ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"12" червня 2007 р.                                                                  Справа №  18/2

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Василишина А.Р. за участю секретаря судового засідання помічника судді Васильєвою О.М.

за участю представників сторін:

позивача: Овдійчук О.О. (дов. б/н від 01.12.2005р.);

відповідача: Юрчук А.Є. (дов. № 278/10 від 24.04.2007р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  Підприємства споживчої кооперації „Корецький хлібокомбінат” Корецької райспоживспілки

до відповідача Гощанської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2004 року                        № 2/0.

Статті  27, 29, 49, 51, 127 Кодексу адміністративного судочинства України роз’яснені.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 8 лютого 2007 року в даній справі  (а.с. 95-97) касаційну скаргу Гощанської міжрайонної державної податкової інспекції (надалі –Відповідач) задоволено частково, рішення господарського суду Рівненської області від 12 січня 2005 року (а.с. 30-31) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23 березня 2005 року (а.с. 69-72) скасовано в частині визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. В своїй ухвалі Вищий адміністративний суд України вказує, що згідно підпункту 2.3 пункту 3 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби: плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначеними відповідними законами та іншими відповідними нормативно-правовими актами, на підставі рішень контролюючого органу. Разом із цим, суд касаційної інстанції відмічає, що судами першої та апеляційної інстанції не було перевірено наявності самого факту порушення Підприємством споживчої кооперації „Корецький хлібокомбінат” Корецької райспоживспілки (надалі –Позивач) пункту 9 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, а тому висновок даних судів про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2004 року № 2/0 лише через недотримання форми та порядку його прийняття, на думку колегії Вищого адміністративного суду України, був передчасним.

Ухвалою від 16 квітня 2007 року по справі № 18/2 (а.с. 100) суддя Василишин А.Р. прийняв до свого провадження дану справу та призначив її до розгляду.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 15 листопада 2004 року № 2/0 (а.с. 5) у клопотанні (а.с.115) вказує, що підприємство не погоджується із правомірністю застосування штрафних санкцій, виходячи з наступного:

Штрафні санкції у оскаржуваному повідомленні-рішенні застосовані відповідно до статті 17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Позивач вказує, що Відповідач не мав підстав використовувати процедури, запроваджені Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, зокрема, надсилати підприємству податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафу за порушення вищезазначених законів.

Позивач зазначає, що згідно преамбули Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Цей Закон за предметом правового регулювання не належить до податкового законодавства і не є Законом про оподаткування.

Також Позивач вказує, що в преамбулі Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено, що даний Закон є спеціальним Законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних та фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовим фондами з податків та зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються контролюючими органами, та визначає процедуру дій органів стягнення. При цьому, відповідно до пункту 1.5. статті 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафна санкція (штраф) –плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування. Недотримання підприємством вимог Закону „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не можна розглядати як порушення правил оподаткування, оскільки цими Законами не регламентується порядок справляння жодного з податків, зборів (обов’язкових платежів), установлених Законом України „Про систему оподаткування”. Внаслідок виконання чи невиконання норм Закону „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” податкових зобов’язань не виникає.

Позивач зазначає, що податковий орган не має підстав включати суми фінансових санкцій, розрахованих відповідно до Закону „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” податкових, до податкового повідомлення, що складається згідно з процедурами Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки відповідно до пункту 6.1 Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” – контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення у разі, якщо сума податково зобов’язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону. Відповідно до статті 4 контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суми податкового зобов'язання платника податків, якщо: платник податків не подає податки декларацію; виявлено заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявлених податкових деклараціях; виявлені арифметичні або методологічні помилки у по; платником податків податковій декларації; згідно із законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу) є контролюючий орган. Закон „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не є Законом з питань оподаткування. Нарахування фінансових санкцій відповідно до даного Закону не відноситься до жодних з пі перелічених у статті 4 Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, тому таке нарахування не може бути підставою надсилання податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Також Позивач вказує, що у податковому повідомленні зазначається посилання на норму податкового Закону, відповідно до якого був зроблений розрахунок перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу) належного до оплати, та штрафних санкцій за їх наявності. Позивач вважає неправомірними посилання Відповідача у податковому повідомленні на положення Закону „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, оскільки останній не є податковим Законом, а розрахована відповідно до цього Закону сума фінансових санкцій не є ні сумою податку чи збору (обов'язкового платежу), ні штрафною санкцією у розумінні Закону „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Позивач зазначає, що визначена форма реагування Відповідача та назва акта, який він приймає в межах своєї компетенції є рішення. Прийняття податкового повідомлення-рішення Законом „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не передбачено.

Відповідач подав суду заперечення проти позову (а.с. 103) в яких вказує, що:

Відповідач   не   погоджується   з   позовом Позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року.

Відповідач вказує на те, що згідно роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 02-5/35 від 26 січня 2000 року недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі, стосовно його форми, строків прийняття, тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта, якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

На підставі наведеного Відповідач просить в позові Позивачу відмовити, податкове повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року залишити в силі.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, та оцінивши наявні в матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне.

Позивач є платником податків, зборів та обов’язкових платежів.

1 листопада 2004 року Відповідачем проведена перевірка Позивача щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу, за наслідками якої було складено акт № 004154-402 ю (а.с. 13-14). Даний акт підписано представниками Відповідача. Представник Позивача відмовився від підписання акту та надання пояснень

За наслідками перевірки встановлено порушення Відповідачем вимог пункту 9 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, що відображено в частині 3 (Висновок перевірки) даного акту.

На підставі акту перевірки № 004154-402 ю від 1 листопада 2004 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року (а.с. 17), яким визначено суму податкового зобов’язання за платежем штрафні (фінансові) санкції (код платежу 23030100) в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп..

Суд погоджується з доводами Позивача про те, що недотримання Позивачем вимог Закону „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” не можна розглядати як порушення правил оподаткування, оскільки цим Законами не регламентується порядок справляння жодного з податків, зборів (обов’язкових платежів), установлених Законом України „Про систему оподаткування”.

Дані санкції в сумі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. не є податковим боргом. Відповідно –Відповідач безпідставно визначив дані штрафні (фінансові) санкції податковим боргом.

По суті, Відповідач відповідно до підпункту 2.3 пункту 3 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби мав прийняти не податкова повідомлення-рішення, а рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року в частині визначення штрафних санкцій сумою податкових зобов’язань.

В той же час, представник Позивача в судовому засіданні від 15 травня 2007 року не спростував факт порушення відображений в акті перевірки (протокол на а.с. 116). По суті, Позивач просить визначити недійсним податкове повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року лише в зв’язку з тим, що Відповідач не додержатся форми та порядку його прийняття.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України             № 02-5/35 від 26 січня 2000 року: недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття, тощо, може бути підставою для його визнання недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт у цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Позивач жодними доказами чи доводами не спростовував зафіксоване у акті перевірки         № 004154-402 ю від 1 листопада 2004 року порушення ним пункту 9 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що Відповідачем правомірно визначено Позивачу суму штрафних санкцій за порушення пункту 9 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” і відмовляє Позивачу в позові про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення                № 2/0 від 15 листопада 2004 року.

Оскільки Відповідачем правомірно визначено Позивачу суму штрафних санкцій за порушення пункту 9 статті 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” –судовий збір у відповідності до статтей 87, 98 і Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається на Позивача.

Керуючись статтями  87, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2. В позові про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення                                    № 2/0 від 15 листопада 2004 року щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 340 грн. відмовити.

3. Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення № 2/0 від 15 листопада 2004 року в частині визначення штрафних санкцій в розмірі 340 грн. податковим боргом.

4. Копії постанови направити сторонам у справі.

5. Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови оформлено та підписано 18.06.2007р.

Суддя                                                           Василишин А.Р.