ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2007 р.
№ 24/360/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:
М. Остапенка,
Є. Борденюк,
В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Укрбрухтторг"

на постанову
від 17.01.2007 року

Запорізького апеляційного господарського суду

у справі
№ 24/360/06

за позовом
ТОВ Науково-виробничої фірми "Думето"

до
ТОВ "Укрбрухтторг"

про
розірвання договору та стягнення 38 029,18 грн.

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача
Удовиця О.А. (директор),
Леготін В.П. (дов. від 28.12.2006 року)

відповідача
Езерніцька Г.Ю. (дов. від 27.02.2007 року)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлений про розірвання договору поставки № 06/06 від 30.03.2006, укладеного між сторонами у справі, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався поставити позивачу лом та відходи чорних металів, обсяг, строк, ціна яких визначається специфікацією.

Підписана сторонами специфікація до договору від 30.03.2006 на поставку 20 тонн продукції вартістю 180 000,00 грн. за ціною 9 000,00 грн. за тонну містить дату від 28.03.2006 та умову про те, що поставка здійснюється протягом 10 днів з моменту проведеної передоплати.

Умовою п. 3. 1. договору встановлено, що 20% вартості, підготовленої до відвантаження продукції, покупець оплачує на підставі, встановленого постачальником рахунку, як попередня оплата. Кінцевий розрахунок здійснюється за фактом поставки на підставі погоджених актів передачі продукції. Якщо постачальник допустив прострочку поставки продукції, він зобов’язаний протягом 5-ти днів повернути попередню оплату покупцю та сплатити пеню у розмірі 1% від вартості оплаченої, але не поставленої продукції за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України (п. 8.1 договору). Оплата пені не звільняє сторону від обов’язку щодо відшкодування збитків та виконання зобов’язань за договором.

Позивач здійснив попередню оплату на суму 20 000,00 грн. за платіжним дорученням № 53 від 30.03.2006 та на суму 20 000,00 грн. за платіжним дорученням № 69 від 04.04.2006, що відповідає рахунку відповідача № 11 від 04.04.2006. Відповідач зобов’язання з поставки продукції не виконав, та повернув 19.04.2006 попередню оплату в сумі 30 000,00 грн.. Залишок попередньої оплати в сумі 10 000,00 грн. повернутий відповідачем у квітні, червні, вересні 2006 року.

Неналежне виконання відповідачем зобов’язань за договором є підставою для вимоги про його розірвання та стягнення пені у розмірі                   319,18 грн.

Крім того, господарською діяльністю позивача є закупка лому та відходів металу з метою поставки їх підприємствам, що їх переробляють. У межах цієї діяльності позивачем укладений з ВАТ "Дніпроспецсталь" договір     № 6 від 30.11.2006. Закуплена продукція у відповідача мала бути поставлена ВАТ "Дніпроспецсталь" відповідно до листів повідомлень від 16.02.2006 та від 27.02.2006 за ціною 16 800,00 грн/тонну. Так як сума                         40 000 грн. попередньої оплати є вартістю закупленої у відповідача 4.45 тонн продукції, яка була б продана позивачем за суму 74 760,00 грн., то різниця  між ціною закупки та продажем у сумі 34710,00 грн. є збитками (неотриманим доходом) позивача, які він просить стягнути з відповідача за позовною вимогою.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.10.2006                  (суддя Т.Азізбекли) у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване  тим, що підписана сторонами специфікація від 28.03.2006, не може бути невід’ємною частиною договору від 30.03.2006, а тому господарський суд дійшов висновку, що сторонами не узгоджені істотні умови договору поставки, тобто договір неукладний. Відсутні докази про погодження сторонами партії продукції, що підлягає до відвантаження.  Попередня оплата у сумі 20 000,00 грн. від 30.03.2006 здійснена без виставленого рахунку відповідача, Тобто, відсутні докази про порушення відповідачем зобов’язань за договором, а тому невиконання позивачем власних зобов’язань щодо поставки металобрухту ВАТ "Дніпроспецсталь" не пов’язане з неправомірними діями відповідача.

Вимога про розірвання договору поставки заявлена з порушенням вимог  ст. 188 Господарського кодексу України щодо необхідності надіслання продукції іншій стороні про розірвання договору.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2007 (колегія суддів: Н.Коробка, М.Мірошниченко, В. Хуторной) рішення у справі скасоване, позовні вимоги задоволені в частині розірвання договору поставки; стягненні збитків у заявленому обсязі. Розмір пені, що підлягає до стягнення визначений 261,91 грн. з урахуванням того, що попередня оплата в сумі 20 000,00 грн. від 30.03.2004 підтверджена відповідачем лише 04.04.2006  виставленим рахунком, що відповідає умовам договору.

Так як специфікація від 28.03.2006 підписана сторонами до договору поставки від 30.03.2006, про що зазначено у самій специфікації, то господарський суд апеляційної інстанції визнає специфікацію такою, що підписана не раніше 30.03.2006, а дата: 28.03.2006 є помилкою. А тому істотні  умови договору поставки сторонами погоджені. Виставлення відповідачем 04.04.2006 рахунку № 11 на попередню оплату в сумі 40 000 грн. є підтвердженням волі відповідача на отримання попередньої оплати у тому числі за платіжним дорученням № 53 від 03.03.2006. Відсутність факту поставки продукції та повернення відповідачем отриманої попередньої оплати є підтвердженням істотного порушення ним умов договору, що дає підстави для розірвання договору  відповідно до п.п. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Непоставлена відповідачем продукція є причиною наслідку невиконання позивачем власного зобов’язання щодо поставки такої продукції ВАТ "Дніпроспецсталь", а різниця вартості продукції, за якою позивач передбачав придбати, та за якою передбачав продати є його неотриманим доходом, що підлягає до стягнення з відповідача як збитки, спричинені неналежним  виконанням ним договірних зобов’язань.

Вимога позивача про віднесення на відповідача, понесених  ним судових витрат з оплати наданих йому юридичних послуг суб’єктом підприємницької діяльності, господарським судом апеляційної інстанції залишена без задоволення, оскільки згідно зі ст. 44 Господарського процесуального кодексу України до судових витрат відноситься оплата послуг адвоката.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, відповідач посилається  на неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції при ухваленні оскарженої постанови норм права, що призвело до неправомірного  задоволення вимог позивача. Зокрема, умови договору про повернення постачальником попередньої оплати при невиконанні умови про строки поставки та вимога про розірвання договору, виключає правомірність вимоги про стягнення збитків.

04.04.2006 відповідачем виставлений рахунок № 11 на суму попередньої оплати 20 000 грн., а не 40 000 грн.. Подана позивачем копія рахунку на суму            40 000 грн. є фіктивною.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий  господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частково до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права вирішувати питання про перевагу одних доказів на іншими, а тому висновок господарського суду апеляційної інстанції про те, що відповідач отримав 40 000 грн. як попередня оплата за умовами договору на підставі виставленого рахунку від 04.04.2006, підтримується колегією суддів Вищого господарського суду України, та повернення її з порушенням строків, обумовлених договором є підставою для задоволення вимоги про стягнення пені. Задоволення господарським судом апеляційної інстанції вимоги про розірвання договору поставки через істотне порушення відповідачем зобов’язань, відповідає законодавчим положенням             ст. 651 Цивільного кодексу України. Посилання господарського суду першої інстанції на недотримання позивачем положень ст. 188 Господарського кодексу України при заявленні вимоги про розірвання договору, є хибним, оскільки зазначена норма передбачає зміни або розірвання договору як волевиявлення  сторони на зміну або припинення правовідносин, і таке волевиявлення не пов’язане з неналежним виконанням іншою стороною договірних зобов’язань.

Так як закупівля металобрухту позивачем з метою його поставки  підприємством –переробником є господарською діяльністю позивача, що  здійснюється на власний ризик, і невиконання відповідачем зобов’язання з поставки продукції прямо не пов’язане з умовами договору поставки між позивачем та ВАТ "Дніпроспецсталь"; повернення відповідачем отриманої попередньої оплати як відповідальність передбачена умовою договору; вимога позивача про розірвання договору, унеможливлюють виконання відповідачем  зобов’язань з поставки продукції, то розрахунок позивачем неотриманого  доходу як різниця між вартістю закупленої продукції та вартістю її можливої реалізації, не містить елементу причинного зв’язку між правопорушенням  відповідача та неотриманим доходом.

А тому позовна вимога у частині стягнення збитків задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Укрбрухтторг" задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 17.01.2007 у справі № 24/360/06 змінити. Скасувати резолютивну частину п. 5 постанови в частині стягнення з ТОВ "Укрбрухтторг" на користь ТОВ НВФ "Думето" 34 710,00 грн. збитків. У позові в цій частині відмовити.

Господарському суду Запорізької області видати накази з урахуванням  зазначеної постанови.

У решті - постанову залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                          М.Остапенко

Судді:                                                                                Є.Борденюк

В.Харченко