ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.01.07                                                                                       Справа №24/345д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Шевченко Т. М. судді  Шевченко Т. М.    , Кагітіна Л.П.  , Яценко О.М.

при секретарі: Акімова Т.М.

за участю представників:

від позивача: Волтер О.В. – довіреність №11 від 15.01.2007р.;

відповідача:   Корягіна Т.А. – рішення б/н від 16.07.1993р.;

розглянув матеріали апеляційної скарги  Приватного підприємства «Тара», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2006 року по справі №24/345д/06

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Запоріжелектромашоптторг», с. Люцерна Вільнянського району Запорізької області

до: Приватного підприємства «Тара», м. Запоріжжя

про розірвання договору та стягнення суми

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №33 від 16.01.2007 справу призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючий – Шевченко Т.М., судді : Яценко О.М., Кагітіна Л.П.

За клопотанням  сторін судовий процес здійснювався без застосування технічних засобів  фіксації,  за згодою представників сторін в судовому засіданні 17.01.2007 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

20.07.2006 року ВАТ «Запоріжелектромашопторг»  звернулось до господарського суду Запорізької області із позовом до Приватного підприємства «Тара» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з орендної плати. В процесі розгляду спору позивач збільшив  суму позовних вимог щодо стягнення заборгованості та доповнив позов вимог про зобов’язання відповідача звільнити  об’єкт оренди та передати його  позивачу. Господарським  судом додаткові вимоги були прийняті до розгляду.

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Азізбекян Т.А.) від 31.10.2006 року позовні вимоги задоволені  в повному обсязі: договір оренди розірвано, стягнуто заборгованість з орендної плати у сумі 20300,00 грн., зобов’язано відповідача звільнити та передати позивачу об’єкт оренди Рішення мотивовано положеннями  ЦК України, ГК України, умовами договору оренди.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою до Запорізького апеляційного господарського суду, посилаючись на те, що господарський суд порушив  норми матеріального та процесуального права, а саме: вважає, що господарський суд  необґрунтовано прийняв до розгляду збільшені позовні вимоги щодо зобов’язання звільнити об’єкт оренди; вважає, що  обов’язок  звільнити об’єкт оренди у відповідача, а  у позивача - право вимагати звільнення  виникає  після виконання позивачем умов договору оренди про проведення взаєморозрахунків за договором, про відшкодування збитків, пов’язаних з демонтажем споруд та обладнання і їх транспортуванням. Просить рішення господарського суду в частині зобов’язання ПП «Тара» звільнити та передати ВАТ «Запоріжелектромашопторг» об’єкт оренди скасувати, в задоволенні позову в зазначеній частині відмовити.

Позивач по справі – ВАТ «Запоріжелектромашопторг» у письмових запереченнях на подану апеляційну скаргу зазначив,  що при розірванні договору оренди у орендаря  припиняється  право користування  цим об’єктом, та виникає  обов’язок повернути його орендодавцю. Якщо відповідач вважає, що орендодавець має відшкодувати збитки, то це може бути підставою для звернення з відповідним позовом до суду,  а не підставою продовжувати користуватися майном за розірваним договором оренди. Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, апеляційний господарський  суд,  переглядаючи рішення   в апеляційному порядку,  користується правами,  наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали  справи,  вислухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила:

Між сторонами у справі 25 серпня 1998 року був укладений договір №81 довгострокової оренди  відкритої площадки з правом викупу, за умовами якого (з урахуванням додатків  до договору )  орендодавець ( ВАТ  «Запоріжелектромашопторг») за актом прийому –передачі передає в довгострокову оренду орендодавцю – ПП «Тара»  площадку  відкритого зберігання  вантажів з внутрішньоплощадочними залізничними під’їзними шляхами, а орендар (відповідач) зобов’язується щомісячно сплачувати обумовлену орендну плату. Строк дії договору сторонами встановлено до 31.12.2023 року (надалі –Договір оренди).

Додатковими угодами до договору оренди сторони неодноразово вносили зміни  в частині  розміру орендної плати; згідно додаткової угоди №3 від 22.04.2005 року до Договору оренди  розмір орендної плати складає 3600,00 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 20%  (а.с. 7 -19).

30.06.2006 року ВАТ ««Запоріжелектромашопторг» звернувся до ПП «Тара» з претензією, в якій зазначив, що за орендарем рахується заборгованість зі сплати орендних платежів  за період з березня по червень 2006 року у розмірі 11300,00 грн. запропонував сплатити заборгованість у добровільному порядку (а.с.20).

Розірвання договору оренди, стягнення заборгованості з орендної плати за період з березня по вересень 2006 року  у розмірі 20300,00 грн., звільнення об’єкту оренди стало предметом судового розгляду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до умов  Договору оренди (розділ 3 Договору), відповідач зобов’язався щомісячно  сплачувати орендну плату  в розмірі 3000 грн. в місяць, без ПДВ  (з урахуванням додаткової угоди) .

Згідно розрахунку  позивача, заборгованість орендаря  за договором оренди за період з березня по вересень 2006 рік складає  20300,00 грн. (а.с.77).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.. 193 ГК України  зобов’язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог чинного цивільного законодавства.  Стаття 285 ГК України вказує, що орендар зобов’язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідач доказів повної і своєчасної сплати орендних платежів за Договором оренди № 81  за період  з березня по вересень 2006 р. суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечував факту не внесення ним орендних платежів за березень-вересень 2006 року. Отже, відповідач порушив взяте на себе зобов’язання щодо своєчасного та повного здійснення орендних платежів за Договором оренди.

За таких обставин, господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача та стягнув з ПП «Тара»  20300 грн. заборгованості з орендної плати за  вказаний період.

Господарський суд правильно зазначив в рішенні на відсутність  обставин, які б  були підставою, згідно ст. 762 ч.6 ЦК України та пункту 6.1 Договору оренди, для звільнення  наймача від плати за договором оренди.

Виходячи зі змісту ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до ст.. 291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку встановленому ст.. 188 цього кодексу. Згідно зі ст. 188 ГК України, зміна та розірвання договору в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору оренди, спір  може бути переданий на вирішення суду.

Згідно з пунктом 5.4 Договору оренди, підставою для дострокового розірвання договору оренди можу бути неналежне виконання однією із сторін умов договору ( а.с.28).

Виходячи зі змісту ст.1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оренда майна інших форм власності (крім комунальної та державної) може регулюватися зазначеним законом, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Сторони в Договорі оренди не вказали  на  незастосування до орендних правовідносин  між сторонами названого вище Закону. Отже, при вирішенні даного спору  застосовуються також приписи Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Згідно зі ст. 26 названого Закону одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути  розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань, та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Як свідчать матеріали справи,  ПП «Тара»  не надало згоди  на розірвання Договору оренди ( а.с. 37).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, проаналізував норми чинного законодавства, що регулюють питання  розірвання договору  оренди, колегія суддів вважає, що  господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача щодо дострокового розірвання  спірного Договору оренди.

Відповідно до ст.. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди орендар зобов’язаний повернути орендодавцю  об’єкт оренди.

З матеріалів справи, та пояснень відповідача вбачається, що  ПП «Тара»  не погоджується на звільнення  об’єкту оренди. Отже, існує  спір між сторонами щодо звільнення  об’єкту оренди за договором оренди, який  достроково розірвано  у судовому порядку.

За таких обставин  рішення господарського суду щодо зобов’язання  відповідача звільнити об’єкт оренди за розірваним договором оренди  є обґрунтованим, правомірним, заснованим на нормах чинного законодавства.

Доводи заявника апеляційної скарги  спростовуються вищенаведеним та наступним:

Матеріали справи свідчать, що в процесі розгляду справи позивач збільшив  розмір позовних вимог в частині суми заборгованості орендної плати, включивши до строку заборгованості  наступні  періоди  (липень-вересень2006р), а також заявив додаткову вимогу про звільнення  орендованого приміщення.

Відповідно до приписів ст.. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог. У статті 58 ГПК України також зазначено, що в одній позовній заяві може бути об’єднано кілька вимог, зв’язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що  прийняття господарським судом до розгляду збільшених та додаткових  вимог позивача не суперечать приписам господарського процесуального кодексу України.

У пункті 2.9 Договору оренди  сторонами було обумовлено, що у разі  припинення договору за ініціативою Орендодавця, він повинен  попередити про свій намір у письмовому вигляді за 2 місяця по має відшкодувати збитки, що понесені орендарем у зв’язку з демонтажем  споруд та обладнання, транспортуванням і монтажем, а також упущену вигоди за період, пов’язаний з демонтажем, перевозкою  і монтажем.

Тобто, в пункті 2.9 Договору  не йдеться про розірвання договору оренди в судовому  порядку  та наслідки такого розірвання;   отже,  зазначений пункт Договору  не  може позбавити  орендодавця права  звернення до суду із позовом про розірвання договору оренди  і вимогою про звільнення об’єкту оренди, або стати правовою підставою для відмови в задоволенні зазначених вимог.

Крім того, відшкодування  збитків, про які  йде мова  в пункті  2.9 Договору оренди, лише може  бути предметом окремого позову,  а їх наявність та розмір повинні  доводитися   в передбаченому законом порядку.

Зміст пункту  7.3 Договору оренди також  не  є перешкодою  у  зверненні орендодавця  до суду з позовом щодо розірвання договору оренди та  зобов’язання орендаря повернути об’єкт оренди.

Виходячи з  вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку  про відповідність рішення господарського суду Запорізької області нормам чинного законодавства, його законність та обґрунтованість. Підстав для  скасування оскаржуваного рішення  колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також погоджується з господарським судом стосовно розподілу судових витрат.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 99,  101-105  ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Тара», м. Запоріжжя, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від  31.10.2006 року по справі № 24/345д/06  -  без змін.

Постанова оформлена відповідно до ст. 84 ГПК України    22.01.2007р.

Головуючий суддя Шевченко Т. М.

судді  Шевченко Т. М.

Кагітіна Л.П.  Яценко О.М.