ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007 р.
№ 10/238(25/146(6/24)

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,
Гончарука  П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві  касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2007р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Промресурси” до Відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” про стягнення сум

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї,  суд

У С Т А Н О В И В  :

У грудні 2004 року ТОВ “Промресурси” пред'явило в господарському суді позов до ВАТ “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” про стягнення 549317,81 грн. заборгованості на підставі простого векселя №2929 від 07.12.2000р. на суму 580187,81 грн. за поставку коксу доменного, 152687,13 грн. інфляційних та 136717,96 грн. річних на загальну суму векселя.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги і просив суд скасувати усі правочини ТОВ “Промресурси” щодо надання ВАТ “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” пільг по строкам і сумам оплати боргів: графік погашення заборгованості по оплаті векселя від 06.08.2002р. та Угоду про погашення заборгованості за виданим векселем від 28.03.2005р.; стягнути з відповідача 409317,81 грн. основного боргу, 152687,13 грн. інфляційних та 136717,96 грн. річних на загальну суму векселя.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2007р. (судді Кощеєв І.М. –головуючий, Широбокова Л.П., Манько Г.В.) позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 409317,81 грн. основного боргу. В решті позову відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2007р. в частині задоволення позовних вимог, і справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 34,70, 77 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі (далі –Уніфікований Закон), вексель строком за пред'явленням  підлягає  оплаті при  його пред'явленні.  Він повинен бути пред'явлений для платежу протягом одного   року  від  дати  його  складання.

Позовні вимоги  до  акцептанта,  які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років,  які обчислюються від дати настання строку платежу.

До простих  векселів  застосовуються  такі  ж  положення,  що стосуються переказних векселів,  тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів.

Предметом спору є стягнення заборгованості за простим векселем №929 від 07.12.2000р. зі строком оплати за пред’явленням, а також інфляційних та річних.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2005р. у справі №8/200 між тими ж сторонами рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2003р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.09.2004р. щодо стягнення за вказаним векселем відсотків в сумі 64168,77 грн. (п.2 ст. 48, п. 2 ст. 49 Уніфікованого Закону, п. 5 ст. 2 Закону України “Про обіг векселів в Україні), було залишено без змін.

(а.с. 16 –17 звор. т.6)

Відповідно до ст. 71 Уніфікованого Закону  перерва перебігу строків позовної давності має силу лише щодо тієї особи, стосовно якої строки перервалися.

Уніфікований Закон не містить положень за яких обставин строк давності, встановлений ст. 70 цього Закону переривається, а тому суд прийшов до правильного висновку, що за відсутності таких вказівок у вексельному законодавстві, мають бути застосовані, з огляду приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цього Кодексу, зокрема ст. 264 ЦК України, відповідно до якої позовна  давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох  боржників,  а  також  якщо  предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За цих обставин, відповідає матеріалам справи і закону висновок суду про те, що перебіг строку давності щодо позовних вимог позивача про стягнення 409317,81 грн. основного боргу за простим векселем №929 від 07.12.2000р. переривається пред’явленням позову щодо стягнення відсотків у згадуваній справі №8/200, а тому по вимозі у справі, що є предметом даного розгляду, перебіг позовної давності  почався заново.

Отже, суд мав підстави для задоволення позову в цій частині.

Ґрунтується на матеріалах справи і вимогах закону відмова у позові щодо заявлених до стягнення сум інфляційних та річних.

Враховуючи ж встановлені судом дійсні обставини справи, не є перешкодою у стягненні заявленої суми боргу сама по собі відсутність оригіналу вказаного векселя.

Доводи касаційної скарги не спростовують обґрунтованості і законності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Керуючись  ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського  процесуального  кодексу  України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Дніпродзержинська теплоелектроцентраль” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2007р. без змін.

Головуючий                                                                                    В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук