ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2007 р.                                                            Справа № 37/45-07 (н.р. 46/09-06)

вх. номер 1466/4-37

Суддя Господарського суду Харківської області Доленчук Д. О.

при секретарі судовогозасідання Івахненко І.Г.

позивача - Каляєва В.В. за довіреністю б/н від 01.01.2007 р.

відповідача - Сушка О.П. за довіреністю № 10 від 21.12.2006 р.

розглянувши матеріали справи за позовом: первісним Акціонерного комерційного банку "ІнтерКонтинентБанк", м. Київ

до  Акціонерного комерційного банку "Європейський", м. Харків

про визнання недійсним договору та стягнення 675337,32 грн.

за зустрічним позовом Акціонерного комерційного банку "Європейський", м. Харків

до  Акціонерного комерційного банку  "ІнтерКонтинентБанк", м. Київ

про визнання добросовісним набувачем та власником майнових прав за договором про відступлення права вимоги та кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Акціонерний комерційний банк “Інтерконтинентбанк”(позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №20734119 від 09.09.2005 року,  укладеного з Акціонерним комерційним банком "Європейський" (відповідач) та стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 675337, 32 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги АКБ “Інтерконтинентбанк”посилається на ту обставину, що спірний договір суперечить чинному законодавству, а тому він є недійсним в силу вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України та ст.207 ГК України. АКБ “Інтерконтинентбанк”вважає, що договір №20734119 про відступлення права вимоги від 09.09.2005 року зі сторони АКБ “Інтерконтинентбанк”укладено особою, яка не мала на це відповідних повноважень.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.02.2006р. в задоволенні позову АКБ “Інтерконтинентбанк”відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2006 р. апеляційна скарга АКБ “Інтерконтинентбанк”залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2006 р. касаційну скаргу АКБ “Інтерконтинентбанк” залишено без задоволення, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2006 р. та рішення господарського суду Харківської області від 27.02.2006 р. залишено без змін.

Постановою Судової палати у господарських справах Верховного суду України від 19.12.2006 року касаційну скаргу позивача задоволено, Постанову Вищого господарського суду України від 05.10.2006 р., Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.05.2006 р. та Рішення господарського суду Харківської області від 27.02.2006р. по справі №46/09-06 скасовано, а справу №46/09-06 передано до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на ту обставину, що сторони свої зобов'язання за договорами виконали належним чином, та всупереч твердженням АКБ “Інтерконтинентбанк”, зазначені договори були погоджені зі Спостережною радою та Правлінням АКБ “Інтерконтинентбанк”, на підтвердження чого надав копії протоколів засідань з цих питань. До того ж представник АКБ “Європейський” посилається на те, що виконуючий обов’язки голови правління АКБ “Інтерконтинентбанк”, як представник юридичної особи, мав повноваження на укладення оспорюваного договору, що підтверджується статутом банку. Щодо упущеної вигоди, представник відповідача вважає, що дана вимога АКБ “Інтерконтинентбанк”не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що дії АКБ “Європейський” при укладенні договорів відповідали чинному законодавству.

При новому розгляді справи АКБ “Європейський” було подано зустрічний позов про визнання добросовісним набувачем та власником майнових прав за договором відступлення права вимоги та кредитним договором. В обґрунтування зустрічного позову АКБ “Європейський” посилається на те, що останній не знав та не міг знати, що АКБ “Інтерконтинентбанк”(його посадові особи, які укладали договір) не мали права здійснювати відчуження майнових прав за кредитним договором. В свою чергу АКБ “Європейський” належним чином виконав свої зобов’язання за договором, внаслідок чого АКБ “Європейський” є добросовісним набувачем майнових прав за договором відступлення права вимоги №20734119 від 09 вересня 2005 року, укладеного між сторонами та власником майнових прав за Кредитним договором №120504-260 від 12.05.2004 року.

Сторони до початку судового засідання надали узгоджене клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дане клопотання не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 22.03.2007 р. за вх.№ 6327 надав заяву про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, яка задовольняється та надані документи залучаються судом до матеріалів справи.

Позивач, через канцелярію господарського суду 26.03.2007 р. за вх.№ 7206 надав клопотання про залучення до матеріалів справи доручення на представника, яке задовольняється та надане доручення залучається судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін  господарським судом встановлено.

09 вересня 2005 року між АКБ “Інтерконтинентбанк”(надалі - первісний кредитор), в особі в.о. голови правління Сокура О.П. та АКБ “Європейський” (надалі - новий кредитор), в особі заступника голови правління Власенко Н.М., був укладений договір про відступлення права вимоги №20734119, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредитору за кредитним договором №120504-260 від 12.05.2004 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ “Рось-Ялта”. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, відступлення права вимоги є платним. Плата за відступлення права вимоги складає 2 300 000, 00 грн. і підлягає сплаті новим кредитором на протязі 7 банківських днів з моменту укладання цього договору шляхом зарахування коштів на рахунок первісного кредитора. Розрахунки за цим договором здійснюються в грошовій формі шляхом перерахування новим кредитором первісному кредитору коштів на протязі 7 банківських днів з моменту укладання цього договору у розмірі суми 2 300 000, 00 грн., розраховану у сумі заборгованості за наданим кредитом за кредитним договором станом на 09.09.2005 року на рахунок первісного кредитора (п. 3.1 договору №20734119  від 09.09.2005 року).

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

В запереченнях на заявлені позовні вимоги, АКБ “Європейський”  зазначив, що АКБ “Інтерконтинентбанк”передав всі   документи,  які  засвідчують   права,   що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

09 вересня 2005 року АКБ “Європейський”  сплатив АКБ “Інтерконтинентбанк”винагороду в сумі 2 300 000, 00  грн., обумовлену оспорюваним договором, що підтверджується платіжним дорученням № 1705 від 09 вересня 2005 р., належним чином завірена копія якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно п. 2.6 глави 2 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року за № 368, рішення про проведення банком операцій з одним контрагентом (позичальником) у розмірі, що перевищує 25 відсотків регулятивного капіталу банку (з урахуванням сум усіх операцій визначених у п. 2.3 цієї глави, щодо цього контрагента), має прийматися правлінням (радою) банку. Відповідно до протоколів засідання Спостережної ради АКБ “Інтерконтинентбанк”від 09.09.2005 р. та протоколу засідання Правління АКБ “Інтерконтинентбанк”№ 26 від 09.09.2005 року члени правління банку вирішили укласти за умови погодження Спостережною радою АКБ “Інтерконтинентбанк”угоди про відступлення прав вимоги, а члени спостережної ради доручили правлінню банку укласти угоди про відступлення прав вимоги.

07 вересня 2005 року Спостережною радою АКБ “Інтерконтинентбанк”було прийнято рішення про призначення Сокура О.П. виконуючим обов’язки Голови правління АКБ “Інтерконтинентбанк”. Пунктом 11.7.2 Статуту АКБ “Інтерконтинентбанк” передбачено, що Спостережна рада банку призначає та звільняє виконуючого обов'язки Голови правління банку. Однак, згідно з вимогами  ч. 3 ст. 42 Закону України “Про банки і банківську діяльність”, Голова правління (ради директорів) та головний бухгалтер заступають на посаду після надання письмової згоди на це Національним банком України, що також вимагається п. 8.9 “Положення про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень”затвердженого постановою правління Національного банку України від 31.08.2001 р. № 375. Кандидат на посаду виконуючого обов'язки Голови правління Сокур О.П. не проходив співбесіду та погодження Комісією Національного банку України, тому не був уповноважений на підписання договорів, як виконуючий обов'язки Голови правління АКБ “Інтерконтинентбанк”, що підтверджується листом Національного банку України від 31.01.2006 р. № 09-218-040/2193.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що виконуючий обов'язки Голови правління АКБ “Інтерконтинентбанк”Сокур О.П. не мав повноваження на укладення угод від імені АКБ “Інтерконтинентбанк”. Крім того, оцінюючи надані сторонами справи документи суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

19 липня 2005 року між АКБ “Інтерконтинентбанк”та АКБ “Європейський” було укладено договір про відкриття та ведення кореспондентського рахунку №1600001. Згідно п. 3.4 вказаного договору кореспондентський рахунок поповнюється за рахунок зарахування коштів на користь кореспондента під час здійснення ним операцій, які не суперечать чинному законодавству. Відповідно до п. 3.5 договору банк проводить списання коштів з кореспондентського рахунку кореспондента тільки на підставі оформлених належним чином розрахункових документів кореспондента. Банк не здійснює перевірку правильності зазначених кореспондентом деталей платежу. На виконання п. 4.1 договору про відступлення права вимоги від 09.09.2005р. №20734119, АКБ “Європейський” перерахував на кореспондентський рахунок АКБ “Інтерконтинентбанк” платіжним дорученням №1705 від 09.09.2005р. грошові кошти у сумі 2 300 000, 00 грн.,  з призначенням платежу: відступлення права вимоги за кредитним договором  №120504-260 від 12.05.2004 року відповідно до договору №20734119 про відступлення права вимоги від 09.09.2005р. Кошти у вказаній сумі були зараховані на кореспондентський рахунок АКБ “Інтерконтинентбанк”того ж дня, а саме 09.09.2005р., що підтверджується випискою з особового рахунку АКБ “Інтерконтинентбанк”за 09.09.2005р. Отже, АКБ “Європейський”  повністю виконав свої зобов’язання по договору відступлення права вимоги від 09.09.2005 р. №20734119. Станом на момент розгляду справи АКБ “Інтерконтинентбанк” не повернув АКБ “Європейський” сплачені грошові згідно платіжного доручення № 1705 від 09.09.2005 р. За таких обставин, сплата грошових коштів АКБ “Європейський”  та наступне прийняття вказаних коштів АКБ “Інтерконтинентбанк”на виконання умов договору відступлення права вимоги свідчать про схвалення вказаного договору АКБ “Інтерконтинентбанк”з боку його повноважних органів. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що АКБ “Європейський” набув права власності на всі майнові права за кредитним  договором №120504-260 від 12.05.2004 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ “Рось-Ялта”, внаслідок чого суд відмовляє в задоволені позовних вимог АКБ “Інтерконтинентбанк”про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 09.09.2005 р. №20734119 та стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 675337, 32 грн., оскільки суд вважає, що між діями відповідача та понесеними позивачем збитками у вигляді упущеної вигоди відсутній причинно-слідчий зв"язок .

Щодо заявленого АКБ “Європейський” зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем та власником майнових прав за договором про відступлення права вимоги та кредитним договором суд прийшов до висновку про часткове його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України (надалі –ЦК України) майном як особливим об’єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов’язки.

Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами. При цьому, до майнових прав зазвичай відносяться будь-які права особи, що будь-яким чином пов’язане з володінням, користуванням та розпорядженням  будь-яким майном.

Отже, право вимоги кредитора за будь-яким кредитним договором є по своїй суті майновим правом, яке за діючим законодавством України може бути передане (відчужене) іншій особі.

09 вересня 2005 року на підставі договору про відступлення права вимоги №20734119 АКБ “Інтерконтинентбанк”передав всі свої майнові права за кредитним договором №120504-260 від 12.05.2004 року АКБ “Європейський”.

Згідно п. 2.1 договору відступлення права вимоги є платним. Плата за відступлення права вимоги складає 2 300 000, 00 грн. і підлягає сплаті АКБ “Європейський” на протязі 7 банківських днів з моменту укладення даного договору шляхом зарахування коштів на рахунок АКБ “Інтерконтинентбанк”.

09 вересня 2005 року позивач платіжним дорученням №1705 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 2 300 000, 00 грн.  з призначенням платежу: відступлення права вимоги за кредитним договором №120504-260 від 12.05.2004 року відповідно до договору №20734119 про відступлення права вимоги від 09.09.2005р.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому, гроші, а також цінні папери на пред’явника не можуть бути витребувані від добросовісного набувача (ст. 389 ЦК України).

Про факт відсутності у особи, що підписувала договір про відступлення права вимоги зі сторони АКБ “Інтерконтинентбанк”відповідних повноважень АКБ “Європейський” дізнався лише під час судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки АКБ “Європейський” не знав та не міг знати, що АКБ “Інтерконтинентбанк”(його посадові особи, які укладали договір) не мали права здійснювати відчуження майнових прав за кредитним договором, а АКБ “Європейський” належним чином виконав свої зобов’язання за договором, останній є добросовісним набувачем майнових прав за договором відступлення права вимоги №20734119 від 09 вересня 2005 року, укладеного між сторонами.

Згідно п. 1.2. вказаного вище договору до прав вимоги, що відступаються за цим договором належать всі права, які має первісний кредитор (АКБ “Інтерконтинентбанк”) за кредитним договором.

Відповідно до ст. 144 ГК України майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання можуть виникати: з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом; внаслідок створення та придбання майна з підстав, не заборонених законом; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, придбання або збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав; внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності; з інших обставин, з якими закон пов'язує виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 147 ГК України майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ст. 386 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову та визнання за АКБ “Європейський” права власності на всі майнові права за кредитним договором №120504-260 від 12.05.2004 року.

Щодо заявлених у зустрічному позові вимог про визнання АКБ “Європейський” добросовісним набувачем майнових прав за договором про відступлення права вимоги суд прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; зміст письмової угоди сторін, якщо її досягнуто; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення.

Отже, визнання особи добросовісним набувачем по своїй суті є питанням факту, а не права. Факти встановлюються господарськими судами при розгляді справи і відображаються у мотивувальній частині прийнятого судом рішення.

Крім того, відмовивши АКБ “Інтерконтинентбанк”в задоволенні первісного позову про визнання недійсним договору відступлення права вимоги з підстав належного виконання АКБ “Європейський” своїх зобов’язань та подальшого схвалення АКБ “Інтерконтинентбанк” спірного правочину, суд тим самим встановив, що АКБ “Європейський” є добросовісним набувачем  прав власності на майнові права за кредитним договором.

Отже, з огляду на встановлені судом обставини та на вказані підстави відмови у задоволенні первісного позову суд дійшов висновку про залишення зустрічного позову в частині визнання АКБ “Європейський” добросовісним набувачем майнових прав за договором про відступлення права вимоги без задоволення.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по сплаті державного мита, на інформаційно-технічне обслуговування судового процесу за подання первісного позову та державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 85 грн. та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411  судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень за подання зустрічного позову, покладаються на АКБ "Інтерконтинентбанк" в повному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 190, 386, 388, 392 Цивільного кодексу України, ст. 144, ч. 1 ст. 147 ГК України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411, статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Зустрічний позовзадовольнити частково.

Визнати за Акціонерним комерційним банком "Європейський" () право власності на всі майнові права за кредитним договором №120504-260 від 12.05.2004 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком "Інтерконтинентбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рось-Ялта".

Стягнути з Акціонерного комерційного банку "Інтерконтинентбанк" (01054, м.Київ, вул.Воровського, 22, , к/р № 1 у Головному Управлінні НБУ по м.Києву і Київській області, МФО 321024) на користь Акціонерного комерційного банку "Європейський" (61125, м.Харків, Червоношкільна набережна, 24, , к/р № 0 в Управлінні НБУ в Харківській області, МФО 351447) витрати по сплаті держмита у розмірі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частині зустрічного позову щодо визнання АКБ “Європейський” добросовісним набувачем майнових прав за договором про відступлення права вимоги відмовити.

Суддя                                                                                            Доленчук Д. О.