ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.05.2007
Справа №2-19/16052-2006А

За позовом – ЗАТ «Кримвзуття», м.Сімферополь АР Крим

До відповідача – Державної податкової інспекції у м.Сімферополі, м.Сімферополь АР Крим

Про визнання недійсними  податкових вимог

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Митрофанова М.О., ю/к, довіреність б/н, б/д.

Від відповідача – Шиленко О.В., державний податковий інспектор, довіреність № 18334/9/10 від 17.12.2005 р.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом про визнання недійсними податкових вимог ДПІ у м.Сімферополі. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача не відповідають діючому законодавству, а відповідальність за несвоєчасне перерахування коштів повинен нести банк «Україна».

Ухвалою від 14.11.2006 р. провадження по справі було зупинено, по справі призначено проведення судово-бухгалтерської експертизи документів, після проведення якої провадження у справі було відновлено.

Згідно висновків судово-бухгалтерської експертизи № 131/06 від 26.03.2007 р. заборгованість ЗАТ «Кримвзуття» з податку на додану вартість за даними бухгалтерського і податкового обліку не підтверджується.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Сторони відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін сторони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до п.2-1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) перед початком слухання справи сторонам були роз’яснені права, передбачені ст.49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747) та вручені пам’ятки про права та обов’язки сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд-

В С Т А Н О В И В :

ЗАТ «Кримвзуття» зареєстровано у якості юридичної особи 19.01.1993 року виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.17).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи  зобов'язані діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Таким чином, органи податкової служби та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державною податковою інспекцією у м.Сімферополі на адресу позивача були направлені податкові повідомлення-рішення № від 06.07.2006 року на суму 1032,29 грн.; № 009909502 від 06.07.2006 року на суму 3069,16 грн. та податкова вимога № 1/2231 від 04.07.2006 року на суму 2484,48 грн. (а.с.11-13).

Відповідно до податкових повідомлень-рішень № від 06.07.2006 року на суму 1032,29 грн.; № 009909502 від 06.07.2006 року на суму 3069,16 грн. відповідач застосував до позивача санкції у розмірі 20% та 10% на підставі п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»  (№ 2181 від 21.12.2000 р. із змінами та доповненнями).

Згідно із п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»  (№ 2181 від 21.12.2000 р. із змінами та доповненнями) у разі коли платник  податків  не  сплачує  узгоджену суму   податкового   зобов'язання   протягом   граничних  строків, визначених  цим  Законом,  такий  платник   податку   зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці  до  30 календарних днів,  наступних за останнім днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми   податкового зобов'язання, - у  розмірі  десяти  відсотків  погашеної  суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за  останнім  днем  граничного  строку  сплати   узгодженої   суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці,  що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у  розмірі  п'ятдесяти  відсотків погашеної суми податкового боргу.

Позивач просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення № від 06.07.2006 року на суму 1032,29 грн.; № 009909502 від 06.07.2006 року на суму 3069,16 грн. за несвоєчасну сплату податкових зобов’язань по податку на додану вартість та податкову вимогу № 1/2231 від 04.07.2006 року на суму 2484,48 грн. по земельному податку.

Кошти, які були перераховані до бюджету, фактично бюджетом не отримані у зв’язку з банкрутством банку «Україна».

На кошти, які позивачем були перераховані до бюджету у погашення заборгованості ДПІ у м.Сімферополі заявила вимоги, що підтверджується листом банку «Україна» від 15.03.2002 року (а.с.20).

Ухвалою від 14.11.2006 р. провадження по справі було зупинено, по справі призначено проведення судово-бухгалтерської експертизи документів, після проведення якої провадження у справі було відновлено.

Згідно висновків судово-бухгалтерської експертизи № 131/06 від 26.03.2007 р. заборгованість ЗАТ «Кримвзуття» по податку на додану вартість по даним бухгалтерського і податкового обліку не підтверджується.

Згідно із п.п.16.5.1 п.16.5 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181-III із змінами та доповненнями) за порушення строків перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених  Законом  України  "Про  платіжні  системи та переказ грошей  в Україні" банк сплачує пеню за кожний день прострочення,  включаючи  день  сплати, у розмірах, встановлених підпунктом  16.4.1  пункту  16.4  статті  16, та штрафні санкції, встановлені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього Закону, а  також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення  порядку  своєчасного та повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється  від  відповідальності  за  несвоєчасне  або  неповне зарахування таких платежів  до  бюджетів  та  державних цільових фондів,  включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перелік постанов, які може прийняти суд, не є виключним, оскільки суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тому суд вважає, що позивач може заявити вимоги і про визнання недійсним акту.

З урахуванням викладеного суд задовольняє позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          Адміністративний позов задовольнити.

·          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Сімферополі №  від 06.07.2006 р. на суму 1032,29 грн.

·          Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Сімферополі №  від 06.07.2006 р. на суму 3069,16 грн.

·          Визнати недійсною податкову вимогу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі № 1/2231 від 04.07.2006 р. на суму 2484,48 грн.

·          Постанову направити сторонам замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступна та резолютивна частина Постанови проголошена у судовому засіданні 22.05.2007 року у 10 год. 00 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.