Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2007 р.                                                           Справа № 17/756-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Білоконь Н.Д., суддя Фоміна В.О.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Лук"яніхіна С.Т., дов. №1846 від 04.07.07 р.

відповідача -  Гусєва В.А., дов. №43 від 10.05.07 р., Івахненка Є.Л., дов. №43 від 10.05.07 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1193 С/1-12) на рішення господарського суду Сумської області від 12.02.07 р. у справі № 17/756-06

за позовом Тростянецької міської ради, м. Тростянець Сумської області,

до комунального підприємства "Тростянецький ринок", м. Тростянець Сумської області,

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

встановила:

Тростянецька міська рада, позивач, звернулася до господарського суду Сумської області  з позовом до комунального підприємства "Тростянецький ринок", відповідача, про визнання недійсним укладеного сторонами  договору оренди земельної ділянки від 05.11.2002 р. на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки договір не містить тих істотних умов, обов"язковість яких визначена статтею 15 Закону України" Про оренду землі".

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.02.2007 р. (суддя Коваленко О.В.)  в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв"язку з тим, що позов пред"явлено з пропущенням строку позовної давності.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним  укладений між позивачем та відповідачем договір оренди земельної ділянки від 05.11.2002 р.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилається, зокрема, на те, що застосування судом позовної давності в даній справі є неправомірним, оскільки спірний договір є чинним на даний момент і саме в даний час не відповідає статті 15 Закону України "Про оренду землі", оскільки не містить деяких встановлених цією нормою  істотніх умов, що відповідно до цієї ж статті є підставою для визнання  договору оренди землі недійсним та що при укладенні спірного договору оренди були порушені вимоги статті 654  Цивільного кодексу України щодо нотаріальної форми внесення змін до цього договору.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представники у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечують, вважають оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обгрунтування заперечень посилаються, зокрема, на те, що на день подачі до господарського суду Сумської області  позовної заяви минув строк позовної давності, на що відповідач звернув увагу господарського суду першої інстанції, а позивач не подавав заяви про захист своїх інтересів незалежно від спливу позовної давності, а тому суд першої інстанції не порушив норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, вислухала пояснення представників сторін, перевірила правильність застосування місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд посилався, зокрема, на те, що як вбачається з матеріалів справи, договір оренди земельної ділянки між сторонами  був укладений  05.11.2002 р., а позивач звернувся  з позовом  про визнання його недійсним лише 19.12.2006 р., тобто з пропущенням строку позовної давності.

Погоджуючись із висновком суду щодо необхідності застосування до спірних правовідносин Цивільного кодексу України (2003 р.) судова колегія вважає  помилковим посилання  суду на статтю  257 Цивільного кодексу України з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а шодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжуються існувати після набрання ним чинності.

А так як права та обов"язки сторін по спірному договору продовжували існувати після набрання 01.01.2004 р. чинності Цивільним кодексом України, то господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до спірних правовідносин положень Цивільного кодексу України (2003 р.).

Однак згідно з пунктом 7 Перехідних положень Цивільного кодексу України (2003 р.) до позовів про визнання правочину недійсним, право на пред"явлення  якого виникло  до 1 січня 2004 р., застосовується позовна давність, встановлена для відповіднихпозовів законодавством, що діяло раніше.

Отже, до даного позову застосовується позовна давність, встановлена статтею 71 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.), тобто 3 роки.

Що ж до порядку застосування позовної давності, визнання поважними причин її пропуску та наслідків пред"явлення  позову  з пропущенням строку позовної давності, то місцевий господарський суд цілком правомірно виходив з положень частин 3, 4 та 5 статті 267 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини З статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно з частиною 4 статті 267 цього кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, договір оренди земельної ділянки між сторонами був укладений 05.11.2002 р., а позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про визнання його недійсним лише 19.12.2006 р., тобто з пропущенням строку позовної давності.

Окрім цього, відповідач, як це передбачено статтею 267 Цивільного кодексу України. звернувся до господарського суду першої інстанції до винесення ним рішення з заявою про застосування позовної давності.

А тому, оскілки відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до позовних вимог позивача позовної давності, а в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про поновлення пропущеного строку позовної давності, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про  відмову в позові на підставі частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Ствердження позивача в апеляційній скарзі про те, що застосування судом позовної давності в даній справі є неправомірним, оскільки спірний договір є чинним на даний момент і саме в даний час не відповідає статті 15 Закону України "Про оренду землі", не можуть вважатися обгрунтованими,  так як  відповідність або невідповідність договорів вимогам законодавства оцінюється господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірного договору, а відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення  свого права або про особу, яка його порушила.

А отже, оскільки позивач є стороною спірного договору,  перебіг строку позовної давності про визнання цього договору недійсним починається з дня підписання договору.

Вимога про визнання недійсним договору  згідно зі статтею 268 Цивільного кодексу України не є вимогою, на яку позовна давність не поширюється.

Таким чином, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування цього рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 44, 49 99,101-103 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 12.02.2007 р. у справі №17/756-06 залишити без змін.

Головуючий суддя                                (підпис)                         Слюсарева Л.В.

Суддя                               (підпис)                         Білоконь Н.Д.

Суддя                              (підпис)                        Фоміна В.О.