ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2007 р.

№ 2-2322/04

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,

Самусенко С.С.,

Чабана В.В.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

громадянки ОСОБА_1.

на ухвалу

Апеляційного суду м. Києва від 31
березня 2005 року

у справі

№ 2-2322/04

Оболонського районного суду м.
Києва

за скаргою

громадянки ОСОБА_1.

до

ЗАТ “Сонат”

третя особа

громадянин ОСОБА_2

про

визнання недійсним рішення
позачергових загальних зборів

за участю представників сторін

від позивача -ОСОБА_1., від
відповідача -Корнілов В.А.,

від третьої особи -ОСОБА_4.

В С Т А Н О В
И В:

Громадянка
ОСОБА_1. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою про
визнання неправомірними та такими, що не тягнуть жодних правових наслідків,
рішення позачергових загальних зборів акціонерів ЗАТ “Сонат” від 23.01.2004.

Рішенням Оболонського  районного суду м. Києва від 13.12.2004 у
справі №2-2322/04   скаргу  задоволено
із  мотивів,  що
права  громадянки  ОСОБА_1. як акціонера ЗАТ “Сонат” були
порушені та підлягають поновленню за ст.41 Закону України “Про господарські
товариства”.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 31.03.2005 у справі № 22-2562-а  (№
2-2322/04) рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2004
скасовано, скаргу громадянки ОСОБА_1. на рішення позачергових загальних зборів
акціонерів ЗАТ “Сонат” від 23.01.2004 залишено без розгляду з огляду на те, що
між громадянкою ОСОБА_1 та ЗАТ “Сонат” виник спір про право, який має
розглядатись в позовному провадженні відповідно норм ст.2486 ЦПК
України.

У касаційній скарзі громадянка
ОСОБА_1. просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31.03.2005 у
справі 22-2562-а (№ 2-2322/04), залишити в силі рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 13.12.2004.

В обґрунтування касаційної скарги
громадянка ОСОБА_1. посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм
процесуального права та відсутність обґрунтування порушення судом першої
інстанції норм матеріального права всупереч нормам ст. 308 ЦПК України,
зазначає при цьому, що спір між нею та ЗАТ “Сонат” носить
адміністративно-правовий характер, а отже в даному випадку розгляд спору в
позовному провадженні не передбачається.

Верховним Судом України разом із
супровідним листом від 22.02.2007 № 6-340 кс 06 відповідно до п. 6 Прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів” передано до Вищого господарського суду України для розгляду в
касаційному порядку цивільну справу № 2-2322/04.

Вищим господарським судом України
ухвалою від 20.03.2007 у справі № 2-2322/04 порушено касаційне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача та
представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, правильність
застосування норм процесуального та матеріального права судом апеляційної
інстанції, судова колегія Вищого господарського суду України вважає, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 2486
ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду спору у даній справі) суд,
встановивши при розгляді скарги наявність спору про право, який розглядається у
порядку позовного провадження, залишає скаргу без розгляду і роз'яснює заявнику
його право на пред'явлення позову на загальних підставах.

У пункті 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 Про практику розгляду судами справ за скаргами на
рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, юридичних, посадових і службових осіб у сфері управлінської
діяльності, які порушують права та свободи громадян від 03.12.1997 зазначено,
що згідно з вимогами ч.7 ст.248-6 ЦПК суд, встановивши при розгляді скарги
наявність спору про право, який розглядається в порядку позовного провадження,
залишає скаргу без розгляду, у зв'язку з чим провадження у справі закінчується.
У разі з'ясування цих обставин при поданні скарги суддя відмовляє в її
прийнятті й роз'яснює заявнику його право на пред'явлення позову на  загальних підставах, оскільки провадження в
порядку, передбаченому гл.31-А ЦПК, не може бути розпочате.

Суди мають виходити з того, що при
розгляді справ за правилами гл.31-А ЦПК вирішуються питання не про захист
суб'єктивних прав, що виникли з цивільних, трудових, сімейних та інших
правовідносин шляхом їх встановлення і визнання, а про поновлення прав чи
свобод громадян, закріплених Конституцією України, законами та іншими
нормативно-правовими актами й порушених суб'єктами оскарження під час
здійснення ними управлінських функцій.

Апеляційною інстанцією у даній
справі встановлено, що громадянка ОСОБА_1. у скарзі про визнання неправомірними
та такими, що не тягнуть жодних правових наслідків рішення позачергових
загальних зборів акціонерів ЗАТ “Сонат” від 23.01.2004, посилається на
порушення ЗАТ “Сонат” ст.41  Закону
України “Поро господарські товариства”, у відповідності до вимог якого
проводиться реєстрація, проведення та прийняття рішення загальними зборами
акціонерів.

Враховуючи, що у скарзі громадянки
ОСОБА_1. йшлося про захист її прав як акціонера ЗАТ “Сонат”, то апеляційний суд
встановив, що в даному випадку вбачається виникнення спору про право, який має
розглядатись в позовному провадженні.

Відповідно до ст. 1117
ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями
чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

З урахуванням встановлених обставин
у даній справі підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Господарський суд касаційної
інстанції вважає, що апеляційний суд дійшов правомірного висновку про залишення
скарги громадянки ОСОБА_1. без розгляду із збереженням права на пред'явлення
позову на загальних підставах, а отже оскаржувана ухвала апеляційного суду
цілком відповідає нормам процесуального права.

За п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів” від 15 грудня 2006 року № 483-V після набрання чинності цим Законом
заяви і скарги у справах, передбачених, зокрема, п.4 ч.1 ст.12 Господарського
процесуального кодексу України (справи, що випливають з корпоративних
відносин), по яких не порушено (не відкрито) провадження, розглядаються
господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним
кодексом України.

Згідно п.5 Закону України “Про
внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності
справ з питань приватизації та з корпоративних спорів” від 15 грудня 2006 року
№ 483-V  після  набрання
чинності  цим  Законом
касаційні  скарги (подання) на
судові рішення у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих положень цього
Закону, підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу
України

За п.6 Прикінцевих положень після
набрання чинності цим Законом касаційні скарги (подання) на  рішення
судів  у  справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих
положень цього Закону, що подані до набрання чинності цим Законом, по яких
провадження не порушено (не відкрито) Верховним Судом України чи Вищим
адміністративним судом України, передаються для розгляду Вищому господарському
суду України.

Керуючись п.п.5,6 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та з
корпоративних спорів” від 15 грудня 2006 року № 483-V, ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Касаційну скаргу громадянки
ОСОБА_1. залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва
від 31.03.2005 у справі № 2-2322/04 залишити без змін.

Головуючий суддя
В. Карабань

Судді:
С. Самусенко

В.
Чабан