ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.

№ 6/164

Колегія  суддів
Вищого господарського суду України
у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка
М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Палій
В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Кооперативу “Заря”
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. та
рішення господарського суду Закарпатської області від 26.09.2006р.

у  справі                     №6/164 господарського суду
Закарпатської області

за позовом                 Кооперативу “Заря”

до відповідача
приватного
підприємця ОСОБА_1

про                              визнання угоди
недійсною

за участю
представників:

Кооперативу “Заря” - Никитюк Н.О.;

ПП ОСОБА_1 -   не
з'явилися

в с т а н о в
и л а :

Кооператив “Заря” звернувся до
господарського суду Закарпатської області з позовом та просив суд визнати
недійсним на підставі ст.48 ЦК УРСР
угоду від 08.01.2002р., укладену між ним та відповідачем у справі
-приватним підприємцем ОСОБА_1.

Вимоги заявленого позову
обгрунтовані тим, що спірна угода:

-
не містить всіх істотних умов, а саме у договорі не зазначено:
найменування та кількості вантажу, його пакування, умов та терміну перевезення,
місця та часу навантаження, вартості перевезення;

-
укладена від імені Кооперативу “Заря” особою без відповідних повноважень
(т.1 а.с.4, 58-59).

До прийняття рішення по суті
заявлених вимог, позивачем доповнено підстави позову. Так, у поданій заяві від
01.12.2005р позивач стверджує про недійсність спірної угоди також, посилаючись
на те, що під час її укладення його було введено в оману, оскільки він вважав,
що відповідно до зазначеної угоди виникають зобов'язання з перевезення (т.1
а.с.57).

Відповідач у справі - приватний
підприємець ОСОБА_1 у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на
те, що:

-
спірна угода за своєю правовою природою є договором про надання послуг,
у зв'язку з чим відносини сторін щодо її укладення повинні регулюватись нормами
гл.28 ЦК УРСР;

-
відповідач схвалив дії свого представника, підписавши відповідні акти
про надання послуг з перевезення та
оплатив такі послуги.

Крім того, відповідач вважає, що
позивачем пропущено строк позовної давності, яку він просить суд застосувати
(т.1 а.с.14).

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 26.09.2006р. у задоволенні позову відмовлено (т.2
а.с.49-52).

Відмовляючи у задоволенні заявлених
вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна угода є дійсною, оскільки
не суперечить чинному на момент її укладення законодавству та, хоч і укладена
від імені позивача особою без відповідних на те повноважень, однак, у
подальшому схвалена позивачем в особі ліквідатора.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 30.11.2006р. рішення господарського суду Закарпатської
області від 26.09.2006р. залишено без змін (т.2 а.с.65-68).

Не погоджуючись з прийнятими у
справі судовими актами, Кооператив “Заря” звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а заявлені позовні
вимоги задовольнити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
порушенням судами норм матеріального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального
права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить касаційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 08.01.2002р. між сторонами у справі - приватним
підприємцем ОСОБА_1 та Кооперативом “Заря” підписано угоду, за умовами якої
відповідач брав на себе зобов'язання надати замовнику транспортні послуги з
перевезення вантажу за плату (пп.1,4 угоди).

Дійсність зазначеного договору є
предметом спору у даній справі.

За умовами спірної угоди, для
виконання кожного конкретного перевезення, надається заявка з зазначенням
необхідного виду транспорту, місця завантаження та місця доставки вантажу (п.2
угоди); вартість послуги з перевезення визначається у акті про виконання
послуг, що підписується сторонами (п.3 угоди).

Отже, спірна угода за своєю
правовою природою визначає загальні умови відносин сторін щодо перевезень у
майбутньому і не є безпосередньо договором перевезення, як помилково вважав
позивач. При цьому, момент укладення відповідних угод з перевезення у кожному
конкретному випадку співпадає з моментом надання заявки та прийняття її до
виконання.

Разом з тим, як вірно встановили
суди, зазначене не є підставою стверджувати, що спірна угода суперечить чинному
на момент її укладення законодавству.

Так,  в силу ч.2 ст.4 ЦК УРСР, цивільні права і
обов'язки виникають не лише з  угод,
передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Оспорюючи дійсність зазначеної
угоди, позивач також посилався на підписання її від його імені особою без
відповідних на те повноважень.

Перевіряючи доводи позивача у цій
частині, суди встановили, що спірна угода від імені позивача -Кооперативу
“Заря” підписана Чмельовим В.В., повноваження якого на укладення угоди
визначались нотаріально посвідченою довіреністю від 25.04.2001р., що підписана
головою кооперативу.

Разом з тим, судами з'ясовано, що
08.11.2000р. постановою арбітражного суду Закарпатської області від
08.11.2000р. у справі №6/220 Кооператив “Заря” визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру. При цьому, даною постановою призначено ліквідатором
Кооперативу “Заря” ОСОБА_2.

В силу ч.2 ст.23 Закону України
“Про  відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом” (в редакції, чинній на момент прийняття
постанови), з дня прийняття арбітражним судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів
управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном,
якщо цього не було зроблено раніше

Таким чином, суди дійшли
правильного висновку про те, що повноваження керівника позивача припинились, у
зв'язку з чим у нього не було підстав на представництво позивача та видачу від
його імені довіреності. Однак, судами встановлено, що у подальшому спірна угода
схвалена позивачем і ним виконувалась (здійснювались платежі за надані послуги).

Відповідно до ст.63 ЦК УРСР
(чинному на момент укладення спірної угоди), угода, укладена від імені другої
особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням
повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи,
яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. При цьому,
наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з
моменту її укладення.

В силу ч.1 ст.23 Закону України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, з дня
прийняття арбітражним судом постанови про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, підприємницька діяльність банкрута
завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі
можливості її продажу.

Судами не встановлено,  що спірна угода укладена в порушення вимог
зазначеної норми.

Також, під час вирішення спору у
даній справі та перегляді прийнятого рішення в апеляційному порядку, позивачем
не було доведено введення його в оману під час укладення спірної угоди.

В силу ст.1117 ГПК
України,  переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права. При цьому, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, суди
обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК
України, колегія суддів

П О С Т А Н О
В И Л А :

постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 30.11.2006р. у справі №6/164 господарського суду
Закарпатської області залишити без змін, а касаційну скаргу Кооперативу “Заря”
-без задоволення.

Головуючий  суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Палій В.М.