ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2007 р.
Справа № 7/320-3906

15 год. 30 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Підлубній О.В.

Розглянув справу

за позовом: Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство”, с. Мшанець, Теребовлянського району, Тернопільської області, 48161

до відповідача: Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі, м. Теребовля, вул. Шевченка, 26, 48100

за участю представників сторін:

позивача:          Палюх Михайло Петрович –довіреність № 16 від 16.10.06р.;

відповідача:          Сененький Михайло Богданович –довіреність № 1/10 від 03.04.06р.;

Татарин Галина Миколаївна –довіреність № 13/10 від 30.01.07р.;

Папа Наталія Іванівна –довіреність № 9/10 від 02.01.07р..

Суть справи:

Сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство „Мшанецьке буряконасінницьке господарство” звернулося з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № /0, № /0, № /0 від 22.08.2005р. прийнятих Гусятинською міжрайонною державною податковою інспекцією, якими Дочірньому підприємству „Мшанецьке” Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство” визначено податкові зобов’язання з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку.

Представникам сторін роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В засіданні з 13.03.2007р. по 20.03.2007р., на підставі ст. 150 КАС України оголошувалася перерви для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірні повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, підтвердженням чого є акт комплексної планової документальної перевірки № 23/2301п від 19.08.2005р., проведеної на предмет дотримання Дочірнім підприємством „Мшанецьке” Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство” вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2002р. по 31.03.2005р., яким встановлено факти порушення останнім норм Законів України  „Про оподаткування прибутку підприємств”, „Про податок на додану вартість” та „Про плату за землю”, у зв’язку з чим інспекцією правомірно визначені податкові зобов’язання по податках та штрафних санкціях. Також просить суд звернути увагу на те, що позивачем порушено встановлений ст. 99 КАС України річний строк звернення з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Гусятинською міжрайонною держаною податковою інспекцією (реорганізована з 03.04.2006о. згідно Наказу Державної податкової адміністрації в Тернопільській області № 342 від 28.12.2005р. шляхом поділу на Державну податкову інспекцію у Гусятинському районі, Державну податкову інспекцію у Теребовлянському районі та Державну податкову інспекцію у Підволочиському районі) на підставі підпункту „б” пункту 4.2.2 ст. 4 та підпункту 17.1.3. ст. 17. Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 20.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181) прийняті податкові повідомлення-рішення, якими Дочірньому підприємству „Мшанецьке” Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство” визначено суми податкових зобов’язань:

1/ податковим повідомленням-рішенням № /0 від 22.08.2005р. визначено 16291 грн. земельного податку та 8145 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту перевірки № 23/2301п від 19.08.2005р., стали допущені товариством  порушення ст. 6 Закону України „Про плату за землю”, а саме: не нараховано плату за землі сільськогосподарського призначення за 2002р., 2003р., 2004р..

2/ податковим повідомленням-рішенням № /0 від 22.08.2005р., визначено 7363 грн. податку на прибуток та 3287 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання згідно акту перевірки № 23/2301п від 19.08.2005р. стало допущене підприємством порушення п. 3.1. ст. 3. Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме встановлено заниження оподатковуваного прибутку за ІІ кварталу  2002р. –ІV квартал 2004р. в сумі 26,2 тис. грн., у зв’язку з чим ДП „Мшанецьке” донараховано 7363 грн. податку та застосовано 3287 грн. штрафних санкцій.

3/ податковим повідомленням-рішенням № /0 від 22.08.2005р., визначено 6806 грн. податку на додану вартість та застосовано 3404 грн. штрафних санкцій.

Як стверджує інспекція, підставою для визначення спірної суми податкового зобов’язання згідно акту перевірки № 23/2301п від 19.08.2005р. стало допущене підприємством порушення п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме: встановлено заниження податку на додану вартість за липень –грудень 2002р. на суму 1703 грн., за січень 2003р. на суму 221 грн., за березень –грудень 2003р. на суму 2225 грн., за січень –грудень 2004р. на суму 2384 грн., за січень 2005р. на суму 221 грн., березень 2005р. на суму 52 грн., у зв’язку з чим ДП „Мшанецьке” донараховано 6806 грн. податку та застосовано 3404 грн. штрафних санкцій, що складає 50% від суми донарахування.

Позивач просить визнати податкові повідомлення-рішення нечинними, оскільки останні прийняті на підставі матеріалів перевірки, які не підтверджують допущення Дочірнім підприємством зазначених в акті порушень чинного законодавства, так як акт перевірки містить відомості які не відповідають дійсності.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам,  наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” (далі Закон), контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Законом 2181, шляхом прийняття податкових повідомлень –рішень на підставі матеріалів перевірки, результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. (далі Порядок) розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”, в якому зазначаються чіткий зміст фактів порушення податкового законодавства та вказують конкретні пункти, статті порушених норм законодавчих актів (п. 1.6.,1.7. Порядку).

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб’єктів владних повноважень, обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Так, податкова інспекція, на підтвердження правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень посилається на акт перевірки № 23/2301п від 19.08.2005р., який не може бути належним доказом, що підтверджує порушення підприємством норм чинного законодавства, що регулює порядок визначення та сплати земельного податку, податку на прибуток та податку на додану вартість в зазначених  в рішеннях, оскільки:

- як стверджує податкова інспекція, підставою, згідно акту перевірки, для донарахування ДП „Мшанецьке” податкового зобов’язання з податку на землю, податку на прибуток та податку на додану вартість стало те, що підприємство у 2002р., 2003р. та 2004р. не мало права бути платником фіксованого сільськогосподарського податку у цей період у нього не було відповідної норми реалізації продукції сільськогосподарського виробництва.

Дані доводи інспекції судом до уваги не приймаються, оскільки:

- Дочірнє підприємство „Мшанецьке” Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство”, згідно Статуту, довідки Тернопільського обласного управління статистики, включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з присвоєнням йому ідентифікаційного коду 31422299, в якій його діяльність, відповідно до Державного класифікатора України затвердженого і введеного в дію наказом Держкомстандарту України від 22.10.1996 року № 441, віднесено до видів економічної діяльності під кодом (КВЕД) 01.11.0 – вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва;

- будучи згідно п. 2.2. Статуту  землекористувачем  на  підставі договорів оренди, Дочірнє підприємство подавало до ДПІ розрахунки фіксованого сільськогосподарського податку за 2002, 2003, 2004р. та сплачував цей податок;

- п. 1.16.1. акту перевірки підтверджено факт виробництва Дочірнім підприємством „Мшанецьке” в період охоплений перевіркою товарної сільськогосподарської продукції, про що свідчать дані про посіви площ та валовий збір урожаю, наявними у справі звітними  статистичними документами за 2001р. –2004р., в яких відображений обсяг реалізації такої продукції.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” (далі Закон України) фіксований сільськогосподарський податок - це податок, який не змінюється протягом визначеного цим Законом терміну і справляється з одиниці земельної площі. Фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок податків і зборів (обов’язкових платежів), визначених в цій статті, зокрема, в рахунок земельного податку, податку на прибуток та податку на додану вартість.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України (в редакції, що діяла під час спірних правовідносин) платниками фіксованого сільськогосподарського податку є сільськогосподарські підприємства різних організаційно-правових форм, передбачених законами України, селянські та інші господарства, які займаються виробництвом (вирощуванням), переробкою та збутом сільськогосподарської продукції, в яких сума, одержана від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік перевищує 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

До платників фіксованого сільськогосподарського податку належать також власники земельних ділянок та землекористувачі, в тому числі орендарі, які виробляють товарну сільськогосподарську продукцію, крім власників та землекористувачів земельних ділянок, переданих для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного будівництва, а також наданих для городництва, сінокосіння та випасання худоби.

Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, до платників фіксованого сільськогосподарського податку належать землекористувачі, в тому числі орендарі, які виробляють товарну сільськогосподарську продукцію.

Як вже зазначалось, Дочірнє підприємство є орендарем земельних ділянок (паїв), який виробляє товарну сільськогосподарську продукцію. За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”, позивач є платником фіксованого сільськогосподарського податку, отже висновок відповідача щодо безпідставності користування позивачем правами платника фіксованого сільськогосподарського податку є безпідставним.

Враховуючи, що позивач правомірно користувався правами платника фіксованого сільськогосподарського податку, то відповідач у порушення вищенаведених правових норм здійснив донарахування та застосував штрафні санкції до Дочірнього підприємства „Мшанецьке” Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство” за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Крім того, з акту перевірки не можливо встановити, що стало підставою для висновку податкової інспекції щодо невідповідності необхідних норм реалізації сільськогосподарської продукції, тоді як Законом така норма (50 %, 75 %) встановлена тільки у разі здійснення підприємством інших видів діяльності крім вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції. Актом перевірки не встановлено здійснення дочірнім підприємством інших видів діяльності крім виробництва та реалізації сільськогосподарської продукції (п. 1.9. акту перевірки).

Посилання інспекції на матеріали зустрічної перевірки, судом відхиляються, оскільки результати перевірки оформлені Довідкою № 4-23. Слід зазначити, що вимоги Порядку не містять виключень щодо оформлення результатів проведеної зустрічної перевірки підприємства по питанню фінансово –господарської діяльності на підтвердження взаємовідносин та стану розрахунків з контрагентами, а тому таким доказом є двосторонній акт перевірки товариства, який суду не наданий за його відсутності.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності ...

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  Кодексу адміністративного судочинства України,  суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення № /0, № /0, № /0 від 22.08.2005р. прийнятих Гусятинською міжрайонною державною податковою інспекцією, якими Дочірньому підприємству „Мшанецьке” Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства „Мшанецьке буряконасінницьке господарство” визначено податкові зобов’язання з податку на прибуток, податку на додану вартість та земельного податку.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви –подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                М.С. Стадник