ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2007 р.
№ 14/2237

Вищий господарський суд  України у складі колегії суддів :

головуючий суддя
Муравйов О.В.

судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу
Державного підприємства “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу”

на
рішення від 28.04.2007 р. господарського суду
Житомирської області

у справі
№ 14/2237 господарського суду
Житомирської області

за позовом
Державного підприємства “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового
комплексу”

До
ВАТ “Житомирський комбінат хлібопродуктів”

про
стягнення 1 120 981,17 грн.

За участю представників сторін:

позивач –не з’явились,

відповідач –не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.04.2007 р. (суддя  - Тимошенко О.М.) в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.04.2007 р., Державне підприємство “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення по задоволення позову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У зв’язку з виходом судді Фролової Г.М. з відпустки, справа № 14/2237 розглядається колегією суддів у постійному складі, утвореному розпорядженням від 25.08.2005 року № 02-20/13 Заступника Голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й., у складі: головуючий –Муравйов О. В., судді Полянський А. Г., Фролова Г.М.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом участі у суді касаційної інстанції.

Відзиву від позивача не надходило.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення господарського суду прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ДАК "Хліб України" звернулась з позовом про стягнення з відповідача 1 120 981,17 грн. заборгованості з урахуванням інфляційних витрат, 3 % річних та штрафу.

В процесі розгляду справи позивач та відповідач були замінені судом на їх правонаступників: Державне підприємство "Агенство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" та Відкрите акціонерне товариство "Житомирський комбінат хлібопродуктів"

Остаточними позовними вимогами позивача було стягнення з відповідача заборгованості за паливно-мастильні матеріали, які отримані по 27-ми залізничних накладних на виконання договорів № № 349, 355, та № 427 від 31.07.1998 р.

Місцевим господарським судом було встановлено, що між ДАК "Хліб України" та відповідачем укладено  договір купівлі-продажу № 427 від 31.07.1998 р., а також договори № 355 та № 349, за умовами  яких позивач продає, а відповідач купує паливно-мастильні матеріали на загальну суму 699 337,20 грн.

Також судом були досліджені залізничні накладні, з яких вбачається, що в квітні червні 1998 року відповідач отримав залізницею паливно-мастильні матеріали.

Дослідивши зазначені договори та накладні місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність взаємного зв’язку між договорами, які укладені після отримання товару, та залізничними накладними, в яких відправником є не позивач та відсутнє посилання на будь-які договори.

Також судом було встановлено, що 04.03.1998 р. між Житомирським представництвом ДАК "Хліб України" та відповідачем на виконання постанови КМ України № 77 від 24.01.1998 р. укладено договір доручення № 4, за яким відповідач  (як повірений) зобов’язався за дорученням ДАК "Хліб України" укласти договори з товаровиробниками на постачання паливно-мастильних матеріалів та передати їм ці матеріали.

Врахувавши що договори № 349, № 355, № 427 укладені після отримання відповідачем товару, містять не заповнені графи, в тому числі в частині порядку розрахунків, із залізничних накладних не вбачається, що відправником (продавцем) товару був позивач та Акт звірки розрахунків між сторонами (т. 1 а.с.78) вказує на те, що відповідач отримав паливно-мастильні матеріали саме на виконання постанови КМ України № 77 від 24.01.1998 р., господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач отримав паливно-мастильні матеріали в квітні –червні 1998 року за залізничними накладними саме на виконання укладеного договору доручення № 4.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення вказаних вимог позивачем не було доведено того, що відповідачем було отримано паливно-мастильні матеріали саме на виконання договорів  № 349, № 355, № 427 на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог  (т. 3 а.с. 130).

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 43,  ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним  чином  проаналізував відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин, місцевим господарським судом з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та прийнято обґрунтоване рішення про відмову у позові.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” залишити без задоволення.

Рішення від 28.04.2007 року Господарського суду Житомирської області у справі № 14/2237 залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                   Муравйов О.В.

Судді                                                                                             Полянський А.Г.

Фролова Г.М.