ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2007                                                                                             Справа № А37/347

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Верхогляд Т.А. (доповідача),

суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання Чоха Є.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сорока О.Г., довіреність № 3 від 08.02.07, представник;

від відповідача: Білоножко А.П., довіреність № 214/7/10-022 від 11.01.07,  начальник юридичного відділу;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Марганецької об’єднаної державної податкової інспекції, м. Марганець, на  постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  21.12.06р.  у справі    № А 37/347;

за позовом Томаківського підприємства торгівлі та громадського харчування “Славутич”, смт. Томаківка;

до Марганецької об’єднаної державної податкової інспекції,

м. Марганець Дніпропетровської області;

про  скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області  від  21.12.06р.  у справі  № А 37/347 за позовом Томаківського підприємства торгівлі та громадського харчування “Славутич”, смт. Томаківка, (далі - ТПТГХ „Славутич") до Марганецької об’єднаної державної податкової інспекції, м.Марганець, про  скасування рішення  задоволено частково позовні вимоги позивача та визнано частково недійсним рішення Марганецької ОДПІ від 04.09.2006 року № /1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 23 441,12 грн. В решті позову провадження по справі закрито.

Постанова мотивована тим, що:

-          актом перевірки від 04.07.2006 року № 513/230/300945222 працівниками відповідача було встановлено, що в період дії Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 19.02.200Іроку № 72, позивач здійснював виплати, пов'язані з оплатою праці, з виручки, при тому, що позивач мав податковий борг;

-          зазначене є порушенням п.2.12 цього Положення та є підставою для застосування штрафних санкцій відповідно до п.2.7;

-          згідно з актом спірної перевірки наявність податкового боргу ТПТГХ „Славутич" за період з 01.01.2003 року по 14.02.2005 року підтверджується виписками з особового рахунку ТПТГХ „Славутич" за 2003-2005рр.; актом звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.12.2003 року, актом звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.12.2004 рік,   актом звірки розрахунків з бюджетом станом на 31.12.2004 рік, листом-попередженням №3821/10/24-0 від 13.08.2001 року, податковою вимогою від 29.11.2001 року №1788; податковою вимогою 32/212 від 04.01.2002 року: листом-попередженням від 10.04.2003 року №1985/10/24-0; листом від 26.05.2003 року №2801/24-0, рішенням керівника Марганецької ОДШ від 02.09.2004 року №6670/24/30094522 „Про застосування заходів погашення податкового боргу платника податку за рахунок стягнення його активів;

-          розбіжності сторін щодо наявності податкового боргу з ПДВ пов'язується зі сплатою Позивачем податку через банк „Україна" на суму 1225 грн. за платіжним дорученням від 21.05.2001 року №028, яка у зв'язку з ліквідацією цього банку (що є загальновідомим фактом) не надійшла до бюджету і рахується за позивачем як недоїмка;

-          виникнення недоїмки з вини банку не може тягнути для іншого платника податків обмежень з обігу готівки, режим витрачання якої залежить від наявності податкового боргу. У зв'язку з цим застосування до позивача штрафних санкцій, які пов'язуються з виникненням недоїмки з вини банку, суд вважав неправомірним.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу. Посилається на невірне застосування судом норм матеріального права, а саме не взято до уваги вимоги п.7.5 ст.7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” а також не враховано, що крім податкового боргу з ПДВ за позивачем рахувався борг з податку на прибуток, а саме пеня за несвоєчасну сплату податку на прибуток у розмірі 14,16 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду без змін як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Актом від 04.07.2006 року № 513/230/300945222 про результати виїзної планової перевірки позивача встановлено порушення:

1.          п.2.12 ст.2 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ № 72 від 19.02.2001 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2001 року за № 237/5428 (зі змінами та доповненнями): здійснення виплат, пов’язаних з оплатою праці, з виручки від реалізації продукції при наявності податкового боргу на загальну суму 27567,54 грн., в тому числі: за 2003 р. –8822,44 грн., за 2004 р. –17203,23 грн., за січень 2005 р. –1541,87 грн.

2.          п.4 “Порядку надання документів та їх складання при застосування податкової соціальної пільги” затвердженого Постановою КМУ від 26.12.2003 р. № 2035 до п.6.3 ст.6 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” від 22.05.2003р. № 889-ІV (зі змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб, всього 89,52 грн., в т.ч. за 2004 рік –34,53 грн., за 2005 рік –8,13 грн., за 2006 рік –46,86 грн.

04.09.2006 року відповідачем прийнято рішення № /1 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 27 567,54 грн. за порушення позивачем абз.3 ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95.

Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати зазначене податкове повідомлення-рішення нечинним на суму 23 441,12 грн. (т.2 а.с. 19). На решту суми спірних санкцій спір між сторонами відсутній, тому правомірно, відповідно ч.4 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд провадження в цій частині позовних вимог закрив.

Стосовно висновку відповідача про здійснення виплат, пов’язаних з оплатою праці, з виручки від реалізації продукції при наявності податкового боргу на загальну суму 27567,54 грн., в тому числі: за 2003 р. –8822,44 грн., за 2004 р. –17203,23 грн., за січень 2005 р. –1541,87 грн., колегія вважає необхідним зазначити наступне:

Господарським судом правильно встановлено обставини справи щодо розбіжностей сторін в наявності чи відсутності податкового боргу з ПДВ, яка пов’язується виключно зі сплатою позивачем податку через банк “Україна” на суму 1225,00 грн. за платіжним дорученням № 028 від 21.05.2001 року, яка не надійшла до бюджету у зв’язку з ліквідацією банку та рахувалась за позивачем як недоїмка.

Відповідно до п.п.16.5.1 п.16.5 ст.16 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі Закон України №2181) суд правильно застосував норми матеріального права, згідно яких платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування платежів з вини банку і такому платнику податків не нараховується пеня і штрафні санкції. В даному випадку Марганецька ОДПІ, застосувавши до позивача штрафні санкції в розмірі фактичних виплат заробітної плати, фактично порушила дану норму Закону.

Безпідставним є твердження скаржника стосовно заборони уступки податкового боргу платника податків третім особам, яка

встановлена п. 7.5 ст. 7 Закону України №2181, оскільки судом першої інстанції не зроблено такого висновку. Від сплати такого боргу суд позивача не звільняв.

Стосовно доводів скаржника про визнання господарським судом існування податкового боргу позивача та пені з податку на прибуток, колегія вважає необхідним зазначити, що згідно акта документальної перевірки ТПТГХ „Славутич" від 04.07.2006 року № 513/230/300945222, на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення Марганецької ОДШ, в перевіряємий період податковий борг підприємства існував, як вважає відповідач, виключно з ПДВ. Про це свідчать документи, на які посилається відповідач в акті перевірки, а саме: виписки з особового рахунку підприємства за 2003 - 2005 роки, листи - попередження, податкові вимоги і т. п.

Колегія суддів вважає правомірним також висновок суду про те, що розмір застосованих відповідачем штрафних санкцій з податку на прибуток (який становив 14 грн. 16 коп.) значно перевищує суму податкового боргу та є порушенням принципу пропорційності, визначеного п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, неправомірність нарахування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 23 441,12 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а висновки оскаржуваного судового рішення відповідають нормам матеріального права та дійсним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Марганецької об’єднаної державної податкової інспекції, м. Марганець Дніпропетровської області, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  21.12.06р.  у справі    № А 37/347  залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця безпосередньо  до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:                                                            Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                І.А. Сизько

Суддя                                                                                        І.В. Тищик

Складено в повному обсязі 19.04.2007 року