донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.06.2007 р.                                                                          справа №12/286

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Волкова Р.В.

суддів
Запорощенка  М.Д. , Старовойтової  Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:
Андронова В.Д. - директор, розпорядження № 12к від 01.04.2004р.,

від відповідача:
від третьої особи-1 на стороні позивача:
від третьої особи-2 на стороні позивача:

від третьої особи-1 на стороні відповідача:
від третьої особи-2 на стороні відповідача:
Пазій О.І. - довір. б/н від 01.03.2006р.

не з'явився

Самойлович-Бречка Л.В. - зав.сектором, довір. № 01-014/1333 від 13.09.2006р.

не з'явився

не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

комунального закладу "Маріупольська спеціалізована музична школа", м.Маріуполь Донецької області

на рішення
господарського суду

Донецької області

від
19.03.2007 року

по справі
№ 12/286 (судді: О.І.Склярук, О.М.Сковородіна, Л.Ф.Чернота)

за позовом
Маріупольського музичного училища, м. Маріуполь Донецької області

до

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
комунального закладу "Маріупольська спеціалізована музична школа", м.Маріуполь Донецької області
1) Донецька обласна рада, м. Донецьк
2) Управління культури Донецької обласної ради, м. Донецьк
1) Маріупольська міська рада, м. Маріуполь Донецької області
2) Управління культури Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області

про
стягнення 22 213,29 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.03.2007р. справі № 12/286 частково  задоволено позов  Маріупольського музичного училища, м. Маріуполь (далі - позивач) до комунального закладу  „Маріупольська спеціалізована музична школа”, м. Маріуполь (далі - відповідач) за участю третіх осіб, які не заявляють  самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Донецька обласна рада, м. Донецьк та Управління  культури Донецької обласної ради, м. Донецьк та за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Маріупольська міська рада, м. Маріуполь та Управління культури Маріупольської міської ради, м. Маріуполь про стягнення 21651, 50 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач по справі,   комунальний заклад  „Маріупольська спеціалізована музична школа” звернувся  до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції  та прийняти нове. В обгрунтування своїх вимог посилається на  порушення місцевим господарським судом  норм матеріального та процесуального права: ст.ст. 257, п.1 ст. 261, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.  В обгрунтування своїх вимог, заявник апеляційної скарги  посилається на неповне з’ясування    судом  всіх обставин по справі, що мають значення  для правильного вирішення спору, необгрунтоване відновлення  судом  строку позовної давності, відсутність розрахунку стягуваної суми , відсутність  в матеріалах  справи доказів прибирання орендованого приміщення. Вказує також на те, що до 28.11.2002р. сторони фінансувались із місцевого бюджету, в той час, коли позивач  просить стягнути грошові кошти за період з 01.01.2001р. Відповідач  в апеляційній скарзі звертає увагу суду на відсутність в матеріалах справи   інформації стосовно правового становища нежитлового спірного приміщення та доказів перейменування  Маріупольського державного музичного училища в Маріупольське музичне училище.  Крім того, заявник скарги  вказує на наявність договору оренди  між сторонами від 01.09.2000р., розірвання якого є предметом розгляду справи № 9/224пд у господарському суді Донецької області. Зазначає, що факт не був досліджений судом першої інстанції та йому не була дана належна оцінка  при винесенні  оскаржуваного рішення,  а тому, на думку відповідача, у місцевого господарського суду не було підстав  робити висновок щодо самовільного зайняття  ним приміщень  позивача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вимоги скаржника не визнав. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу  такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно  до положень  ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України  здійснювалась  фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін, суд  встановив наступне:

01.09.1998р. між Маріупольським державним музичним училищем, м. Маріуполь та Маріупольською спеціалізованою музичною школою для обдарованих дітей”, яка була перейменована у Комунальний заклад „Маріупольська спеціалізована музична школа” на підставі рішення Маріупольської міської ради № 1449 від 15.03.2002р., був укладений договір безоплатного користування майном (позики) № б/н, згідно якого Позикодавець (позивач) передав у безплатне тимчасове користування Позикоотримувача (відповідача) майно, а саме учбові класи музичного училища, розташовані в будинку № 5/62 за пр. Леніна, загальною площею 253,17 кв.м.: №№ 27, 11, 52, 24, 39, 15, 9, 12, 19, 17, 16, а також майно яке знаходиться в цих класах (п.п.1.1., 1.2. договору).

Строк договору складає один рік з моменту передачі майна для використання в установлені дні та часи.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що якщо одна із сторін в строк до 1 місяця до спливу вказаного договору не заявить про намір його розірвати, вказаний договір автоматично пролонгується на не визначений строк (на наступний учбовий рік).

Маріупольське державне музичне училище - суб’єкт господарювання.

На час підписання вказаного договору його майно належало до комунальної власності м. Маріуполь.

Оскільки на момент розгляду  справи, правовідносини, що виникли між сторонами припинились, застосовуються положення Цивільного кодексу Української РСР 1963р .

Відповідно до ст. 324 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції 1963 року) за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов’язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов’язується повернути те ж майно.

Згідно ч.1 ст. 325 Цивільного кодексу УРСР строк договору безоплатного користування майном, укладеного між соціалістичними організаціями, не повинен перевищувати одного року, якщо законодавством Союзу РСР або Української РСР не встановлене інше. Якщо договір, який може бути укладений на строк не більше одного року, укладений на більш тривалий строк, він вважається укладеним на один рік.

Таким чином, укладений між сторонами договір безоплатного користування майном (позики) № б/н від 01.09.1998р. припинив свою дію 01.09.1999р.

В подальшому, на підставі рішення обласної Ради від 30.01.2001р. № 3/18-405б “Про обласний бюджет на 2002р.”, рішення міської ради від 15.03.2002р. № 1467 “Про передачу Маріупольського державного музичного училища у власність територіальних громад Донецької області” та рішення Обласної Ради від 28.11.2002р. № 4/5-120 “Про приймання навчальних закладів культури та мистецтв у загальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, які знаходяться в управлінні обласної Ради актом приймання-передачі  позивача передано до загальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, які знаходяться в управлінні обласної ради.

Таким чином, позивач - Маріупольське музичне училище на час розгляду справи у суді відноситься до обласної комунальної власності, а відповідач -  до комунальної власності м. Маріуполя.

При цьому, як стверджує позивач і це не заперечується  відповідачем, останній  в теперішній час продовжує користуватися раніше орендованими приміщеннями.

Матеріали справи містять надані відповідачем нотаріально завірені  копії договорів оренди від 01.09.1999р.  строком до 01.09.2000р. та від 01.09.2000р. строком  до 01.09.2001р., надані відповідачем в якості доказів  правомірного користування майном.

Оскільки, як зазначалося вище, на час підписання вказаних договорів передане майно належало до комунальної власності, то порядок його передачі в користування регулювався Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Вказані документи не можуть бути доказами, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами, відповідно до ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендна плата є істотною умовою договору оренди і її відсутність свідчить про неукладеність вказаних договорів.

04.09.2003р. контрольно-ревізійним управлінням в Донецькій області  було проведено перевірку позивача. В ході перевірки було виявлено факт порушення позивачем Бюджетного кодексу України. Порушення полягало в тому, що на момент проведення перевірки господарська діяльність позивача фінансувалась із обласного бюджету, а відповідача - із коштів міського бюджету, а всі  витрати  по утриманню приміщень як своїх так і тих, якими користувався відповідач здійснювались за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували правомірне використання відповідачем  спірних приміщень. Не надано відповідачем і доказів, які б підтверджували  факт відшкодування позивачу понесених  ним  витрат  по утриманню приміщень, якими користується відповідач чи доказів, які підтверджують самостійну сплату відповідачем   витрат по утриманню займаних  ним приміщень.

Таким чином, місцевий господарський суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно знаходиться у приміщеннях, які він займав за договором безоплатного користування майном від 01.09.1998р., що припинив свою дію 01.09.1999р. в теперішній час  безпідставно користується приміщеннями та послугами по утриманню цих приміщень,  оплату яких здійснює  позивач.

Розмір отриманих відповідачем послуг та сплачених позивачем  послуг за період з 01.01.2001р. по 01.08.2003р. складає 7015,00 грн., що підтверджено розрахунком, зробленим під час перевірки контрольно-ревізійним управлінням  в Донецькій області (проміжний акт від 04.09.2003р.).

Вартість послуг, згідно доданого позивачем розрахунку (а.с. 141-147)  за період з 01.12.2003р. по 01.12.2006р. складає 14 636,50 грн. (без врахування  амортизаційних нарахувань на суму 561,79 грн.). Витрати позивача підтверджено доданими до матеріалів справи договорами з організаціями, які надають послуги.

Відповідно до абз. 2 п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,   до цивільних відносин,  які виникли  до  набрання  чинності

Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно) зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частина 2 цієї статті встановлює, що положення цієї глави застосовується незалежного від того, чи безпідставно набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Стаття 1213 Цивільного кодексу України встановлює, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. (частина 2 ст. 1212 ЦК України)

Стаття 1214 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Крім того, відповідно до ст. 833 Цивільного кодексу України,  користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану речі, переданої йому в користування.

За таких обставин, місцевий господарський суд обгрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь  позивача  21 651,50 грн.  витрат,  сплачених позивачем  на утримання приміщень, якими безпідставно користується відповідач.

Посилання заявника  скарги на провадження по справі за № 9/224пд, предметом  розгляду якої у  місцевому господарському  суді є  розірвання договору оренди  між сторонами від 01.09.2000р. як на доказ, який спростовує висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні  стосовно безпідставного користування відповідачем приміщень позивача, є необґрунтованим. Як зазначалося раніше,  договір оренди від 01.09.2000р.  не може вважатись договором оренди, оскільки орендна плата є істотною умовою договору оренди і її відсутність свідчить про неукладеність  такого договору. Крім того, на момент апеляційного провадження судом першої інстанції було прийнято рішення по справі за № 9/224пд, в якому місцевий господарський суд дійшов висновку: «з огляду на те, що позивач та Комунальна установа „Маріупольська спеціалізована музична школа” при укладенні договору оренди від 01.09.2000р. не досягли згоди з усіх істотних умов даного договору, даний договір вважається неукладеним та таким, що не відбувся».

Як зазначалось раніше, порушення Бюджетного кодексу з боку позивача було встановлено  в ході перевірки  04.09.2003р. контрольно-ревізійним управлінням в Донецькій області.  Саме з того часу позивачем було вжито ряд  заходів  для повернення понесених ним витрат  за рахунок  відповідача.  Тому посилання відповідача на відсутність і місцевого господарського суду  достатніх підстав  для відновлення позивачу  пропущеного строку для звернення до суду є необгрунтованим.

Ствердження заявника скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про правове становище спірного приміщення  є помилковим.  Матеріали справи містять акт приймання-передачі  училища до загальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, які знаходяться в управлінні обласної ради, складеного на підставі рішення обласної Ради від 30.01.2001р. № 3/18-405б “Про обласний бюджет на 2002р.”, рішення міської ради від 15.03.2002р. № 1467 “Про передачу Маріупольського державного музичного училища у власність територіальних громад Донецької області” та рішення Обласної Ради від 28.11.2002р. № 4/5-120 “Про приймання навчальних закладів культури та мистецтв у загальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, які знаходяться в управлінні обласної  Ради.

Відповідно до п.7.1 Статуту Маріупольського музичного училища, майно  за позивачем закріплено на правах оперативного управління.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України, правом  оперативного управління визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, і розпоряджається користується майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим   ним   органом)  для здійснення некомерційної господарської  діяльності,  у межах,  встановлених цим Кодексом та іншими  законами,  а  також  власником  майна  (уповноваженим  ним органом).

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу комунального закладу "Маріупольська спеціалізована музична школа", м. Маріуполь на рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2007р. по справі № 12/286 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 19.03.2007р. по справі № 12/286 за позовом Маріупольського музичного училища, м. Маріуполь до комунального закладу "Маріупольська спеціалізована музична школа", м. Маріуполь за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Донецька обласна рада, м. Донецьк та Управління культури Донецької обласної ради, м. Донецьк та за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Маріупольська міська рада, м. Маріуполь та Управління культури Маріупольської міської ради, м. Маріуполь  про стягнення 22 213,29 грн. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошенні в судовому засіданні.

Головуючий          Р.В.  Волков

Судді:          М.Д.  Запорощенко

Г.Я.  Старовойтова

Надруковано: 8 прим.

1- позивачу

1- відповідачу

4- третім особам

1-у справу

1-ДАГС