КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29.05.07 р.          № 11/213-25/704-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка  В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Лисенко С.І. – (дов. № 2510р від 23.01.2007р.)

За райський В.В. – (дов. № 532-юр від 26.12.2006р.)

відповідача:                            Ковальчук О.М. – (дов. № 10-2116/4116 від 20.09.2006р.)                               третьої особи:                         Радкевич С.О. – (дов. № 29 від 19.02.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м. Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 23.01.2007

у справі № 11/213-25/704-А

за позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Австрійсько-Німецьке підприємство "Укрінтерцукор"

до           Державна податкова адміністрація України

третя особа відповідача           Державна податкова інспекція у Солом'янському районі м. Києва

про          визнання недійсним рішення

Ухвала приймається 29.05.2007р. у зв’язку з оголошення у судовому засіданні 24.04.2007р. перерви відповідно до ст. 150 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-австрійсько-німецького підприємства “Укрінтерцукор” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державної податкової адміністрації України про визнання недійсним рішення.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.12.2004р. у справі № 11/213 позовні вимоги задоволені повністю.

Визнано недійсним рішення Державної податкової адміністрації України № 7942/6/25-1115 від 13.09.2004р. про результати розгляду скарг.

Стягнуто з Державної податкової адміністрації України на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Спільне українсько-австрійсько-німецьке підприємство “Укрінтерцукор” судові витрати в сумі 203, 00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2005р. у справі № 11/213 рішення Господарського суду від 16.12.2004р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2006р. у справі № 11/213 постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2006р. та рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2004р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.11.2006р. прийнято справу до провадження та присвоєно номер 11/213-25/704-А.

Постановою Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. у справі № 11/213-25/704-А позовні вимоги задоволені повністю.

Визнано недійсним рішення Державної податкової адміністрації України № 7942/6/25-1115 від 13.09.2004р. про результати розгляду скарг.

Стягнуто з Державної податкової адміністрації України на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Спільне українсько-австрійсько-німецьке підприємство “Укрінтерцукор” судові витрати в сумі 203, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданою постановою, ДПІ у Солом’янському районі м. Києва оскаржила її в апеляційному порядку, просила скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. по справі № 11/213-25/704-А та прийняти нову, якою в позові відмовити повністю.

Не погоджуючись із згаданою постановою, ДПА України оскаржила її в апеляційному порядку, просила скасувати постанову Господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. по справі № 11/213-25/704-А та прийняти нову, якою в позові відмовити повністю.

Представники апелянтів в судовому засіданні апеляційні скарги підтримали.

Представник позивача заперечував проти апеляційних скарг та просив постанову господарського суду м. Києва від 23.01.2007р. у справі № 11/213-25/704-А залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

На підставі акту № 153 від 05.04.2004р. Про результати перевірки дотримання платіжної дисципліни Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-австрійсько-німецького підприємства “Укрінтерцукор” ДПІ у Солом’янському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.04.2004, відповідно до якого позивачу визначено штраф у розмірі 10% за затримку на 20, 19 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 447575,40 грн. - 44757,40 грн.

На підставі цього ж акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.04.2004, відповідно до якого позивачу визначено штраф у розмірі 10% за затримку на 2, 16, 20, 15, 25, 8, 13, 22, 10 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання в розмірі 876148,82 грн. - 87614,82 грн. (за платежем «податок на додану вартість»,  код платежу 14010100).

За результатами оскарження в адміністративному порядку вказані повідомлення-рішення  ДПІ у Солом’янському районі міста Києва, ДПА у м. Києві скарги позивача залишені без задоволення.

Не погоджуючись з цим рішенням, керуючись ст. 5 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000, позивач звернувся 19.07.2004 до Державної податкової адміністрації України з повторними скаргами.

Після прийняття рішення від 04.08.2004 за № 6524/6/25-1115 про продовження терміну розгляду скарги відповідач рішенням від 13.09.2004 за № 7942/6/25-1115 про результати розгляду скарги вирішив наступне:

- скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва від 05.04.2004 за № /0 та № /0, якими визначено до сплати 44757,54 грн. і  87614,82 грн. штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість, рішення ДПІ у Солом’янському районі м. Києва від 05.05.2004 за № 6818/10/25-010 (з урахуванням змін внесених листом від 07.07.2004 за № 1432/10/25-010) і Державної податкової адміністрації у місті Києві від 08.07.2004 за № 3850/10/25-014, прийняті за розглядом первинної і повторних скарг;

- застосувати до позивача відповідно пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 132 372,36 грн. штрафних санкцій за затримку до 30 календарних днів сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість (10 відсотків такої суми).

- ДПІ у Солом’янському районі м. Києва відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 № 253, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за № 567/5758, із змінами та доповненнями, надіслати Позивачу податкове повідомлення-рішення на застосовану суму штрафної санкції, з дотриманням вимог підпункту 6.1.7. Інструкції про застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 17.03.2001 № 110, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.03.2001 за № 268/5459.

За висновком  ДПА України, повідомлення приймається одне на всю суму сплаченого (погашеного) податкового боргу за період з 1 до 30 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період.

Колегія суддів, не погоджується з такими висновками враховуючи наступне.

Встановлено, що ДПІ у Залізничному (Солом’янському) районі м. Києва та ТОВ „СП „Укрінтерцукор” (платник) було укладено договір про розстрочення № 10 від 22.05.2001 на підставі Рішення Державної податкової інспекції у Залізничному (Солом’янському) районі м. Києва від 21.05.2001 № 9.

Відповідно до умов договору (пп. 1.1) ДПІ надає  платнику розстрочку сплати податкового боргу під відсотки, розраховані за період, що починається від дати укладення договору та закінчується останньою датою погашення розстроченого податкового боргу, виходячи з облікової ставки Національного банку України, діючої на момент чергової сплати платежу на загальну суму 2 322 331, 00 грн., в тому числі ПДВ – 2 172 601, 00 грн..

Відповідно до п. 1 Договору № 10 від 22.05.2001 визначено строк сплати, а саме – 30 число кожного звітного періоду (щоквартально), при цьому чітко визначено квартальні періоди з 2001 року по 2004 рік та рівні частки податкового боргу, що підлягають сплаті в кожному кварталі.

Пунктом 6.1 договору № 10 від 22.05.2001 визначено, що спірні питання за цим договором розглядаються згідно з чинним законодавством.

Крім того п. 2 Договору визначено, що ДПІ у Солом’янському районі м. Києва зобов’язується: - прийняти рішення про дострокове розірвання договору, скасувати рішення про розстрочення та пред’явити до сплати невнесену суму податкового боргу, а також процентів, нарахованих відповідно до п. 1.1 цього договору, якщо Платник не виконав умови дії розстрочки, визначені пунктом 6.4 «Особливі умови» цього договору (пп. 2.3); - з дня, наступного за днем розірвання договору, на розстрочені суми, що залишились не сплаченими, нараховувати пеню у розмірах, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 6.4 зазначеного договору керівник податкового органу (або його заступник) зобов’язаний прийняти рішення про дострокове розірвання договору та рішення про надання розстрочки, якщо платник накопичує новий податковий борг (не сплачує поточні платежі) або не сплачує чергову частку розстроченого податкового боргу протягом двох податкових періодів, наступних за податковим періодом виникнення такого нового податкового боргу або податковим періодом, за який сплачується чергова частка розстроченого податкового боргу.

Закон України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі – закон України № 2181) визначає підстави, процедури та порядок укладання і виконання договорів про розстрочення податкового боргу.

Податковий борг у позивача виник в період з 1 січня 2000 року до 1 січня 2001 року і не сплачений на день набрання чинності ст. 18 Закону України 2181. Вказані обставини не заперечуються відповідачем, а також підтверджуються змістом та умовами самого Договору № 10 від 22.05.2001 (зокрема в частині визначення періодів погашення розстроченого боргу (квартал), строку розстрочення (2001-2004 роки), особливими умовами п. 6.4), які відповідають вимогам саме ст. 18 Закону України № 2181.

Підпунктом 18.1.2 ст. 18 Закону № 2181, яка набрала чинності з дня публікації цього закону (тобто з 21.02.2001), встановлено, що податковий борг, який виник у період з 1 січня 2000 року до 1 січня 2001 року і не сплачений на день набрання чинності цією статтею, може бути за бажанням платника податку розстрочений на таких умовах:

а) розстрочення податкового боргу надається на строк, що не перевищує 60 календарних місяців від місяця виникнення податкового боргу, включаючи такий місяць. У разі існування консолідованого податкового боргу строк розстрочення відраховується від місяця виникнення першої складової такого консолідованого боргу;

б) основна сума податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) підлягає сплаті рівними частками у строки, встановлені цим Законом для квартального податкового періоду, з відстроченням першого платежу на строк, який визначається платником податків, але не може бути більшим двох квартальних податкових періодів, наступних за квартальним періодом, у якому був укладений договір про розстрочення;

в) розстрочення податкового боргу надається під проценти, розраховані за період, що починається від місяця укладення договору про розстрочення та закінчується місяцем погашення розстроченого податкового боргу, виходячи з облікової ставки Національного банку України, діючої на момент сплати чергового квартального платежу. Зазначені проценти нараховуються платником податків, але не сплачуються, крім випадків, визначених підпунктом "д" підпункту 18.1.2 цього пункту;

г) проценти, нараховані згідно з підпунктом "в" підпункту 18.1.2 цього пункту, списуються у момент остаточного погашення розстроченого податкового боргу;

д) податковий борг юридичних осіб, визнаних фіктивними відповідно до закону.

Керівник податкового органу (його заступник) зобов'язаний прийняти рішення про дострокове розірвання договору про розстрочення, що тягне за собою обов'язок платника податків сплатити невнесену суму розстроченого податкового боргу, а також процентів, нарахованих відповідно до підпункту "в" підпункту 18.1.2 цього пункту на таку розстрочену суму податкового боргу, у разі коли платник податків, який уклав договір про розстрочення, до закінчення дії такого договору:  - накопичує новий податковий борг або не сплачує чергову частку реструктурованого податкового боргу протягом двох податкових періодів, наступних за податковим періодом виникнення такого нового податкового боргу, або податковим періодом, за який сплачується чергова частка реструктурованого податкового боргу;  - ліквідується;  - виїжджає за кордон на постійне місце проживання (якщо платник податків є фізичною особою);  - визнається неплатоспроможним за зобов'язаннями, іншими ніж податкові.

Податковий орган не може відмовити платнику податків в укладенні договору про розстрочення його податкового боргу на умовах, визначених цим пунктом, якщо письмове звернення такого платника податків буде надіслано податковому органу протягом 60 календарних днів з дня набрання чинності цією статтею.

Позивачем не спростовано порушення термінів сплати платежів за договором.

Колегія суддів вважає, що що питання щодо виконання умов договору розстрочення податкового богу повинні вирішуватись виключно на підставі цього договору з дотриманням вимог, встановлених ст. 18 Закону № 2181 та Положенням про списання та розстрочення податкового боргу платників податків у зв'язку з відміною картотеки, яке затверджене Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.03.2001 N 81.

ДПІ у Солом’янському районі м. Києва відповідно до договору № 10 від 22.05.2001 була зобов’язана у разі ухилення платником податків від сплати податкового боргу (визначеного договором по відповідних періодах) розірвати договір та, відповідно, вжити заходів на стягнення податкового боргу згідно вимог ст. 18 Закону № 2181, Положення та умов договору, починаючи з розірвання такого договору.

Крім цього, слід зазначити, що зазначений договір про розстрочення укладено на підставі ст. ст. 14, та 18 Закону України № 2181, якими не передбачено застосування штрафних санкцій за ст. 17 цього Закону, застосованих ДПІ у Солом’янському районі м. Києва та  ДПА України, за порушення строків сплати платежів, які встановлені договором про розстрочення податкового боргу.

Положення про списання та розстрочення податкового боргу платників податків у зв’язку з відміною картотеки, затверджене Наказом ДПА України № 81 від 01.03.2001, умови договору розстрочення № 10 від 22.05.2001 також не передбачають застосування таких штрафних санкцій за порушення строків сплати платежів.

Відповідно до листа ДПА України від 30.09.2002 № 15006/7/19-3117 (про Довідник платежів, щодо яких застосовуються штрафні санкції згідно з пп. 17.1.7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами") застосування штрафних санкцій згідно з пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України №2181-ІІІ від 21.12.2000 до платежів за договорами розстрочення, при сплаті яких були порушені строки сплати, не передбачено.

Згідно фактів встановлених під час вирішення спору 11/58 за позовом СП ТОВ «Укрінтерцукор» до ДПІ у Солом’янському районі міста Києва застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пп. 17.1.7 п.17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" за несвоєчасну сплату суми самостійно узгоджених податкових зобов’язань, зазначених позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість є правомірним.

Рішення суду від 13.06.2005р. набрало законної сили, а також за результатами оскарження в касаційному порядку залишене без змін Постановою Вищого адміністративного суду України.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі,  що набрало законної сили,  згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 належними  є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Тому, обставини встановлені судом під час розгляду справи 11/58 вказують на правомірність застосування ДПІ у Солом’янському районі міста Києва штрафних санкцій в розмірі 91 264,25 грн. за несвоєчасну сплату суми самостійно узгоджених податкових зобов'язань, зазначених позивачем в податкових деклараціях з податку на додану вартість.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 70 КАС Укоаїни належними  є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, суд зазначає, що обставини які вказують на правомірність застосування ДПІ у Солом’янському районі міста Києва штрафних санкцій за невчасну сплату сум за поточними зобов’язаннями з податку на додану вартість мають розглядатись саме під час вирішення спору щодо податкових повідомлень-рішень, якими нараховані та застосовані санкції і відповідно на їх підставі підлягають сплаті.

Такий спір відповідно судом розглянуто в межах справи 11/58, а під час вирішення даного спору судом взяті до уваги твердження відповідача, третьої особи про правомірність застосування штрафних санкцій згідно пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України за несвоєчасну сплату поточних податкових зобов’язань, однак встановлення таких не впливає на дійсність оспорюваного рішення про результати розгляду скарг позивача.

Враховуючи викладені обставини, які встановлені під час вирішення справи 11/58 колегія суддів вважає, що висновки ДПА України викладені у оспорюваному рішенні № 7942/6/25-1115 від 13.09.2004р. щодо правомірності застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату сум розстроченого податкового боргу за договором № 10 від 22.05.2001р. не відповідають чинному законодавству.

За таких обставин, колегія вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що рішення Державної податкової адміністрації України № 7942/6/25-1115 від 13.09.2004р. підлягає визнанню недійсним.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва та Державної податкової адміністрації України не підлягають задоволенню, а постанова Господарського суду м. Києва від 23.01.2007 року у справі № 11/213-25/704-А не підлягає скасуванню.

Керуючись п. 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення”, ст. ст. 9, 195 198,200, 205-206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Солом’янському районі м. Києва та Державної податкової адміністрації України залишити без задоволення, постанову Господарського суду м. Києва від 23.01.2007 року у справі № 11/213-25/704-А залишити без змін.

Матеріали справи № 11/213-25/704-А  повернути до Господарського суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена  до Вищого адміністративного суду України протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді