ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.07.2007
Справа №2-11/6942-2007

За позовом - Ленінський районний центр зайнятості, (98200, Ленінський район, смт.Ленино, вул..Дзержинського, 5)

До відповідача – Комунального підприємства «Щелкино-Азов», (98213, Ленінський район, м.Щелкино, 3)

Про стягнення 12529,79 грн.

Суддя А.С. Цикуренко

При секретарі Лисюк О.Д.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача  – Ворощук В.П., дов. у справі

Від відповідача – не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення суми заборгованості по сплаті страхових внесків в розмірі 12 529,79 грн.

Відповідач в судове засідання не з’явився, відзива та заперечень на представлени позовни вимоги не надав, про причини неявки суд не повідомив, про день розгляду справи ізвещався належним чином : рекомендованою поштою.

Згідно п.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ними про причини неприбуття, не є перешкодою для розгляду справи.

Розглянувши  матеріали справи, дослідивши представлені докази,  заслухавши пояснення  представників сторін, суд

встановив:

Комунальне підприємство «Щелкино-Азов», (98213, Ленінський район, м.Щелкино, 3), зареєстровано у Ленінському районному центру зайнятості як платник  внесків на загальнообов'язкове державне  соціальне страхування України на випадок безробіття за №11593116.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533 – Ш від 02.03.2000 р. законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України „Про зайнятість населення” і інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов’язковість яких дано Верховною Радою України.

Тобто відносини в сфері соціального страхування на випадок безробіття врегульовано спеціальним законодавством

В силу п.2 Прикінцевих положень Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, йому не суперечної, а пунктом 4 Кабінетові Міністрів України в шестимісячний строк із дня опублікування цього Закону доручено підготувати і подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції по приведенню законів України у відповідність до цього Закону.

Таким чином, з моменту набуття законної сили зазначеного Закону, тобто з 01.01.2001 р., не діють норми Закону України „Про систему оподаткування” у частині йому суперечної.

Отже, з 01.01.2001 р. страхові внески на випадок безробіття не є податковим збором, не входять у систему оподаткування і не можуть бути стягнені в іншому порядку, чим передбачено Законом №1533.

Відповідно до п.п. 2.2 п.2 ст.35 Законом України „Про загальнообов’язкове державне страхування на випадок безробіття” роботодавці зобов’язані сплачувати страхові внески в розмірах, встановлених Законом України від 11.01.2001 р. №2213 „Про розмір внесків на деякі види загальнообов’язкового державного соціального страхування”.

Відповідно до розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за 2006 р., за 9 місяців 2006 р., за 1 полуріччя 2006 р., за 1 квартал 2006 р., наявними у матеріалах справи (а.с.8-11), відповідач має заборгованість по внесках у Фонд  у сумі 12 529,79 грн.

Стосовно заявлених вимог спірні правовідносини регулюються Законом України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” від 02.03.2000 р. №1533 і Інструкцією „Про порядок обчислення і сплати внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття і обліку їх надходження до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття” затвердженої наказом Міністерством праці і соціальної політики України від 18.12.2000 р. №339 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.01.2002 р. за №30/5221.

Згідно з п.3 ст.17 Закону України №1553 від 02.03.2000 р. роботодавці і застраховані особи виплачують страхові внески один раз у місяць в день одержання роботодавцями в установах банків грошей на оплату праці.

У відповідності зі ст..35 Закону України №1553 від 02.03.2000 р., відповідач був зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати страхові внески до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Згідно п.9.1 Інструкції сума донарахованих страхових внесків є недоїмкою, а в силу п.9.7 Інструкції не сплачені в строк страхові внески, пеня і штрафи стягуються в доход Фонду соцстрахування у судовому порядку відповідно до законодавства.

На момент розгляду даного спору доказів погашення відповідачем заборгованості по сплаті страхових внесків у Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в сумі 12 529,79 грн. не надано.

У відповідності зі ст. 71 КАС України  відповідач повинен надати доказ погашення  заборгованості, тоді як таких, на відповідну суму заборгованості, він суду не представив.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки підтверджені  документально.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 150, 160-163 КАС України, суд

Постановив :

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Комунального підприємства «Щелкино-Азов», (98213, Ленінський район, м.Щелкино, 3), (п/р 3580 філія відділення ПИБ м.Керч, МФО 324496, ЗКПО 33490313) на користь  Ленінського районного центра зайнятості, (98200, Ленінський район, смт.Ленино, вул..Дзержинського, 5), (отримувач ВФСС на випадок безробіття Ленінський район, 50040100, ЗКПО 20708637, банк отримувача : УГК в АРК м.Сімферополь, МФО 824026, п/р 0164) заборгованість у сумі  12 529,79 грн.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст..160 КАСУ – з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Цикуренко А.С.