ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"06" квітня 2007 р.                                                                           Справа №  05/1715

Господарський суд Черкаської області в складі :  головуючого -  судді Швидкого В.А., при секретарі Ятіній І.О., за   участю представників:

від позивача: Губіної В.В. - за довіреністю;

від відповідача: Татарінова О.С. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом   Відкритого акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

до   Черкаського обласного відділення Партії регіонів

про  стягнення 6704,82 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (далі - позивач)  заявлено позов до  Черкаського обласного відділення Партії регіонів (далі-відповідач) про   стягнення заборгованості по договору оренди №493-01/21 від 19 липня 2004 року (далі-договір) в сумі  6704,82 грн. за оренду автомобіля марки ВАЗ - 21093, державний номер СА 2315 АА.

Ухвалою господарського суду Черкаської області  від 04 травня 2006 року  зупинено провадження у справі до розгляду справи № 05/2363, яка знаходиться в провадженні суду за позовом відповідача до позивача про визнання недійсним вищевказаного  договору оренди.

Рішенням  господарського суду Черкаської області від 15 серпня 2006 року у справі № 05/2363 в задоволенні позовних вимог відповідача відмовлено повністю.

Постановою  Київського міжобласного апеляційного господарського  суду   від 28 листопада 2006 року  апеляційну скаргу відповідача на рішення від 15 серпня 2006 року у справі № 05/2363 задоволено повністю та визнано недійсним договір оренди легкового автомобіля від 19 липня 2004 року №493-01/21, укладений між сторонами, повністю на майбутнє.

Позовні вимоги мотивовано наступним.

Згідно з актом-приймання від 19 липня 2004 року відповідачу було передано орендований автомобіль. Згідно з п.5.1 договору орендна плата становить 1237 грн. на місяць із врахуванням ПДВ і сплачується у безготівковому порядку на рахунок позивача не пізніше 15 числа кожного місяця  (п.5.2 договору). Строк дії договору закінчився 31 грудня 2004 року. За час дії договору відповідач орендної плати не сплачував. Заборгованість по орендній платі становить 6704,82 грн.

Представник позивача позов в судовому засіданні підтримала.

Представник відповідача послався на постанову Київського міжобласного апеляційний  господарський суду від 28 листопада 2006 року у справі № 05/2363, позов не визнав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Виходячи із вимог ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину  стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Тобто, угода вважається недійсною з моменту її укладення.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо  не встановлена законом, але одна сторона  із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Якщо угода визнається недійсною лише на майбутнє, то у відповідних  випадках порушені (оспорювані) права і  охоронювані законом інтереси сторони за угодою, які виникли до визнання її недійсною, підлягають судовому захисту на загальних підставах (п/п. 3.2 п.3 роз"яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов"язаних з визнанням угод недійсними" від 12 березня 1999 року № 02-5/111 із послідуючими змінами і доповненнями).

Договір оренди на який посилається позивач, постановою Київського міжобласного  апеляційного господарського суду від 28 листопада 2006 року визнано недійсним на майбутнє.

Позивач просить стягнути заборгованість по вказаному договору за період з 19 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року, тобто за період коли договір не було визнано недійсним. Тому інтереси позивача підлягають захисту на загальних підставах.

В підтвердження позовних вимог позивач послався на подорожні листи  використаними автомашинами ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер СА 2315 АА, за липень - жовтень 2004 року.

Суд вважає, що надані позивачем подорожні листи не можуть бути доказами використання автомашини  відповідачем, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про  порядок  застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 74 від 17 лютого 1998 року (далі-Інструкція) на підставі умов договору (заявки) замовника або завдання керівництва підприємства (установи):

у  графі 1 розділу I "Завдання водієві" записувати найменування і адресу замовника, до якого повинен прибути автомобіль для виконання завдання або  призвіще, ініціали та посаду відповідної особи підприємства (установи) у розпорядження якого поступає автомобіль;

у графі 2- час прибуття автомобіля до замовника;

у графі3 - час вибуття відповідно до заявки чи графіка роботи (год., хв.) або відповідно до моменту початку та кінця обслуговування посадової особи. Право зміни завдання має тільки перевізник, у виняткових випадках -  замовник з відповідним записом у рядку "Особливі відмітки" на зворотному боці подорожного листа.

Пунктом 2.4  Інструкції передбачено, що після виконання завдання  відповідальна особа, в чиє розпорядження було надано автомобіль, у відповідному рядку на  зворотному боці подорожнього листа підписом і  штампом, стверджує виконання зобов"язання.

З подорожніх листів поданих позивачем не вбачається підписів уповноважених на здійснення таких дій відповідачем осіб чи штампів, які б стверджували дані  підписи.

Будь-яких інших доказів, які б  підтверджували факт використання відповідачем автомашини ВАЗ-21093, державний реєстраційний номер СА 2315 АА позивач суду не надав.

Керуючись ст.ст. 49, 82  ГПК України, суд  -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

СУДДЯ                                                                                В.А. ШВИДКИЙ