ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2007 р.
Справа № А-15/145

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюка Б.В.,                                                  при секретарі судового засідання: Суфрищук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ВАТ «Індуктор», вул. Максимовича, 15, м. Івано-Франківськ, 76014.

до відповідача ДПІ в місті Івано-Франківську, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76000.

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/2 від 09.12.2003року,

за участю представників сторін:

від позивача: ЛисанюкМ.І., довіреність№8 від 11.11.2006року,

від відповідача: Федорців О.О., головний державний інспектор юридичного відділу, довіреність №10-

039/40005 від 07.11.2005року;

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу  адміністративного судочинства України. Згідно поданого клопотання, відповідно до п.2-1  розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення " кодексу адміністративного судочинства України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалася. Відводу складу суду не заявлено.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи представників сторін, суд

встановив:

ВАТ "Індуктор" звернулося в суд із позовом до ДПІ в Івано-Франківську визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/2 від 09.12.2003року.

Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтвердив.

Відповідач в попередньому судовому засіданні проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позов.

В попередньому та в судовому засіданнях представники сторін підтвердили викладену позицію.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши  пояснення представників сторін, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для вирішення спору, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідачем, ДПІ в місті Івано-Франківську проведено планову документальну перевірку дотримання відповідачем вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2002року по 31.02.2003року по податку на додану вартість за період з 01.11.2002р. по 31.05.2003р. та дотримання платіжної дисципліни за період з 01.06.2002р. по 01.07.2003р. В результаті перевірки відповідачем складено акт комплексної документальної перевірки від 19.08.2003року за №739/26-2-259-14313501.

Під час перевірки відповідачем  виявлено зниження суми податкового зобов'язання по земельному податку на суму 78428грн., а також несвоєчасне подання зведеного розрахунку суми земельного податку на 2003 рік.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення №/0 від 19.08.2003 року, яким позивачу дораховано податкове зобов'язання по земельному податку в сумі 78428грн. та застосовано штрафні санкції в розмрі 18 299,84грн. (за заниження податкового зобов'язання з земельного податку) та 170грн. (за несвоєчасне подання розрахунку по земельному податку). Не погоджуючись із вищезазначеним повідомленням –рішенням позивач оскаржив його адміністративному порядку до ДПІ в місті Івано-Франківську. Рішенням ДПІ в місті Івано-Франківську від 27.10.2003р. №33507/10/10-205/138 скасовано податкове повідомлення –рішення №/0 від  19.08.2003р. в частині штрафних санкцій в розмірі 643,64 грн. та збільшено визначену податковим повідомленням –рішенням суму основного платежу на 44 грн. та надіслано позивачу нове податкове повідомлення –рішення на суму земельного податку в розмірі 78472 грн. та штрафних санкцій в розмірі 17656,20  на підставі пп. 17.1.3. Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та на підставі пп. 17.1.1. ст. 17 вищезазначеного закону в сумі 170 грн.

Оскільки платник оскаржив рішення в апеляційному порядку, після розгляду скарги позивача в ДПА Івано-Франківської області, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №/2 від 09.12.2003року про донарахування: податкового зобов'язання по земельному податку в сумі 78 472 грн., фінансову санкцію за неподання розрахунку по земельному податку відповідно до п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 вищевказаного закону в розмірі 170грн., фінансову санкцію за зниження суми земельного податку відповідно до п.п.17.1.3 п.17.1. ст. 17 вищевказаного закону  в сумі 17 656,2 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про плату за землю” використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати що визначається залежно від орошової оцінки земель. Власники земельних ділянок землекоритувачі сплачують сплатчують земельний податок.

Згідно ст. 5 Закону України „Про плату за землю” об’єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні . Суб’єктом плати за землю є власник земельної діялянки і землекористувач.

ВАТ "Індуктор" є платником земельного податку відповідно до Закону України "Про плату за землю". На підставі рішення міської ради "179/5 від 20.03.1975 року станом на 01.01.2003 року у користування ВАТ "Індуктор" знаходиться земельна ділянка площею 9,3695 га.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про плату за землю" юридичні особи самостійно  обчислюють суму земельного податку в порядку, визначеному цим Законом за формою, встановленою Головою державною інспекцією України, щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого подають дані відповідній державній податковій інспекції.

06.03.2003року позивачем подано до ДПІ в місті Івано-Франківську розрахунок земельного податку на 2003рік, в якому товариство визначило суму земельного податку у розмірі 3933,0 грн. відповідно до ст. 8 Закону України "Про плату за землю".

Розділ 4 вищезазначеного Закону "Плата за землі промисловості, транспорту, зв"язку, оборони та іншого призначення, а також за землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення та за землі лісового та водного фондів (за межами населених пунктів)” передбачає розміри плати земельного податку виключно для земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, та, на думку суду, не може застосовуватись до ділянки, що використовується для виробничих цілей ВАТ "Індуктор". В матерілах справи наявна довідка Івано-Франківського міського відділу земельних ресурсів від 24.03.2003р. №1-24/304 згідно якого земельна ділянка площею 9,3695 га., яка знаходиться у коритсуванні ВАТ „Індуктор” входить в межі населеного пункту.

Суд вважає, що в даному випадку ставка земельного податку за землі населених пінктів визначається у відповідності до розділу 23 "Плата за землі населених пунктів", Закону України "Про плату за землю". Статтею 7 даного Закону передбачено, що ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за вийнятком земельних ділянок, зазначених у частинах п’ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України №783 від 12.05.2000 р. „Про проведення індексації грошової оцінки” передбачено коефіцієнт індексації грошової оцінки земельних ділянок в розмірі 1,02.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем у відповідності до чинного законодавства встановлено розмір земельного податку в сумі 82361 грн., оскільки згідно довідки  Івано-Франківського міського відділу земельних ресурсів від 01.2001р. №34 грошова оцінка землі складає 86 грн. 18 коп. за 1 м2 , коефіцієнт індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №783 від 12.05.2000 р. „Про проведення індексації грошової оцінки”складає 1,02 від грошової іцонки землі, розмір податку відповідно до статті 7 Закону України „Про плату за землю” складає 1 %.

Суд вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що поняття "землі населених пунктів" було передбачено старою редакцією Земельного Кодексу України, а в новій редакції не передбачено такої категорії земель, то позивачем не враховано, що спеціальним законом з питань оподаткування є Закон України "Про плату за землю" виходячи з наступного.

Відповідно до преамбули даного Закону України „Про плату за землю” цей закон визначає розміри та порядок плати за  землю, відповідальність платників та контроль за правельністю обчислення і справлення земельного податку".

Статтею 5 вищезазначеного Закону передбачено, що ставки земельного податку, порядок обчислення і сплати земельного податку, порядок обчислення та сплати земельного податку не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законодвачими актами, крім цього Законую Зміни та доповнення до цього Закону вносяться не пізніше ніж за три місяці до початку нового бюджетного року і набирають законної сили з початку нового бюджетного року. Даний закон є спеціальним закном з питань оподаткування, а тому при визначенні та справлянні земельного податку затсосовуютьс категорії земель вказані в ньому.

Підпунктом 17.1.3 п. 17.1. ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" вказано, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у п.п."б" п.п.4.2.2. п.4.2. ст.4 цього Закону (тобто коли дані документальних перевірок  результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях), такий платник податків зобов'язаний слатити штраф в розмірі 10% від суми недоплати за кожен з податкових періодів, установлених для такого податку, починаючи з податкового періоду, на який припадає така неоплата та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50% такої суми та не менше 10 неопод. мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк неоплати, незалежно від кількості періодів, що минули.

Відповідно до п. 1 ст 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,  встановлених статтею 72 цього Кодексу. Пунктом 2 вищевказаної статті, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається    на  відповідача,   якщо   він  заперечує   проти адміністративного позову.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача безпідставними та необгрунтованими, тому  в позові слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись Законом України "Про порядок  погашення зобов"язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", ст.ст. 49,158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні  адміністративного позову відмовити повністю.

Суддя               Деделюк Борис Васильович

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному  обсязі  30.05.07

ї подається протягом десяти днів з дня її складення у повному обсязі.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

Вінтоняк О.І.Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена в повному  обсязі  30.05.07

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

Вінтоняк Оксана Іванівна  на архітектурно-