ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2007 р.
№ 2-30/10970-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Грейц К.В.,

суддів :
Бакуліної С.В.,
Глос О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги
Закритого акціонерного товариства “Жовтневий винно-коньячний завод”

на постанову
від 20.11.2006 року Севастопольського
апеляційного господарського суду

у справі
№ 2-30/10970-2006

господарського суду
Автономної Республіки Крим

за позовом
Урядового органу державного управління - Державна інспекція з енергозбереження Державного комітету України

до
ЗАТ “Жовтневий винно-коньячний завод”

про
стягнення 47157,68 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від позивача:
Полякова М.М. (довіреність від 09.01.2007р. №12/139-34)

від відповідача:
не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ловягіна Ю.Ю.) від 04.09.2006 року, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Щепанська О.А., судді –Плут В.М., Гонтар В.І.) від 20.11.2006 року, у справі № 2-30/10970-2006 позов задоволено; стягнуто з ЗАТ “Жовтневий винно-коньячний завод”: у дохід Державного бюджету України 47157,68 грн. підвищеної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів, державне мито в сумі 471,58 грн.; на користь ДП “Судовий інформаційний центр” 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі ЗАТ “Жовтневий винно-коньячний завод” просить скасувати ухвалені по справі судові акти та провадження у справі припинити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: п.1 ст.17, ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.250 ГК України, п.1 ст.80 ГПК України. Заявник вважає, що даний спір повинен розглядатися відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства  України, оскільки предметом спору, на думку заявника, є стягнення адміністративно-господарської санкції суб’єктом владних повноважень.

Відзиву на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Заслухавши заперечення на касаційну скаргу представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що предметом позову у справі є матеріально-правова вимога Державної інспекції з енергозбереження про стягнення з ЗАТ “Жовтневий винно-коньячний завод” 47157,68 грн. підвищеної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів. Відповідно до статті 9 Закону України “Про енергозбереження” на позивача покладені функції щодо здійснення контролю у сфері енергозбереження. З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки позивачем було складено акт від 20.05.2003 року №18-2/3-1-160, яким встановлено факт нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів: робота котла ДЕ4-14ГМ в режимі пониженого тиску, а також відхилення навантаження (на пониженому навантаженні); завищено процент безперервної продувки парового котла ДЕ4-14ГМ; відсутні: а) автоматика деаероційно-живильної установки і автоматика регулювання процесу горіння палива; б) неповернення конденсату з паливного господарства та з парової системи опалення складських приміщень; в) в цеху розливу пар без автоматичного регулювання. За наслідками розгляду Акта перевірки позивачем була винесена постанова №18-2/3-1-160 “П” від 18.06.2003 року про застосування підвищеної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів у розмірі 47157,68 грн.

Касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій приписів матеріального та процесуального законодавства.

Підвищена плата за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів передбачена пунктом “а” частини 1 статті 17 Закону України “Про енергозбереження” у разі незадовільного стану устаткування, відсутності або недотримання роботи устаткування за режимними та технологічними картами, відсутності теплоутилізаційного устаткування, систем автоматики. Отже, обов’язок щодо сплати споживачем підвищеної вартості електричної енергії виникає безпосередньо в силу закону при наявності факту недодержання режиму енергозбереження, який зафіксований актом перевірки. Відповідно до пункту “є” статті 11 вказаного Закону економічні заходи для забезпечення енергозбереження передбачають, зокрема, введення плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів у вигляді надбавок до діючих цін та тарифів залежно від перевитрат паливно-енергетичних ресурсів щодо витрат, встановлених стандартами. Нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів відповідно до пункту “є” статті 27 Закону України “Про енергозбереження” є порушенням законодавства про енергозбереження і тягне за собою передбачену законодавством відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про енергозбереження, згідно приписів пункту “є” частини 2 статті 27 даного Закону несуть особи, винні, зокрема, у безгосподарному використанні паливно-енергетичних ресурсів з систематичним перевищенням стандартизованих енергетичних рівнів та порушенні вимог щодо раціонального використання та ощадливого витрачання паливно-енергетичних ресурсів (п. “є” ч. 2 ст. 27 Закону

№ 74/94). З приписів абзацу 2 розділу 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.1993 року № 699 “Про заходи щодо ефективного використання газу та інших паливно-енергетичних ресурсів в народному господарстві” вбачається, якщо перевитрати газу та інших паливно-енергетичних ресурсів викликані недодержанням технологічної дисципліни, зокрема, незадовільним станом устаткування, відсутністю або недотриманням роботи устаткування за режимними та технологічними картками, відсутністю теплоутилізаційного устаткування, систем автоматики, споживач сплачує за річний обсяг перевитрат газу та інших паливно-енергетичних ресурсів у двократному розмірі встановленої на них ціни. Пунктом 15 Порядку проведення перевірок ефективності використання паливно-енергетичних ресурсів на підприємствах, в установах та усунення фактів їх неефективного використання передбачено, що рішення про сплату підвищеної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів приймається відповідно до законодавства України на підставі акта перевірки підприємства і оформлюється постановою про сплату підвищеної плати. Плата вноситься одразу після обстеження підприємства Державного інспекцією з енергозбереження. При цьому слід зазначити, що пунктами 16, 17, 18 даного Порядку встановлено, що підприємство повинно внести підвищену плату протягом 30 днів з дня винесення постанови про її застосування. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що на момент звернення позивача з позовною заявою відповідач в добровільному порядку нараховану суму до бюджету не сплатив, акт від 20.05.2003 року № 18-2/3-1-160 та постанову від 18.06.2003 року № 18-2/3-1-160 “П” в установленому порядку не оскаржив, а отже  на день розгляду справи вони є чинними. Крім того вбачається, що всі матеріали комплексної перевірки, у тому числі і постанова № 18-2/3-1-160 “П” від 18.06.2003 року, складені у відповідності з “Додатками 1, 2, 3” до названого Порядку.

Довід скаржника про необхідність застосування приписів статті 250 Господарського кодексу України, відповідно до якої санкція є адміністративно-господарським штрафом і відповідно застосовується до суб’єкта підприємницької діяльності протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік, визнається колегією суддів не обґрунтованим, оскільки виходячи із змісту статті 17 Закону України “Про енергозбереження”, підвищена плата за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів є економічною санкцією. Державна інспекція з енергозбереження відповідно до статті 11 “є” Закону України “Про енергозбереження” застосовує економічну санкцію шляхом введення плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів у вигляді надбавок до діючих цін та тарифів залежно від перевитрат паливно-енергетичних ресурсів щодо витрат, встановлених стандартами. Таким чином, на підставі приписів статті 257 Цивільного кодексу України по справах при стягненні підвищеної плати застосовується термін загальної позовної давності у три роки.

Щодо посилань скаржника про необхідність розгляду даного спору за приписами Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до приписів статті 2 названого кодексу до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження. Пунктом 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ поширюється на спори юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності. Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 47157,68 грн. підвищеної плати за нераціональне використання паливно-енергетичних ресурсів, а відтак, даний спір правильно розглянутий за приписами господарського процесуального законодавства.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст. 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ЗАТ “Жовтневий винно-коньячний завод” від 18.12.2006 року № 678 на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.11.2006 року у справі № 2-30/10970-2006 залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.11.2006 року у справі № 2-30/10970-2006 –без змін.

Головуючий-суддя
К.Грейц

С у д д і

С.Бакуліна

О.Глос