ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2007 р.                                                                   Справа № 6/275

Господарський суд Чернівецької області в складі головуючого судді Паскаря А.Д. при секретарі Байталюку В. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні  адміністративний позов

Прокурора Шевченківського району м, Чернівці

в інтересах ДПІ у м. Чернівці

До відповідачів:

1.          Приватне підприємство “І-Тімад”

2.          Комунальне підприємство “Міський торговельний комплекс “Калинівський ринок”

про визнання договорів підряду недійсними

за участю представників:

від позивача – Півторан І.О., довіреність від 24.01.2007 року № 3850/10-009;

від 1-го відповідача –не з'явився;

від 2-го відповідача –не з'явився;

прокурора Швеця О.А.,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Шевченківського району м. Чернівці звернувся в господарський суд з позовом в інтересах ДПІ у м. Чернівці до Приватного підприємства “І-Тімад”, м. Чернівці, та Комунального підприємства “Міський торговельний комплекс “Калинівський ринок”, м. Чернівці, про визнання недійсними усної угоди, укладеної 16.10.2004 року між службовими особами КП “МТК “Калинівський ринок” та невстановленими особами від імені ПП “І-Тімад” на проведення радіофікації вартістю 6450,48 грн. та договору підряду від 03.09.2004 року № 70, укладеного між відповідальними особами КП “МТК “Калинівський ринок” та невстановленими особами від імені ПП “І-Тімад” на проведення радіофікації вартістю 21501 грн.

Позов мотивується тим, що проведеною перевіркою встановлено, що вищезазначені угоди на проведення робіт по радіофікації КП “МТК “Калинівський ринок”  ПП “І-Тімад” в особі директора Соснової (Моісової) О. Ю. не укладались; останньою будь-які інші особи на укладення угод від її імені не уповноважувалися, тобто ПП “І-Тімад” діяло з метою прикриття незаконної діяльності – надання послуг на проведення ремонтно-будівельних робіт другому відповідачеві, які фактично не були виконані, без представлення належних бухгалтерських і податкових документів.  На думку прокурора, дії першого відповідача не були спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків; вказані угоди були укладені виключно з метою приховання виконання зазначених робіт іншими особами, внаслідок чого  другим відповідачем безпідставно було зменшено податкове зобов'язання, що свідчить про те, що оскаржувані угоди суперечать інтересам держави та суспільства.

Конверт, в якому Приватному підприємству “І-Тімад” була надіслана ухвала суду про відкладення розгляду справи, вже вчетверте поштою був повернутий суду з написом про те, що адресат не знаходиться за вказаною адресою.

Прокурор у поясненні на заперечення на позов зазначає, що згідно даних Головного управління Статистики в Чернівецькій області згадане підприємство не виключене з ЄДРПОУ, однак довідку державного реєстратора, яка вимагалась судом в ухвалі господарського суду від 22 грудня 2006 року по даній справі представник позивача вже вчетверте  не надав.

Другий відповідач –Комунальне підприємство “Міський торговельний комплекс “Калинівський ринок” –позов не визнає з мотивів, викладених в його письмових запереченнях. Зокрема, вказаний відповідач насамперед вважає, що із врахуванням ухвали господарського суду Чернівецької області від 10.04.2006 року № 11/24, яким аналогічний позов прокурора Шевченківського району м. Чернівці між тими ж сторонами та про той же предмет був залишений без розгляду у зв'язку з неможливістю вручення першому відповідачеві ухвал суду про час і місце розгляду справи позов підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 5 статті 81 ГПК України. Повноваження щодо пред’явлення позовів до суду про визнання угод недійсними покладено на державні податкові інспекції, а позов є безпідставним.

Враховуючи, що провадження у справі зупинялось, а розгляд справи неодноразово відкладався, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача та прокурор висловились в підтримку позову з викладених у ньому підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

У відповідності до частини першої статті 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

З позовної заяви вбачається, що оскільки оскаржувані угоди від імені Приватного підприємства “І-Тімад” були укладені невстановленими особами,  то дії цього відповідача, які не були спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків, тощо, суперечать інтересам держави і суспільства.

Однак суд вважає, що не можна визначити спрямування дій юридичної особи, виходячи з дій невстановлених фізичних  осіб,  які нібито діяли від імені такої юридичної особи. На думку суду, такий висновок є хибним та, крім того, суперечить нормам елементарної логіки, оскільки неможливо зробити правильний та обґрунтований висновок щодо дій та намірів невідомих  осіб без їх встановлення та відбирання у них відповідних письмових пояснень. Тим більше, що умисел належить лише фізичним (службовим, посадовим)  особам та  не може належити юридичним особам. Тобто, умисел будь-яких осіб зовсім не є підтвердженням того, що конкретний правочин юридичною особою був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Положення  статей 207, 208 Господарського кодексу України підлягають застосуванню з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів з позовами про стягнення  в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Викладене свідчить про відсутність правових підстав для звернення прокурора до суду з позовом про визнання недійсним нікчемного правочину, тобто правочину, недійсність якого встановлена законом.

За таких обставин суд не вбачає необхідність спростування інших викладених у позовній заяві тверджень прокурора.

Крім того, приймаючи  рішення, суд враховує також і практику найвищої судової інстанції  держави –Верховного Суду України, яка склалася у справах зазначеної категорії.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 94, 160-163, 167, 185, 186, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У позові відмовити за безпідставністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Порядок і строки апеляційного оскарження:

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного господарського суду через господарський суд Чернівецької області. Копія апеляційної  скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                А. Паскарь