ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

іменем України

"03" липня 2007 р.
справа № 20-1/054

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Алсуф’єва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі господарську справу

за позовом Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради

(вул. Леніна, 3, м. Севастополь, 99011)

до Адвокатського об’єднання „Адвокатська компанія „Ламос”

(вул. Каліча, 2, м. Севастополь, 99042)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Комунальне підприємство Севастопольської міської Ради „Аррікон”

(вул. Адм. Октябрьського, б. 8, кв. 2, м. Севастополь, 99011)

про примусове виконання обов’язку в натурі,

за участю представників:

позивача                     –Михайлової О.Є., довіреність б/н від 12.06.2007;

відповідача                     –Висоцького В.І., посвідчення №1029 від 28.10.2002;

третьої особи          –Ігнатенко В.І., довіреність №97 від 08.02.2007.

Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради (далі за текстом –Позивач) звернувся до господарського суду із позовом до Адвокатського об’єднання „Адвокатська компанія „Ламос” (далі за текстом –Відповідач) про примусове виконання обов’язку в натурі –зобов’язання звільнити нежитлові приміщення за адресою: м.Севастополь, вул. Каліча, 2, - що зайняті Відповідачем, у зв’язку з припиненням договору оренди цих приміщень між сторонами.

Позовні вимоги заявлені на підставі статей 16, 391, 785 Цивільного кодексу України (Закон України №435-ІV від 16.01.2003; далі за текстом –ЦК України), в якості юридичної підстави позову визначено також статтю 2, пункт 2 статті 26, пункт 1 статті 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” №2269-ХІІ від 10.04.1992 (далі за текстом –Закон).

В судовому засіданні 03.07.2007 представник Позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх на підставах, зазначених у позовній заяві.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, визначених у відзиві на позовну заяву, зокрема, посилаючись на задоволення господарським судом міста Севастополя його позову до Позивача про спонукання до продовження договору оренди спірного об’єкту (рішення від 12.06.2007 у справі №20-11/282-8/016-7/071).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2005 року Комунальним підприємством Севастопольської міської Ради „Аррікон” (далі за текстом –Третя особа) і Позивачем укладено договір оренди №343 нерухомого майна, загальною площею 89,21 м2, по вул. Каліча, 2 у м. Севастополі, для розміщення адвокатської контори (далі за текстом –Договір) /а.с. 7-10/.

Відповідно до пункту 7.1 Договору останній діє до 08.08.2006.

Позивач обґрунтував позовні вимоги припиненням Договору у зв’язку з закінченням строку, на який він був укладений, та невиконанням Відповідачем вимог частини першої статті 27 Закону, частини першої статті 785 ЦК України, пункту 2.5 Договору щодо своєчасного повернення об’єкту оренди. На підставі зазначеного Позивач вважає правомірним вимагати від Відповідача усунення перешкод в здійсненні користування та розпорядження своїм майном.

Проте, судом встановлено, що рішенням господарського суду міста Севастополя від 12.06.2007 у справі №20-11/282-8/016-7/071 за позовом Адвокатського об`єднання „Адвокатська компанія „ЛАМОС” до Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради, Комунального підприємства Севастопольської міської Ради „Аррікон” про спонукання до продовження Договору зобов’язано Третю особу та Позивача в строк до 02.07.2007 внести зміни в Договір –продовжити його дію строком на три роки шляхом викладення пункту 7.1 Договору в наступній редакції: „Цей договір діє з моменту його підписання сторонами до 08.08.2009” /а.с. 38-42/.

Судом встановлено, що це рішення набрало законної сили 26.06.2007.

Відповідно до частини другої статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з частиною 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, твердження Позивача щодо припинення Договору ним не доведено, тому відсутні підстави вважати позовні вимоги обґрунтованими та відповідно позов таким, що підлягає задоволенню.

За правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в задоволенні позову витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33-35, 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                    В.В. Алсуф`єв

Рішення оформлено відповідно

до вимог статей 84  Господарського

процесуального кодексу України

і підписано 06.07.2007.