ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.07
Справа №АС10/91-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

Головуючого судді           Малафеєвої І.В.

Судді                                        Резниченко О.Ю.

Лугова Н.П.

Розглянувши матеріали справи

За позовом                              Шосткінської міжрайонної державної податкової інспекції

до відповідачів          1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта» смт.Ямпіль

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Постачальник-ПТК» м.Київ

про визнання усних угод недійсними

Представники:

від позивача          Дворкова Л.О.

від відповідачів          1. Кузаєв О.М. (доруч.№б/н від 02.02.2007 р. )

2. не з'явився

Суть спору: Позивач просить суд визнати недійсними господарські   зобов'язання    по усним   угодам між ТОВ «Нафта» та ТОВ « Постачальник - ПТК » по проведенню операцій з купівлі - продажу товарів та паливно-мастильних матеріалів по податковим накладним: № 38 від 25.01.2005р. бензин А-76 в кількості 11 200 літрів на загальну суму 24 672,300 грн., в т.ч. ПДВ 4 112,05 грн.; № 87 від 21.02.2005р. бензин А-76 в кількості 55 015 літрів, дизпаливо в кількості 14 200 літрів   на загальну суму 153 227,70 грн., в т.ч. ПДВ 25 537,95 гри.; № 83 від 21.02.2005р. масло М10Г2К в кількості 1 200 літрів на загальну суму 3 300 грн., в т.ч. ПДВ 550 грн. та видатковим накладним: № РН-0000011 від 19.01.2005р. бензин А-76 в кількості 67 860 літрів на загальну суму 145 148.60 грн., в т.ч. ПДВ 24 191,43 грн.: № РН-ООООО38 від 25.01.2005р. бензин А-76 в кількості 11 200 літрів на загальну суму 24 672,300 грн., в т.ч. ПДВ 4 112,05 грн.; № РН-0000087 від 21.02.2005р. бензин А-76 в кількості 55 015 літрів, дизпаливо в кількості 14 200 літрів   на загальну суму 153 227,70 грн.. в т.ч. ПДВ 25 537,95 грн.; № РН-00026-М від 21.02.2005р. масло МІ0Г2К в кількості 1 200 літрів на загальну суму 3 300 грн., в т.ч. ПДВ 550 грн. з врахуванням рішення Солом’янського районного суду м. Києва від 15.02.2006 р. з моменту їх виникнення, як такі, що не відповідають вимогам закону, укладені з порушенням господарської компетенції.

Протягом розгляду справи сторонами подавалися додаткові письмові пояснення з предмету спору.

Другий відповідач письмового відзиву на позовну заяву не подав, в  судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений  належним чином, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі п.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного  представника позивача та першого відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив наступне.

Позивачем було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Нафта» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2004р. по 30.09.2005р.

В ході цієї перевірки встановлено, що ТОВ «Нафта» (перший відповідач), придбало у ТОВ «Постачальник-ПТК» послуги та товарно-матеріальні цінності, про що  свідчать податкові та видаткові накладні, додані до матеріалів справи. Розрахунок було здійснено в безготівковій формі протягом березня-червня 2005 р. та загальну суму 471000 грн.

Позивачем з метою підтвердження показників податкової  звітності ТОВ „Нафта" було направлено запит до ДШ у Солом’янському р-ні м. Києва з проханням провести зустрічну перевірку ТОВ „Постачальник ПТК" (лист № 1977/8/23-328 від 20.12.2005р.). У відповідь на запит (№ 50/7/23-1141 від 04.01.2006 р.) ДПІ у Солом’янському районі м. Києва повідомила, що підприємство ТОВ „Постачальник ПТК" зареєстровано Солом’янською районною державною адміністрацією в м. Києві 29.09.2004р., взято на облік як платника податків 07.10.2004р. в ДПІ у Солом’янському районі м. Києва за № 9231, зареєстровано як платник ПДВ 11.10.2004р. свідоцтво платника ПДВ № 36101905, індивідуальний податковий номер 81, станом на 27.12.2005р. підприємство звітує, але з дня реєстрації декларує нульові показники в декларації з ПДВ.

Листом № 876/23-319 від 30.08.2006р. Шосткінська МДGS звернулась до ДПІ у Солом’янському районі м. Києва з проханням надати необхідні документи для подання позову до господарського суду про визнання усних   угод   недійсними.

ДПІ у Солом’янському районі м.Києва листом від 06.09.2006р. № 9496/7/29-003 повідомила, що керівником підприємства значиться Радченко Оксана Юріївна, засновниками Москалюк Ігор Юрійович та Романюк Вадим Анатолійович.

В довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (серія АА № 842004) прізвище, ім'я, по-батькові посадової особи, що внесла запис про реєстраційну дію значиться   Бондаренко Людмила Михайлівна.

Згідно листа ДПІ у Солом’янському районі м. Києва від 06.09.2006р. № 9496/7/29-003 керівником підприємства значиться Радченко Оксана Юріївна.

Позивач стверджує, що Демянов А.Б. (особа, яка склала податкову накладну) на посаді керівника або головного бухгалтера ТОВ "Постачальник-ПТК" не перебував, довіреності не надавав, витягу з наказу по підприємству ТОВ « Постачальник  -ПТК» про трудові відносини з підприємством  - також і відповідно до ст. ст. 91, 92 ЦК України на час виписки видаткових та податкових накладних не мав правоздатності, не мав права на здійснення господарської діяльності, не міг підписувати будь - які бухгалтерські документи, в тому числі видаткові та податкові накладні, брати на себе будь-які господарські зобов'язання на виконання послуг або відвантажування товару від імені керівництва ТОВ «Постачальник – ПТК@/

Також листом ДПІ у Солом’янському районі м. Києва від 06.09.2006р. № 9496/7/29-003 надіслано на адресу Шосткинської МДПІ копію Рішення Солом’янського районного суду м. Києва від 15.02.2006 р. по справі № 2-363-1/06 за позовом ДПА у Солом'янському районі м . Києва про визнання недійсним статутних документів та свідоцтва платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю «Постачальник-ПТК».

Позов ДПА до ТОВ « Постачальник-ПТК», Романюка Вадима Анатолійовича, Москалюка Ігоря Юрійовича задоволено. Визнано недійсним Статут ТОВ „Постачальник-ПТК" з моменту державної реєстрації, тобто з 29.09.2004р. та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Постачальник - ПТК » № 36101905 з дня внесення в реєстр платників податку на додану вартість, тобто з 11.10.2004 р. Рішення суду від 15.02.06р. не оскаржено, на даний час набрало законної сили.

Таким чином, позивач вважає, що усні угоди використані відповідачами для приховування протизаконних дій їх посадових осіб.

Суд вважає позовні вимоги неправомірними та необґрунтованими, виходячи із наступного.

З 01.01.2004 р. введено в дію Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України. Стаття 4 Господарського кодексу України, передбачає розмежування відносин у сфері господарювання з іншими видами відносин, які не є предметом регулювання Господарського кодексу України :  майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Дії осіб спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків, у тому числі набуття у однієї сторони та припинення у іншої сторони права власності на предмет угоди (правочину) регулюються Цивільним кодексом України. Визначення правочину даного у статті 202 Цивільного кодексу України та визначення господарського зобов’язання даного у статті 173 Господарського кодексу України є різними за своїм правовим змістом. Стаття 173 Господарського кодексу України, крім визначення господарського зобов’язання в п. 2 визначає основні види господарських зобов’язань, поділяючи їх на майново-господарські зобов’язання та організаційно-господарські зобов’язання.

Стаття 175 Господарського кодексу України встановлює, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Вимоги щодо недійсності правочинів (угод) передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України. Пункт 1 статті 215 Цивільного кодексу України, передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог встановлених частинами першою, третьою, п’ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Таким чином, саме стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачає що:

По-перше зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК, іншим нормативним актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Пункт 2 статті 215 Цивільного кодексу України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Пункт 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний  судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, з 01.01.2004 р. правові підстави визнання недійсним правочину (угоди) регулюються чинним Цивільним кодексом України, та саме недодержання загальних вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину можуть бути підставою для звернення особи з вимогою про визнання правочину (угоди) недійсною та за наявності доведення позивачем такої обставини такі правочини (угоди) можуть бути визнані судом недійсними.

Крім того, позивач не подав доказі виключення другого відповідач з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Навпаки, з довідки Єдиного державного реєстру  вбачається, що другий відповідач ТОВ «Постачальник-ПТК» м.Київ має цивільну правоздатність, яка відповідно до діючого законодавства припиняється лише після виключення підприємства з ЕДРПОУ, а не з моменту набрання чинності рішення суду про ліквідацію підприємства.

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації  підприємства з підстав визнання його установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішується питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави.

Покупець (перший відповідач) не може нести відповідальність як за несплату податків продавцем, так і за можливу недостовірність відомостей, наданих останнім.

Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не спричиняє недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації та до моменту виключення з державного реєстру.

Сама по собі угода на поставку товарів (робіт, послуг) не є такою, що суперечить інтересам держави.

В матеріалах справи маються податкові накладні, видані другим відповідачем з приводу оформлення яких у позивача зауважень не виникало.

Наявність умислу спричинити шкоду державі не може бути підтверджена лише рішенням суду про визнання установчих документів  цієї сторони договору недійсними та скасування державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладанні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта. Інших доказів наявності умислу уникнути сплати податку – не подано, тому наявність такого умислу не доведено.

Тому позовні вимоги визнаються судом неправомірними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову – відмовити.

2.          Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

3.          Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 дні після подання заяви про апеляційне оскарження.

4.          Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ                                                  І.В.МАЛАФЕЄВА

СУДДІ                                                                                О.Ю.РЕЗНИЧЕНКО

Н.П.ЛУГОВА

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складений і підписаний 11.06.2007 р.