КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2007                                                                                           № 7/5

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Попович Д.Є. – дов. №1 від 15.04.2007р.;

від відповідача - Кочмарук М.В. – дов. б/н від 15.01.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.02.2007

у справі № 7/5

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства  "Горохівхліб"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноінвест"

про                                                  розірвання договору купівлі-продажу № 17/02 від 17.02.2006

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 13 446,47 грн. заборгованості за Договором купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р. (з них: 11 021,47 грн. - основний борг, 2 061,22 грн. - пеня, 363,78 грн. - 3% річних, 134,47 грн. - державне мито, 118,00 грн. - витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу)..

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає про те, що  відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо внесення оплати за поставлений товар в розмірі та строки, погоджені сторонами в Договорі купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на технічну непридатність поставленого йому товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2007р. було прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноінвест» до Відкритого акціонерного товариства «Горохів хліб» про розірвання Договору купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що Договір купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р. підлягає розірванню у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, яка полягає у несправності придбаного  товару (печі).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №7/5 від 22.02.2007р. первісний позов було задоволено, присуджено до стягнення з відповідача заборгованості за Договором купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р., а саме: 11 021,47 грн. - основного боргу, 2 061,22 грн. - пені, 363,78 грн. - 3% річних, 134,47 грн. – державного мита, 118,00 грн. - витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним Рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №22/3 від 22.03.2007р., в якій просить скасувати Рішення Господарського суду міста Києва по справі №7/5 від 22.02.2007р., прийнявши нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані наступним. Предметом Договору купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р. є продаж хлібопекарської печі Унітерм 1840 виробництва Вернер енд Фляйзер. Проте, фактично позивач продав відповідачу хлібопекарську піч Унітермс. Підтвердженням вищезазначеного є наявний в матеріалах справи висновок Державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-03/48729 від 27.10.2001р. Суд не дослідив доводи відповідача про те, що піч, яка поставлена ВАТ «Горохівхліб» не є тією піччю, яка обумовлена п.1.1 Договору купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р., у зв’язку з чим не можна стверджувати про належне виконання позивачем умов вищезазначеного Договору. До того ж, факт належної передачі печі уповноваженій особі відповідача відсутній.

Суд також не повністю з'ясовував обставини справи щодо ціни договору. Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. В п.1.2 Договору купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р. зазначено, що ціна печі становить еквівалент 9 800 євро. Проте, в накладній №34 від 23.02.2006р. вказано, що ціна за піч становить 58 710 грн. Згідно рахунку-фактури №17/1 від 20.02.2006р. половина ціни печі складає 29 355 грн. Якщо враховувати ч.2 ст. 524 Цивільного кодексу України, то фактична вартість печі складає 58 710 грн., що еквівалентне 9 800 євро.

Умовами оплати не передбачена індексація чи зміна ціни печі в залежності від термінів поставки, але суд прийняв розрахунок заборгованості, наданий позивачем, який проведений в євро, внаслідок чого, ціна печі збільшилась майже на 2,5 тис. грн.

Окрім того, судом не було з'ясовано, що згідно з п.2.4 Договору купівлі-продажу №17/02, відповідач мав право відмовитися від придбання печі в разі її технічної несправності.  Відповідачем надано до матеріалів справи належні докази на підтвердження факту несправності печі та повідомлення з цього приводу позивача.

Відповідач не заперечує, що між ним та позивачем виникли правовідносини, пов'язані з поставкою позивачем з власної ініціативи печі Унітермс за межами Договору купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р. Відповідач не мав наміру придбавати несправну піч Унітермс, але, виходячи з інтересів обох суб'єктів, погодився придбати піч Унітермс за ціною, яка складала 49 355 грн., тобто за межами договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2007р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 23.05.2007р.

В судовому засіданні  23.05.2007р. представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив суд її задовольнити.

Представник позивача в усних поясненнях, наданих суду в судовому засіданні 23.05.2007р., зазначив про те, що він заперечує проти апеляційної скарги, просить Рішення Господарського суду міста Києва по справі №7/5 від 22.02.2007р. залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, оскільки оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним та всебічним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Щодо обставин та вимог, викладених в первісному позові.

17.02.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу  №17/02 (далі за текстом – Договір).

Відповідно до умов Договору,  позивач зобов'язався продати, а відповідач прийняти та оплатити конвекційну газову хлібопекарську піч Unitherm (Унітерм)1840 виробництва фірми Wегпег & Рhlеіdеrеr (Німеччина), яка відноситься до категорії «бувша у використанні» за ціною 9 800 євро.

В п.2.2. Договору визначено термін поставки печі - три робочі дні від дати оплати відповідачем суми, еквівалентній 4 900 євро.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 21.02.2006р.  відповідач перерахував на банківський рахунок позивача 29 355 грн., що за курсом Національного банку України, встановленим на 20.02.2006р., становить 4 900 євро.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу хлібопекарську піч, що підтверджується накладною №34 від 23.02.2006р. та довіреністю ЯЛБ №202697 від 21.02.2006р.

В п.2.3. Договору передбачено, що відповідач на протязі 14 днів з дати поставки печі проводить її тестування.

Якщо за результатами тестування технічний стан печі не буде задовольняти відповідача, він повинен повідомити про це позивача на протязі терміну, відведеного для проведення тестування. В цьому випадку сторонами складається акт, в якому відображаються виявлені недоліки, приблизна вартість робіт по усуненню недоліків та вирішується питання про можливість повернення печі позивачу.

Згідно з п.2.6 Договору, повернення печі сторони оформлюють актом повернення. Повернення печі від місця, де проводилося тестування до пункту поставки відбувається силами та за рахунок відповідача.

В зустрічному позові та апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що згідно з Договором йому провинні були продати хлібопекарську піч Унітерм 1840, але фактично позивач продав відповідачу хлібопекарську піч Унітермс, яка виявилась технічно непридатною.

З вищенаведеного вбачається, що відповідач на протязі 14 днів з дати поставки печі  повинен був проводити її тестування, а у випадку встановлення незадовільного технічного стану печі повідомити про це позивача та скласти відповідний Акт, в якому відобразити виявлені недоліки, приблизну вартість робіт по усуненню недоліків та вирішити питання про можливість повернення печі позивачу.

Але відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження повідомлення позивача у строк, погоджений сторонами у Договорі для проведення тестування печі, або доказів складення Акту на підтвердження виявлення недоліків в технічному стані печі.

Підпунктом 3.2.2. Договору встановлено, що на протязі двадцяти днів від дати поставки відповідач здійснює остаточну оплату в розмірі суми, еквівалентній 4 900 євро.

Отже, відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок за придбану піч в термін до 16.03.2006р.

Судом було встановлено, що 30.06.2006р. відповідач перерахував на банківський рахунок позивача 20 000 грн., що за курсом Національного банку України, встановленим на 30.06.2006р., становить 3 160,98 євро.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить суму, еквівалентну 1 739,02 євро, що за курсом Національного банку України, встановленим на 17.10.2006р., становить 11 021,47 грн.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

За договором купівлі – продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов‘язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,  визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники  господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з наданих суду доказів, відповідачем були порушені договірні зобов’язання щодо здійснення оплати вартості поставленого товару в порядку та на умовах, встановлених Договором купівлі-продажу. Сума заборгованості відповідача становить                11 021,47 грн.

В п.4.4 Договору передбачено, що за порушення терміну остаточної оплати печі відповідач повинен сплати позивачу неустойку в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку, наявного в матеріалах справи, сума пені становить 2 061, 22 грн.

Окрім того, на підставі п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума 3% річних за прострочення виконання зобов’язання становить 363,78 грн.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги, викладені в первісному позові, є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів та вимог, викладених в зустрічному позові, судом було встановлено наступне.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу - це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином, підставою зміни або розірвання договору може бути істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, проте, за наявності істотної зміни обставин договір не може бути розірваний, якщо в ньому передбачено, що він не може бути розірваний за таких обставин. Тобто, обмеження на зміну або розірвання договору в зв'язку з істотною зміною обставин може випливати із суті зобов'язання.

В Договорі купівлі-продажу №17/02 від 17.02.2006р. сторони не передбачили зміну або розірвання договору в зв'язку з істотною зміною обставин.

Відповідно до ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що в момент укладення спірного договору сторони виходили з того, що така зміна не настане.

Відповідно до ст. 33 Господарського процессуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи, викладені в зустрічному позові, спростовуються наявними у справі доказами, тому підстави для задоволення зустрічного позову у суду відсутні.

Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку, що Рішення Господарського суду міста Києва по справі №7/5 від 22.02.2007р. прийнято у відповідності до норм чинного законодавства і апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Техноінвест” задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті держмита за розгляд апеляційної скарги покладаються відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,  Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Техноінвест” залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва по справі №7/5 від 22.02.2007р. - без змін.

2.  Матеріали справи №7/5 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  до касаційного суду у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді

29.05.07 (відправлено)