СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

05 квітня 2007 року

Справа № 2-24/2273.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Сотула В.В.,

за участю представників сторін:

позивача:          Аркатова Вікторія Василівна, довіреність №  61   від 10.01.07,  Орендне підприємства "Кримтеплокомуненерго" в особі Євпаторійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго";

відповідача: Ніконов Микола Володимирович, довіреність №  72   від 12.02.07,  Державне комунальне підприємство по утриманню житла "УЮТ-Н" ;

відповідача: Давиденко Світлана Григорівна, довіреність №  71   від 12.02.07,  Державне комунальне підприємство по утриманню житла "УЮТ-Н" ;

розглянувши апеляційну скаргу Державного комунального підприємства по утриманню житла "УЮТ-Н" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя    Колосова Г.Г.) від 13.02.2007 у справі № 2-24/2273.1-2007

за позовом           орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" (вул. Гайдара, 3-а,Сімферополь,95000)

в особі Євпаторійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" (вул. Лінійна, 10,Євпаторія,97400)

до           Державного комунального підприємства по утриманню житла "УЮТ-Н" (вул. Гер. Десантников, 9а, Новоозерне, м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, 97491)

про стягнення 1869806,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду автономної Республіки Крим від 13.02.2007 у справі № 2-24/2273.1-2007 позов орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" в особі Євпаторійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" до Державне комунальне підприємство по утриманню житла "УЮТ-Н" про стягнення 1869806,47 грн. задоволено частково.

Стягнуто з комунального підприємства „Уют-Н” на користь орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” в особі Євпаторійської філії орендного підприємства “Кримтеплокомуненерго” 1465271,04 грн. заборгованості, витрат по сплаті державного мита у розмірі 1594,15 грн., 110,65 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 3750,95 грн. –витрат за проведення експертизи.

В іншій частині позову провадження у справі припинено.

В основу рішення покладено головний висновок суду про те, що  відповідач свої договірні зобов’язання повністю не виконав, отриману теплову енергію за договором № 1620 не оплатив. При цьому суд дійшов висновку, що договір доручення до вищенаведеного договору не скасовує обов’язку відповідача здійснювати оплату послуг, і, таким чином, до даних правовідносин сторін, суд першої інстанції застосував загальні норми права, а саме положення статей 216, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення. Так, відповідач посилається на те, що в період дії договору –розрахунки з населенням здійснювало тільки орендне підприємство "Кримтеплокомуненерго".

Державне комунальне підприємство по утриманню житла "УЮТ-Н" вважає, що позивач неправомірно самостійно, в порушення вимог пункту 12.1.2. Правил користування тепловою енергією, визначав вартість опалювання 1 кв. м. площі житла і самостійно збирав гроші за свої послуги.

Крім того, відповідач зазначає, що суд необґрунтовано не застосував до даних спірних правовідношень сторін норми статей 210, 538, 613, 614 Цивільного кодексу України та норми статей 29, 193, 219, 221, 222 Господарського кодексу України.

Також, відповідач, в обґрунтування своїх заперечень, посилається на акт звірки взаємних розрахунків від 01.11.2000, який містить підписи обох сторін.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

04 квітня 2007 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 05 квітня 2007 року.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державного комунального підприємства по утриманню житла "УЮТ-Н" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2000 року між сторонами було укладено договір від 01.09.2000 року  № 1620 на відпуск теплової енергії (том 1, а. с. 7-10).

Згідно з пунктом 1.1. договору Постачальник бере на себе зобов'язання на постачання  тепловою енергією в гарячій воді  в договірних обсягах, Споживач зобов'язується сплачувати вартість одержаної теплової енергії за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що теплова енергія надається Споживачу в слідуючих  обсягах: на опалення приміщень організацій площею 631,0 кв. м.; на опалення житлових приміщень площею 140850,5 кв. м., на гаряче водопостачання - 6143 чоловік.

Відповідно до пункту 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться по опалюваним площам, розрахунковим показникам та з показань приладів. Облік витрати гарячої води –з розрахункових даних, згідно нормативних документів, та з даних зареєстрованих водомірів.

Строк дії договору встановлено пунктом 10.1 до 01.09.2005 року.

П. п. 3.2.2 договору передбачено обов’язок Споживача виконувати умови і порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах та строки, передбачені договором.

Порядок розрахунків встановлено сторонами в Розділі № 6 договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються Споживачем згідно з обсягами, визначеними в пункті 2.1 договору.

Теплова енергія оплачується щомісяця до 1 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.3 договору).

При цьому, господарський суд вірно зазначив, що сторонами не внесено змін до договору № 1620 від 01.09.2000 в частині обов'язків сторін у зв’язку з укладенням Договору доручення від 01.11.2000, а тому вважається вірним висновок суду, що обов’язок відповідача по сплаті  послуг з теплопостачання як на житловий фонд, так і на приміщення організацій скасовано не було. Більш того, вказаний договір ніким не розірвано та у судовому порядку недійсним не визнано.

Оскільки обставини справи свідчать про те, що між сторонами існує договір, тому до даних правовідносинь підлягають застосуванню загальні норми господарського та цивільного права.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач здійснював теплопостачання на приміщення організацій та житла, площа яких передбачена угодою сторін.

Думка відповідача про те, що позивач неправомірно самостійно вів розрахунки з населенням і продовжує їх вести, не маючи на це договірних підстав, судовою колегією вважається неспроможною, оскільки позивач здійснював ці розрахунки в межах повноважень, наданих йому договором доручення від 01.11.2000.

Обставини справи свідчать про те, що орендне підприємство "Кримтеплокомуненерго" в особі Євпаторійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" надавало послуги з опалення житла за тарифами, які встановлені Радою Міністрів Автономної Республіки Крим відповідно до постанови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим № 277 від 22.08.2000. Доказів невідповідності цих тарифів відповідачем суду не надано.

При цьому, судовою колегією не приймається до уваги висновок експертизи № 157 від 18.04.2005, оскільки він суперечить матеріалам справи та висновкам експертиз № 18/04 від 12.08.2004 року та № 64 від 18.12.2006, які обґрунтовані посиланням на первісні облікові документи позивача. Відсутність належного бухгалтерського обліку у відповідача не може бути підставою звільнення останнього від виконання договірних зобов’язань.

Більш того, думка відповідача про те, що права та обов’язки сторін за договором теплопостачання не відповідають нормам статті 509 Цивільного кодексу України, колегією суддів вважається такою, яка не відповідає обставинам справи. Так, вона спростовується висновком судово-бухгалтерської експертизи по справі, згідно з яким відомості про кошти, які надійшли безпосередньо від населення в оплату послуг з теплопостачання, враховані у розрахунку суми заборгованості відповідача перед позивачем, а також наявними в матеріалах справи протоколом-реєстром № 6/4 від 14.11.2005, реєстром списання заборгованості громадян за спожиті житлово-комунальні послуги по Євпаторійської філії орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго", оскільки на суму 97289,68 грн. (суму заборгованості населення), позивачем була зменшена сума заборгованості Державного комунального підприємства по утриманню житла "УЮТ-Н".

Таким чином, твердження відповідача про подвійне стягнення суми з населення та відповідача, є безпідставним та нічим доказово не підтверджується.

01.11.2000 між позивачем  та відповідачем був укладений договір доручення до договору № 1620 від 01.09.2000 у відповідності із постановою Уряду Автономної Республіки Крим № 166 від 04.06.1996 „Про заходи по введенню прямих абонентських розрахунків із населенням за послуги за тепло, водопостачанню та водовідведенню” (том 1, а. с. 61).

Відповідно до умов цього договору повірений –позивач прийняв на себе зобов’язання, зокрема, здійснювати розрахунки за особовими рахунками із квартиронаймачами та власниками квартир, а довіритель –відповідач прийняв на  себе зобов’язання, зокрема, здійснювати роботу із квартиронаймачами та власниками квартир по погашенню заборгованості за послуги теплопостачання та ін.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов’язується виконати від імені й за  рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Господарський суд Автономної Республіки Крим вірно зазначив, що розділом № 6 договору № 1620 „Порядок розрахунків”, який не був змінений сторонами, та договором доручення - не встановлено порядок розрахунків з постачальником в залежності від збору відповідних платежів з інших споживачів.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою суду першої інстанції від 06.12.2005 господарський суд призначав повторну судово-бухгалтерську експертизу.

Згідно з висновком № 64 від 18.12.2006 заборгованість відповідача за договором № 1620 від 01.09.2000 на 01.08.2003 становить 1562560,72 грн., у тому числі за опалення організацій 4504,71 грн. та за опалення населення 1558056,01 грн. (том 3, а. с. 24-35).

При цьому, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого суду щодо необхідності задоволення вимог позивача лише частково у сумі 1465271,04 грн., у тому числі 1460766,33 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію на житловий фонд та 4504,71 грн. заборгованості за поставлену теплову енергію на службові приміщення, оскільки при проведенні експертизи не було враховано те, що за попередній період з 01.09.2000 по 01.08.2003 де-яки абоненти погасили заборгованість компенсаційними чеками ощадбанку на суму 97289,68 грн.

Наданий у судовому засіданні розрахунок суми позову, завірений печаткою відповідача, апеляційною інстанцією не може бути прийнятий до уваги, тому що даний документ не був наданий будь-якою із сторін у процесі розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Стосовно посилань відповідача на акт звірки взаємних розрахунків, судова колегія вважає необхідним зазначити наступне.

Акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами –договором, накладними, рахунками тощо. Аналогічна думка викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.07.2003 № 21/308.

Таким чином, на думку судової колегії, даний документ суперечить матеріалам та обставинам справи, а тому не може бути прийнятий судом в якості належного доказу.

З урахуванням викладеного, судова колегія  вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного комунального підприємства по утриманню житла "УЮТ-Н" залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2007 у справі № 2-24/2273.1-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                В.І. Гонтар

В.В.Сотула