донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.07.2007 р.                                                                            справа №43/216

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Гези  Т.Д. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
не з"явився,

від відповідача:
Дорошенко О.М. - за дов. № 2199 від 16.11.06 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "АСИ-ОЙЛ", м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
18.04.2007 року

по справі
№43/216 (суддя Зубченко І.В.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "АСИ-ОЙЛ", м. Донецьк

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор",          м. Донецьк

про
стягнення збитків в розмірі 408138 грн.

ВСТАНОВИВ:

У 2006 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ», м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор», м. Донецьк про стягнення збитків у розмірі 408138 грн.

Рішенням від 18.04.07р. в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ», м. Донецьк  відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено  факт заподіяння відповідачем йому збитків у розмірі 408138 грн.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ»,                           м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 18.04.07р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ», м. Донецьк. Зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, послався на недоведеність позивачем вини відповідача в заподіянні йому шкоди та її розміру.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Амстор»,                          м. Донецьк, надав суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив Донецький апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача до  судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення 16.05.07р. ухвали суду. Про причину неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченим ст.22 ГПК України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, явка сторін ухвалою суду не була визнана обов’язковою.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №43/216, та наданих відповідачем пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності  - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України обов’язки виникають  з угод, передбачених законом, а також угод, хоч і не передбачених законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.04.2002р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ», м. Донецьк, та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Амстор», м. Донецьк, був укладений договір № 19/04-2002 купівлі-продажу Автозаправної станції та автостоянки загальною площею 157,3кв.м., розташованих за адресою: м. Донецьк,                          вул. Добровольського, 2.

До того ж, відповідно до витягу з реєстру прав власності БТІ № 8952661 від 15.11.05 р., об»єктом купівлі-продажу була також і трансформаторна підстанція, як допоміжне обладнання.

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача вартість знищеної автостоянки у розмірі 380538 грн. та демонтованого кабелю у розмірі 27600 грн. в якості збитків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення відповідача, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані ГК України.

Згідно частини 2 пункту 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У разі стягнення заподіяних збитків, перш за все слід з»ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов»язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням  або неналежним виконанням  зобов»язання, що випливає з договору (ст. 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов»язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (ст. 1166 ЦК України).

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що між позивачем, ТОВ «АСИ-ОЙЛ», м. Донецьк,  та відповідачем, ТОВ «Амстор», м. Донецьк, відсутні будь-які договірні стосунки, тому  помилковими є вимоги позивача про відшкодування збитків, які стягуються лише при невиконанні або неналежному виконанні  договірних зобов»язань.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки –це втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка заподіяла шкоду. Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв»язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Оскільки за приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, то позивач повинен  був доказати в суді першої інстанції факт заподіяння йому шкоди, розмір зазнаної шкоди та причинно-наслідковий зв»язок між неправомірними  діями відповідача та завданою шкодою.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивачем не доведено факту заподіяння збитків (шкоди), а саме знищення автостоянки та високовольтного кабелю. Одночасно, відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 10.04.06 р., проведеного землеправником та архітектором району встановлено, що земельна ділянка, виділена в тимчасове користування на 10 років ТОВ «Енергозбутпром», за цільовим призначенням не використовується, вільна від забудов та зелених насаджень. Тобто позивачем не доведено наявності зазначених автостоянки та кабелю до початку здійснення відповідачем будівельних робіт.

Крім того, жодного доказу в обґрунтування розміру вартості автостоянки та високовольтного кабелю позивачем до господарського  суду надано не було, що свідчить про недоведеність розміру збитків (шкоди).

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, що встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті ж самі сторони.

Стосовно того, що відповідач заподіяв своїми неправомірними діями позивачу збитки, оскільки почав будівництво без узгодження з власником землі, суд першої інстанції правомірно звернув увагу на те, що постановою господарського суду Донецької області по адміністративній справі № 45/326а від 27.12.06 р., що була прийнята  господарським судом  в порядку  ст. 35 ГПК України щодо фактів, які не потребують доказування, встановлено, що:

1. листом № 218 від 31.10.02 р. адміністрація ТОВ «АСИ-ОЙЛ»повідомила Донецького міського голову про відмову від земельної ділянки площею 0,6632 га у зв»язку з виробничою необхідністю;

2. ТОВ «АСИ-ОЙЛ»не є власником чи орендарем земельної ділянки, на якій розташовані автозаправна станція та автостоянка загальною площею 157,3 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Донецьк, вул.. Добровольського, 2;

3. рішення виконкому Донецької міської ради № 242 від 26.04.06 р. припинено договір на право тимчасового користування земельною ділянкою з ТОВ «Енергозбутпром»внаслідок його ліквідації;

4. рішення виконкому Донецької міської ради № 542/4 від 20.09.06 р. земельна ділянка площею 0,2 га передана в оренду ТОВ «Амстор»для будівництва та подальшої експлуатації суспільно-торгівельного центру з гостьовою стоянкою.

Крім того, рішенням господарського суду Донецької області  по справі                    № 10/359пн від 26.12.06 р. також встановлено факти того, що позивач не є належним користувачем земельної ділянки та підтверджено  право відповідача на забудову займаної земельної ділянки.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції послався на недоведеність позивачем вини відповідача в заподіянні йому шкоди та її розміру не приймається апеляційною інстанцією до уваги, тому що в оскаржуваному рішенні не зазначено про недоведеність позивачем вини відповідача в заподіянні йому шкоди та її розміру, оскільки позивач не повинен доводити суду вину відповідача в заподіянні йому шкоди. Крім того, судом правильно розподілено обов»язок доказування і враховано, що саме відповідач повинен доводити відсутність його вини в заподіянні шкоди позивачу.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про недоведеність позивачем його позовних вимог про стягнення збитків (шкоди) у розмірі 408138 грн.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 18.04.07р. у справі № 43/216 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСИ-ОЙЛ»,           м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 18.04.07р. у справі № 43/216 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 18.04.07р. у справі № 43/216–без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п»ятиденний строк  та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          Т.Д.  Геза

О.В.  Стойка

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 - ДАГС;

5 – ГС Дон. обл.

Ложка Н.Л.