СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14.06.07                                                                                 Справа № 8/311ад.

Суддя  господарського суду Луганської області  Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Сватівської міжрайонної державної податкової інспекції, місто Сватове Луганської області,

до Приватного підприємства агрофірма «Мілуватська», село Мілуватка Сватівського району Луганської області, -

про стягнення  405296  грн.  00 коп.,

при секретарі судових засідань  Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Касєнкова І.О. –начальник юридичного відділу, - довіреність №43 від 30.05.07 року;

від відповідача –Куницький О.В. –директор, - паспорт ЕК №661271, вид. Сватівським МВ УМВСУ в Луганській області 02.12.97 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з податку з доходів фізичних осіб (далі –ПДФО) у сумі 405296 грн. 00 коп., який у нього мається станом на 31.03.07 року  за період з 01.10.2005 року по 31.03.2007 року.

Розпорядженням голови господарського суду Луганської області Зубової Л.В. від 13.06.07 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

Згідно ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 13.04.07 року, за участю представників сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов визнав у повному обсязі, про що також зазначив  у своєму відзиві на нього (вих. №б/н від 14.06.07 року).

Представники сторін звернулися до суду з наступними клопотаннями:

1)про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами.

Останнє не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому його задоволено судом;

2)про розгляд справи по суті у цьому ж судовому засіданні.

Виходячи з того, що таке право сторонам надано частиною 3 ст. 121 КАСУ, - судом його задоволено;

3)про надання відповідачу розстрочення сплати податкового боргу на період з 31.08.2007 року по 30.07.2010 року (графік розстрочення додано до клопотань).

Враховуючи, що таке право суду надано статтею 263 КАСУ, керуючись ст.ст. 49, 51, 133 та 263 КАСУ, суд вважає, що клопотання у цій частині також підлягає задоволенню у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов  наступного.

І.1. 23.03.2000 року Сватівською районною державною адміністрацією  Луганської області Приватне підприємство агрофірма «Мілуватська»(далі –ПП агрофірма «Мілуватська», - відповідач), ідентифікаційний код 30906390, зареєстроване в якості суб'єкта підприємницької діяльності –юридичної особи, про що до ЄДР внесено реєстраційний запис за №21758385Ю0010146, - що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та іншими матеріалами справи.

02.06.2000 року Сватівською міжрайонною державною податковою інспекцією Луганської області (далі –МДПІ, - позивач)  підприємство  взято на облік в якості платника податків, реєстраційний №345.

2. Фахівцями МДПІ  в період з 14 по 15 травня 2007 року проведено виїзну планову  перевірку правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум ПДФО ПП агрофірма «Мілуватська»за період з 01.10.05 року по 31.03.07 року, - за результатами якої 16.05.07 року складено довідку  №б/н, - згідно якій відповідачем нараховано, стягнуто, але не перераховано до бюджету ПДФО у сумі 405296,00 грн.

Того ж дня з довідкою ознайомилися та отримали його примірник директор та головний бухгалтер підприємства, які підписали його без заяв та застережень.

В адміністративному порядку  результати перевірки не оскаржувалися.

3.Факт наявності  у відповідача сум нарахованого, стягнутого, але не сплаченого до бюджету ПДФО підтверджується:

вищезгаданою довідкою перевірки;

актом звірення сум заборгованості з ПДФО між ПП агрофірма «Мілуватська»»та Сватівською МДПІ за станом на 01.06.07 року, згідно якому відповідач визнав наявність у нього боргу з ПДФО у сумі 405296,00 грн.;

розрахунком №1 суми податкового зобов’язання платника податку з ПДФО та розрахунком №2 суми пені за несвоєчасне перерахування ПДФО платником податків за період з 01.10.05 року по 31.03.07 року, складених позивачем;

відзивом на позов (вих. №б/н від 14.06.07 року) –про повне визнання суми податкового боргу.

Заслухавши представників сторін,  оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

ІІ.1. 1.Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему оподаткування” (далі –ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Пунктом 4 частини 1 ст.14 цього Закону  податок з доходів фізичних осіб  віднесено до загальнодержавних податків.

2.Вирішуючи цей спір, суд приймає до уваги те, що порядок нарахування, стягнення та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в період, впродовж  якого у відповідача  виник борг зі сплати до бюджету цього виду податку, регулювався Законом України від 22.05.03 року №889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб” (далі –ЗУ №889-ІУ).

Як сказано у п. 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ, - платниками цього податку є резиденти, які отримують як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;

нерезиденти, які отримують доходи з джерелом їх походження з території України (пункт 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ).

3.Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього Закону оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку, здійснюється податковим агентом.

4.Пунктом 1.15 ст. 1 ЗУ №889-ІУ визначено, що податковим агентом  є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які, незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Звідси виходить, що відповідач по справі є податковим агентом у розумінні ЗУ №889-ІУ.

Податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону (підпункт 8.1.1 п.8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

5.Податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи  на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету (підпункт 8.1.2  пункту 8.1 ст.8 ЗУ №889-ІУ).

Наявними у справі доказами доведено, що Відповідачем порушено вимоги пунктів 16.1 та 16.2 ст.16 ЗУ №889-ІУ, якими передбачено, що  даний податок, отриманий з резидентів та нерезидентів, підлягає зарахуванню до бюджету.

6.Особою, відповідальною за нарахування, утримання та  сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи) (пункт 17.1 ст.17 ЗУ №889-ІУ).

Відповідно до пункту 19.2 ст.19 того ж Закону особи, які відповідно до нього мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або після такої виплати та за її рахунок.

7.Фінансово  відповідальними за порушення норм цього Закону є такі особи:

а)при порушенні правил нарахування, утримання та сплати до бюджету податку з доходів платника податку, що здійснюються особами, визначеними цим Законом податковими агентами, - такі особи (пункт 2.2 ЗУ №889-ІУ).

8.Особами, відповідальними за погашення сум податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку є:

а)при нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з нормами цього Закону, - така особа - податковий агент (підпункт 20.3.1 пункту 20.3 ст.20 ЗУ №889-ІУ).

9.Матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач припустився порушення  вимог підпункту 6.3.1 п.6.3 ст.6; підпункту 6.5.1 п.6.5 ст.6; п 7.1 ст.7;  підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 п.8.1 ст.8; пунктів 16.1-16.2 ст.16; пункту 17.1 ст.17; п.19.2 ст.19 названого Закону, - а тому МДПІ цілком правомірно  щодо нього поставлено вимогу про сплату боргу  з податку з доходів фізичних осіб.

10. ЗУ №889-ІУ прямо не передбачає  можливості примусового стягнення боргу з ПДФО.

11.Спірна сума згідно пункту 3.2 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181) є бюджетним фондом, що прямо витікає із змісту  підпункту 3.2.1 названого Закону, де сказано:

у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування  уповноважений утримувати податок..., яким оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи фізичних осіб, ...сума таких податків ... вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від  їх імені.

У підпункті 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 цього Закону, далі, сказано, що на кошти бюджетного фонду, визначеного підпунктом 3.2.1 цього пункту, не може бути накладено стягнення за причинами, відмінними від стягнення такого податку, збору (обов'язкового платежу).

12.Оскільки заявник та позивач звернулися з позовом до суду саме з приводу примусового стягнення цього боргу, то суд, враховуючи, що  податковий борг у судовому порядку не може бути стягнений у інший спосіб, ніж передбачено підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, при вирішенні цього спору керується саме ним.

Відповідно до п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та іншими цільовими фондами”  (далі –ЗУ №2181), активи платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу  виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського відання.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з ПДФО, а також факт його ухилення від його сплати, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

ІІІ.Що стосується клопотання представників сторін про розстрочення сплати суми податкового боргу на період з 31.08.07 року по 30.07.2010 року, то суд, як сказано вище у цій постанові,  вважає його таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки таке право суду надано нормою, викладеною у статті 263 КАСУ.

Відповідно до частини 4 ст.94 КАС України суд не стягує з Відповідача судові витрати.

Судом прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93 “Про державне мито”  при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст.9 ЗУ від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему оподаткування”; ст.ст.6,7,8,16,17,20 ЗУ від 22.05.2003 року №889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб”;  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 та 263 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Приватного підприємства агрофірма «Мілуватська», ідентифікаційний код 30906390, яке знаходиться за адресою: село Мілуватка Сватівського району Луганської області, вул. Кударя, 1а, - на користь місцевого бюджету - заборгованість з податку з доходів фізичних осіб у сумі 405296 (чотириста п’ять тисяч двісті дев’яносто шість) грн. 00 коп., - розстрочивши його сплату на період з 31 серпня 2007 року по 30 липня 2010 року включно, при цьому боржник зобов’язаний  відповідно до графіку погашення податкового боргу сплатити:

не пізніше 31 серпня 2007 року  - 2000 грн.; до 28 вересня 2007 року –2000 грн.; до 31 жовтня 2007 року –2100 грн.;

в період з 30 листопада 2007 року по 31 січня 2008 року включно –по 30000 грн. щомісячно;

в період з 29 лютого 2008 року по 31 березня 2008 року включно –по 15500 грн. щомісячно;

в період з 30 квітня 2008 року по 29 серпня 2008 року включно –по 2000 грн. щомісячно;

не пізніше 30 вересня 2008 року –2100 грн.;

в період з 31 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно –по 28000 грн. щомісячно;

в період з 30 січня 2009 року по 31 березня 2009 року включно –по 13000 грн. щомісячно;

в період з 30 квітня 2009 року по 31 серпня 2009 року включно –по 2000 грн. щомісячно;

не пізніше 30 вересня 2009 року –2096 грн.;

в період з 30 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року включно –по 28000 грн. щомісячно;

в період з 29 січня 2010 року по 31 березня 2010 року включно –по 13000 грн. щомісячно;

в період з 30 квітня 2010 року по 30 липня 2010 року включно – по 2000 грн. щомісячно.

На підставі частини 4 ст. 167 КАСУ за згодою представників сторін у судовому засіданні 14.06.07 року оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 15.06.2007 року.

Суддя                                                                                                  А.П.Середа