ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.

№
2-3/346-2006(2-11/10616-2004)

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Катеринчук Л.Й. (доповідач)

суддів:

Заріцької А.О. Мамонтова О.М.

розглянувши  касаційну скаргу

Фізичної особи ОСОБА_1

на ухвалу  та постанову

господарського суду Автономної
Республіки Крим від 04.11.2004 Севастопольського апеляційного господарського
суду від 18.02.2005

у справі
господарського суду

№
2-11/10616-2004(2-11/340-2005) АР Крим

за заявою

Ремонтно-будівельного управління
Кримського медичного інституту, м. Сімферополь

про

визнання банкрутом

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника касаційної скарги

не з'явились

від боржника

не з'явились

В С Т А Н О В
И В  :

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 12.07.2004 (суддя Цикуренко А.С.) порушено
провадження у справі № 2-11/10616-2004 про банкрутство  Ремонтно-будівельного управління Кримського
медичного інституту (далі: "Боржника") відповідно до статті 51 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" (за рішенням засновника боржника про ліквідацію та відсутністю
активів на задоволення вимог кредиторів).

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 02.08.-06.08.2004 (суддя Цикуренко А.С.)
боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру боржника строком на
12 місяців, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2
(ліцензія ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2004).

12.08.2004 спадкоємець кредитора по
заробітній платі ОСОБА_1 звернулася до господарського суду зі скаргою на дії
арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 10.08.2004, в якій просила перевірити роботу
ліквідатора ОСОБА_2 та визнати його дії незаконними, визнати недійсним договір
купівлі-продажу майна боржника від 21.04.2004 в сумі 10 000, 00 грн., припинити
повноваження ліквідатора ОСОБА_2 у зв'язку з недобросовісним виконанням
посадових обов'язків.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 04.11.2004 (суддя Цикуренко А.С.) зупинено
провадження у справі та зупинено провадження по скарзі ОСОБА_1, мотивуючи
поширенням на майно боржника, як державного підприємства, мораторію на
задоволення вимог кредиторів за Законом України “«Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна».

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, боржник звернувся до Севастопольського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу  господарського суду, поновити провадження у
справі про банкрутство.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 18.02.2005 (головуючий Лисенко В.А., судді
Латинін О.А., Заплава Л.М.) апеляційну скаргу боржника залишено без
задоволення, ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від
04.11.2004 -без змін.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, фізична особа ОСОБА_1 звернулася до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 18.02.2005 та ухвалу господарського суду
Автономної Республіки Крим від 04.11.2004 скасувати, поновити провадження у
справі про банкрутство, аргументуючи це порушенням норм матеріального права,
зокрема, статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову
реалізацію майна».

Колегія суддів Вищого
господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову суду
апеляційної інстанції та ухвалу господарського суду, на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіривши застосування судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»встановлено
мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та
господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не
менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами
України механізму примусової реалізації майна.

Згідно з статтею 2 зазначеного
Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження
об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що
забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій
(часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і
передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється
шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають
виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної
плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами;
продажу майна в процесі провадження справи про банкрутство, визначеного
статтями 22, 23, 24, 25, 26, 30, частиною одинадцятою статті 42, абзацом другим
частини шостої статті 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" щодо визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури і продажу майна підприємства.

Відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 10.06.2003 року 11-пр/2003 зазначено, що дія
мораторію не поширюється на відчуження рухомого (оборотних активів) та іншого
майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також
на продаж об'єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що
забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його
санації.

Відтак, дія мораторію згідно
зазначеного закону не поширюється на ту частину майнових активів підприємства,
що  обліковуються, як оборотні активи, а
саме: грошові кошти та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні; інші
активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу або
протягом дванадцяти місяців з дня складення балансу.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 25
Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника
(органів управління) банкрута, здійснює інвентаризацію та оцінку майна
банкрута згідно з законодавством; дії ліквідатора (ліквідаційної
комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом,
уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за
зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів;
особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену
законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або
коштів до ліквідаційної маси.

Як вбачається із матеріалів справи,
постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.08-06.08.2004
(суддя Цикуренко А.С.) боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру щодо нього строком на 12 місяців, призначено ліквідатором боржника
арбітражного керуючого ОСОБА_2 в порядку статті 51 Закону (а.с.91-93).

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що боржник увійшов до переліку розташованих на території АР Крим
підприємств, установ та організацій, заснованих на загальнодержавній власності,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №316 від 05.05.1995.

Судами також встановлено, що
касатор, ОСОБА_1, звернулася до господарського суду зі скаргою на дії
арбітражного керуючого ОСОБА_2 від 12.08.2004, в якій просила перевірити роботу
ліквідатора ОСОБА_2 та визнати незаконними його дії по реалізації майна
боржника та невиплаті заборгованості по заробітній платі працівникам боржника,
визнати недійсним договір купівлі-продажу майна боржника від 21.04.2004 в сумі
10 000, 00 грн., припинити повноваження ліквідатора ОСОБА_2

Отже, з моменту визнання банкрутом
та призначення ліквідатором ОСОБА_2, останній набув повноважень керівника
боржника,  був зобов'язаний здійснити
інвентаризацію майна боржника, встановивши таким чином його оборотні та
необоротні активи, як керівник боржника ліквідатор зобов'язаний задовольняти
вимоги кредиторів по заробітній платі, на які не поширюється дія мораторію
відповідно до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом”.

Матеріалами справи та оскаржуваними
судовими актами підтверджується, що інвентаризації майна та встановлення
переліку активів на які поширюється дія мораторію за Законом України «Про
введення мораторію на примусову реалізацію майна»ліквідатором проведено не
було.

Відтак, зупинення провадження в
ході ліквідаційної процедури до проведення інвентаризації боржника та
встановлення переліку необоротних активів, на які поширюється дія мораторію
згідно статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію
майна»є передчасним, оскільки у випадку відсутності таких активів у боржника
відсутні підстави для зупинення провадження у справі про банкрутство.

Крім того, колегія суддів Вищого
господарського суду України зазначає про необхідність розгляду в першу чергу
скарги ОСОБА_1 на дії ліквідатора , оскільки в ході ліквідаційної процедури
ліквідатор виконує повноваження керівника боржника та у випадку встановлення підставності
доводів скаржниці та необхідності звільнення у зв'язку з цим ліквідатора, суд
повинен вчинити такі дії до зупинення провадження у справі. Таким чином суд
забезпечить належне виконання повноважень керівника боржника неупередженою
особою (ліквідатором) у випадку необхідності подальшого зупинення провадження у
справі про банкрутство.

З огляду на викладене, ухвалу суду
першої інстанції та постанову апеляційного суду про зупинення провадження у
справі слід скасувати, направивши справу для розгляду до господарського суду
першої інстанції для розгляду.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Касаційну скаргу фізичної особи
ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від

18.02.2005 та ухвалу господарського суду
Автономної Республіки Крим

від 04.11.2004 скасувати, справу
№2-11/10616-2004 (2-11/340-2005)                    направити для розгляду до
господарського суду Автономної Республіки

Крим.

Головуючий
Л. Катеринчук

Судді                                                                                                 А. Заріцька

О. Мамонтова