренди НОМЕР_1 щодо збільшення строку його дії до одного року, в
зв'язку з чим положення ст.ст.793, 794 Цивільного кодексу України не  поширюються на спірні правовідносини,
пов'язані з пролонгацією договору оренди.

Оскільки відповідно до ст.ст.2,3
Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою
підставою користування державним  майном
є  договір оренди, а позивач не надав доказів
направлення  орендарю у встановлений  строк
заяви  про припинення договору
оренди від 27.07.2005 НОМЕР_1, то цей договір є пролонгованим, а тому у
відповідача наявні  підстави для  перебування у
займаному  приміщенні.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
не вбачає  підстав для скасування  оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115, 1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 18.04.2007
у  справі №5/579 залишити  без змін, а касаційну  скаргу РВ ФДМ
України по Полтавській області -без
задоволення.

Головуючий, суддя
В.Овечкін

Судді :
Є.  Чернов

В.  Цвігун