ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"03" квітня 2007 р.
Справа № 4/149-05-нр

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Бухтіяровій О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Крижановська І.М. (довіреність № 023/06-790 від 20.11.2006 року)

від відповідача: Арбатський С.О. (довіреність № Д-1 від 03.01.2007 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Миколаїв”

на рішення господарського суду Миколаївської області від „07” грудня 2006 року

по справі № 4/149-05-нр

за позовом Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія Миколаївобленерго”, м. Миколаїв

до Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Миколаїв”, м. Миколаїв

про стягнення 477 437,36 грн.

В С Т А Н О В И В :

20.10.2003 року Відкрите акціонерне товариство „Енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго” в особі Миколаївських міських електричних мереж (далі по тексту –позивач, Енергопостачальна організація) звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Миколаїв” (далі по тексту –відповідач, Споживач) 477 437,36 грн., з яких 169 624,99 грн. –основного боргу, 282 081,54 грн. –перевищення договірних величин, 12 664,74 грн. –реактиву, 13 066,09 грн. –пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.10.2003 року позовну заяву ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 11/265.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.08.2004 року по справі № 11/265  позов Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія Миколаївобленерго” задоволений частково. Стягнуто з Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт Миколаїв” на користь позивача 131 635,27 грн. –боргу, 282 081,54 грн. –за перевищення договірних величин, 1 821,63 грн. –за перетоки електроенергії, 115 грн. пені, 165,24 грн. –витрат на проведення експертизи, 1 700 грн. державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. В іншій частині позову –відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2004 року рішення господарського суду Миколаївської області від 16.08.2004 року по справі   № 11/265 –змінено. Стягнуто з КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” на користь позивача 1 821,63 грн. –за перетоки електричної енергії та 6,46 грн. –державного мита. В іншій частині позову –відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2005 року рішення господарського суду Миколаївської області від 16.08.2004 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2004 року по справі № 11/265 –залишені без змін в частині стягнення 1 821,63 грн. –вартості за перетоки електроенергії, в решті скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду України від 30.06.2005 року відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду зазначеної постанови Вищого господарського суду України.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.05.2005 року справу за позовом ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” до КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” про стягнення 477 437,36 грн. прийнято до нового розгляду та призначено їй номер 4/149.

17.10.2005 року до господарського суду Миколаївської області від ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” надійшли додаткові пояснення, згідно з якими останній збільшив позовні вимоги з 477 437,36 грн. до 629 886,22 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 21.11.2005 року по справі № 4/149 в позові ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” –відмовлено в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2006 року рішення господарського суду Миколаївської області від 21.11.2005 року по справі 4/149 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2006 року постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.03.2006 року та рішення господарського суду Миколаївської області від 21.11.2005 року по справі    № 4/149 –скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.08.2006 року справу за позовом ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” до КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” про стягнення 477 437,36 грн. прийнято до розгляду та призначено їй номер 4/149/05-нр.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.12.2006 року по справі № 4/149-05-нр (суддя Коваль С.М.) позов ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” задоволений частково. Стягнуто з КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” на користь позивача 131 635,27 грн. боргу, 141 040,77 грн. –за перевищення договірних величин, 115 грн. –пені, 165,24 грн. –витрат на проведення експертизи, 1 700 грн. –державного мита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. В іншій частині позову –відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, з КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення 629 886,22 грн. –відмовити повністю. На думку скаржника, місцевий господарський суд, при прийнятті оскаржуваного рішення, неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, не в повному обсязі дослідив, не розглянув повно та всебічно докази, надані позивачем, невірно застосував та порушив норми матеріального права, а саме приписи Закону України „Про електроенергетику”, Правил користування електричною енергією, затверджені Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 року за № 417/1442 в редакції Постанови НКРЕ № 928 від 22.08.2002 року, Цивільного кодексу України,

ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2000 року між ВАТ ЕК „Миколаївобленерго” та ДП „Міжнародний аеропорт Миколаїв”, правонаступником якого є КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” укладено Договір № 44/180 (далі по тексту –Договір) на користування електричною енергією, яким сторони, зокрема, обумовили, що Енергопостачальна організація забезпечує відповідно до умов Договору постачання електричної енергії Споживачу, а останній своєчасно проводить оплату використаної електричної енергії банківськими коштами та виконує інші умови, визначені цим Договором (пункт 1.1).

В Преамбулі до Договору сторони встановили, що при виконанні його умов, а також вирішенні питань, що не обумовлені цим Договором, вони зобов’язуються керуватися Правилами користування електричною енергією, іншими чинними законодавчими актами України.

Згідно із пунктом 4.1 Договору, у випадку споживання електроенергії понад кількість, обумовлену цим Договором за відповідний розрахунковий період, Споживач сплачує у п’ятикратному розмірі Енергопостачальній організації вартість електроенергії, витраченої понад обумовлений цим Договором обсяг відповідно до Закону України „Про електроенергетику”. У випадку неоплати платіжного документа протягом 5-ти днів, на суму вказану в платіжному документі, починаючи з дня остаточного розрахунку, нараховується пеня у розмірі 0,15 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної оплати (пункт 4.2 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено здійснення остаточного розрахунку по закінченню розрахункового періоду 21 числа згідно рахунку Енергопостачальної організації.

В Додатку № 1 до Договору визначено умови та величини постачання електричної енергії Споживачу на 2002 рік та узгоджено, що при наявності заборгованості за спожиту електроенергію станом на 15 число місяця, попередньо плановому –обсяги реалізації електроенергії встановлюються на нульовому рівні. На випадок необхідності зміни договірної величини споживання електроенергії Споживач може звернутись до Енергопостачальної організації не пізніше 20 числа поточного розрахункового місяця за відповідним корегуванням договірної величини відпуску електричної енергії при відсутності боргу і при попередній оплаті додаткової кількості електроенергії банківськими коштами. Згідно пункту 3 даного Додатку сторони встановили, що на випадок перевищення договірних величин спожитої електроенергії, Споживач сплачує енергопостачальній організації додаткову плату згідно ЗУ „Про електроенергетику” по 5-ти кратному тарифу.

Додатком № 2 сторони зафіксували дані приладів обліку: типи та номери електролічильників, за якими здійснювався облік спожитої електроенергії: САЗУ-И 670М № 072710 та САЗУ-И 670М № 009076.

Листом від 18.04.2000 року № 17 відповідач повідомив керівництво „Миколаївобленерго” про вихід із ладу лічильника реактивної енергії та просив здійснити ремонт або замінити лічильник, на підставі чого Енергопостачальною організацією вжито заходи стосовно налагодження обліку спожитої електроенергії, але встановити причину невірного обліку спожитої електроенергії не вдалось, із чого випливає, що Споживач самостійно визнав факт невірного обліку споживання електроенергії за межами Договору.

У серпні 2000 року вказаний лічильник реактивної енергії замінено, однак встановлений лічильник також невірно обліковував спожиту електроенергію.

29.05.2002 року встановлено, що причиною невірного обліку електроенергії був заводський дефект трансформатора напруги НТМИ 6 та було здійснено заміну лічильника.

19.06.2002 року відбулося спільне засідання сторін, за результатами якого присутні на ньому особи дійшли згоди щодо перерахунку за спожиту електричну енергію та перетоки реактивної енергії на підставі даних обліку дублюючого електролічильника, встановленого на підстанції „Соляна” на фідері 691 „А”, за період з травня 1999 року по травень 2002 року, що в подальшому зумовило на підставі листів НКРЕ України нарахування ВАТ ЕК „Миколаївобленерго” КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” 347 804,68 грн. боргу.

Пунктом 8.6 Правил користування електричною енергією, які затверджено постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року із змінами та доповненнями внесеними постановою НКРЕ № 928 від 22.08.2002 року, що і підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у разі тимчасового порушення обліку електроенергії не з вини Споживача, розрахунок здійснюється за середньодобовим споживанням попереднього розрахункового періоду до порушення обліку або наступного після відновлення обліку періоду Електропостачальною організацією за погодженням із Споживачем, на підставі чого і було зроблено зазначене вище нарахування Споживачу.

Згідно із Правилами, договірна величина споживання електричної енергії –це узгоджений в договорі між постачальником електричної енергії і споживачем обсяг електричної енергії, який може бути спожитий споживачем за відповідний розрахунковий період. Гранична величина обсягу споживання –обсяг споживання електричної енергії, який визначається для споживачів постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до порядку, встановленого чинними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 26 та 27 Закону України „Про електроенергетику” та Правил користування електричною енергією, у випадку перевищення договірних величин споживання електричної енергії, споживач сплачує повну вартість усієї спожитої електроенергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а також чотириразову вартість різниці між фактично спожитою і договірною величиною електричної енергії.

Оскільки станом на 15.11.2002 року Споживач мав заборгованість перед ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго”, яку сплатив лише у грудні 2002 року, ним спожито у листопаді 2002 року 164 340 кВт/год на суму 28 660,90 грн., на підставі чого до нього, згідно з пунктом 4.1 Договору та пунктом 3 Додатку № 1 до Договору, застосовано відповідальність у вигляді п’ятикратної вартості спожитої електроенергії, що склало 143 304,48 грн.

В лютому 2003 року ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго”, у відповідності до Постанови КМУ № 475 від 09.04.2002 року, встановило Споживачу граничну договірну величину споживання електроенергії на рівні фактично оплаченої електроенергії, що склало 118 502 кВт/год, а фактично спожито 277 650 кВт/год, тобто з перевищенням на 159 148 кВт/год, що у п’ятикратній вартості складає 138 777,06 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за недовраховану електроенергію та перевищення договірних величин споживання електричної енергії з урахуванням нарахованої пені, що не погашена, складає 629 886,22 грн., що і стало підставою для звернення ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” до місцевого господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Судова колегія частково погоджується з позовними вимогами та висновками місцевого господарського суду та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В зв'язку з тим, що Споживачем не заперечений факт несправності прибору обліку електроенергії, але не надано пропозицій щодо визначення періоду для розрахунку середньодобового обсягу споживання, Енергопостачальною організацією обсяг недоврахованої електроенергії розрахований виходячи з рекомендацій НКРЕ, яка відповідно до статті 12 Закону України „Про електроенергетику” є державним виконавчим органом, в обов'язки якої входить розроблення та затвердження Правил користування електричною енергією, що дає їй право на надання коментарів та рекомендацій до застосування Правил.

Для проведення розрахунку обсягу недоврахованої електроенергії згідно пункту 7.14 Правил взятий період з 20.10.2000 року (з урахуванням позовної давності) по 29.05.2002 року (день відновлення обліку).

Крім того, в зв'язку з тим, що Споживач мав сезонний характер роботи, тобто у зимовий період використовував прилади для опалення, що підтверджується звітними даними та наявністю лічильника, який враховував електроенергію на потреби опалення, середньодобовий обсяг споживання електроенергії визначений за період з 22.06.2002 року 22.07.2003 року.

Таким чином, судова колегія погоджується з позовними вимогами ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” в частині стягнення з КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” обсягу недоврахованої електричної енергії в сумі 347 804,68 грн., але вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано та правомірно дійшов висновків про їх зменшення та часткове задоволення у розмірі 131 635,27 грн., у зв'язку з частковим погашенням боргу та пропуском, згідно статті 71 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), загальних строків позовної давності.

Між тим, колегія суддів вважає помилковими висновки місцевого господарського суду про застосування до спірних правовідносин в частині стягнення п’ятикратної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії статті 58 Конституції України про зворотню силу в часі актів цивільного законодавства, коли вони пом’якшують або відміняють відповідальність, оскільки згідно із рішенням Конституційного Суду України № 1-7/99 від 09.02.1999 року, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів України у випадках, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб (людини і громадянина) і не поширюється на юридичних осіб, якими і являються сторони по даній справі.

Крім того, судова колегія не погоджується з позовними вимогами ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” в частині стягнення з відповідача заборгованості за перевищення договірних величин споживання електроенергії в сумі 282 081,54 грн., а тому і висновки місцевого господарського суду про їх часткове задоволення в розмірі 141 040,77 грн. є безпідставними, на підставі чого оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2005 року по справі 11/265 встановленого факт того, що санкція, передбачена частиною 5 статті 26 Закону України „Про електроенергетику”, про що зазначається і у статті 27 цього Закону, є господарсько-правовою відповідальністю за правопорушення у сфері господарювання і за своєю природою є штрафною.

Згідно статті 72 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) якій діяв у період виникнення спірних правовідносин, скорочені строки позовної давності тривалістю  в шість місяців діють, зокрема, за позовами про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Як було вище зазначено, згідно пункт 5.1 договору остаточний розрахунок здійснюється по закінченню розрахункового періоду 21 числа згідно рахунку „Енергопостачальної організації” протягом 5 днів.

Згідно пункту 1 додатку № 1 до Договору споживачу на листопад 2002 року був встановлений обсяг споживання електричної енергії на рівні 80 000 кВт/год (т.1 а.с.33). Споживачем за звітній період було спожито 164 340 кВт/год електричної енергії (звіт за листопад 2002 року т.1 а.с.49), тобто на 84 340 кв/год. більше ніж передбачено додатком № 1 до договору. Зі звіту споживача вбачається, що він отримав рахунок на сплату спожитої електричної енергії 21.11.2002 року. Отриманий споживачем рахунок повинен був оплачений Споживачем протягом 5 днів, тобто до 26.11.2002 року.

Статтею 76 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, в даному випадку 26.11.2002 року. Між тим, позов про стягнення п’ятикратної вартості за споживання електричної енергії понад договірної величини, яка виникла за листопад 2002 року, заявлений 20.10.2003 року, тобто після спливу шести місячного строку позовної давності.

Згідно звіту споживача (т.1 а.с.52), ним було спожито у лютому 2003 року    277 650 кВт/год електроенергії. 21.02.2003 року Споживачем був отриманий рахунок на сплату спожитої електричної енергії на суму 60 583 грн. (т.1 а.с.73), який повинен був оплачений протягом 5 днів, тобто до 26.02.2003 року. Отже, з 26.02.2003 року у разі несплати рахунку споживачем, позивач знав про порушення свого права, а тому повинен був звернутися до суду протягом шести місяців, тобто до 26.08.2003 року. Між тим, позов про стягнення п’ятикратної вартості спожитої електричної енергії понад договірної величини, яка виникла за лютий 2003 року, заявлений 20.10.2003 року.

В матеріалах справи є рахунки за перевищення ліміту договірної величини споживання електричної енергії за листопад 2002 року та лютий 2003 року, які датовані 06.05.2003 року із строком оплати 5 днів (т.1 а.с.35).

Вище наведені рахунки не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в них відсутні дані про отримання даних рахунків споживачем, а позивачем, в свою чергу, в порушення вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не доведені належним чином обставини про вручення або отримання цих рахунків Споживачем.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за перевищення договірних величин електроспоживання у листопаді 2002 року та лютому 2003 року був скороченим, а тому сплив по закінченню шести місяців, тобто ще до моменту звернення ВАТ „ЕК „Миколаївобленерго” до суду з позовом, що, відповідно до статті 81 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за період з 01.03.2003 року по 31.08.2003 року в розмірі 13 066,09 грн., то судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про їх часткове задоволення, так як, пунктом 4.2 Договору № 44/180 від 21.08.2000 року передбачена саме така відповідальність Споживача за прострочення оплати, а оскільки основний борг задоволений частково, то і розмір пені підлягає перерахунку та становить 11 554,32 грн., які правомірно місцевим господарським судом на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшені до 115 грн., у зв’язку з тим, що відповідач є комунальним підприємством, знаходиться в тяжкому фінансовому стані та був сам ініціатором виявлення причин неправильної роботи приладів обліку.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга КП „Міжнародний аеропорт Миколаїв” підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 07.12.2006 року по справі № 4/149-05-нр частковому скасуванню.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита за розгляд позовної заяви, апеляційної скарги та витрати на ІТЗ судового процесу покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Судові витрати по сплаті вартості проведеної судової почеркознавчої експертизи в сумі 165,24 грн. підлягають стягненню з відповідача

К е р у ю ч и с ь  с т а т т я м и  49,  99,  101-105  Г о с п о д а р с ь к о г о                п р о ц е с у а л ь н о г о  к о д е к с у  У к р а ї н и,  к о л е г і я  с у д д і в, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт „Миколаїв” задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Миколаївської області від 07.12.2006 року по справі № 4/149-05-нр скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Позов Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго” задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт „Миколаїв”            (54023, м. Миколаїв-23, аеропорт ЦА, р/р 0000 в МФ АКІБ УКРСІББАНК, МФО 326795, код 01130650) на користь Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго” (54017,                           м. Миколаїв, вул. Громадянська,40, п/р із спеціальним режимом використання                  № 2390 у Миколаївському Центральному відділенні „Промінвестбанку”, МФО 326438, код 23399393) 131 635,27 грн. –боргу.

Стягнути з Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт „Миколаїв”            (54023, м. Миколаїв-23, аеропорт ЦА, р/р 0000 в МФ АКІБ УКРСІББАНК, МФО 326795, код 01130650) на користь Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго” (54017,                         м. Миколаїв, вул. Громадянська,40, п/р 0060 у МФ КП „Приватбанк”, МФО 326610, код 23399393) 165,24 грн. витрат на проведення експертизи, 1 317,09 грн. державного мита за розгляд позовної заяви та 24,67 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

В решті позовних вимог –відмовити.

3.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго” (54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська,40, п/р 0060 у МФ КП „Приватбанк”, МФО 326610, код 23399393) на користь Комунального підприємства „Міжнародний аеропорт „Миколаїв” (54023,                        м. Миколаїв-23, аеропорт ЦА, р/р 0000 в МФ АКІБ УКРСІББАНК, МФО 326795, код 01130650) 672,26 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

4.Видачу наказів за постановою доручити господарському суду Миколаївської області.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                       С.І. Колоколов

Суддя                                                                                          Г.П. Разюк

Суддя                                                                                              М.С. Петров