СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

04 квітня 2007 року

Справа № 2-13/17952-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Видашенко Т.С.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Суровикіна М.С.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, Приватне підприємство "Ловко-3";

відповідача: не з'явився, Керченська міська рада;

третьої особи: не з'явився, Товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив";

третьої особи: не з'явився, Риболовецький колгосп "Прапор комунізма"

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Жукова А.І.) від 06 лютого 2007 року у справі № 2-13/17952-2006А

за позовом           приватного підприємства "Ловко-3" (вул. Б. Куна, 7-173, Сімферополь, 95000)

до           Керченської міської ради (вул. Кірова, 17, Керч, 98300)

3-ті особи:

1. товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив"  (вул. Кірова, 41,Керч,98312)

2. риболовецький колгосп "Прапор комунізма"  (вул. Кірова, 76, Керч, 98319)

про визнання протиправним та нечинним рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 06 лютого 2007 року у справі № 2-13/17952-2006А (суддя Жукова А.І.)  задоволений позов приватного підприємства "Ловко-3" до Керченської міської ради, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив", риболовецький колгосп "Прапор комунізма" про визнання протиправним та нечинним рішення.

Визнані нечинними пункти 2 та 5 рішення 4 сесії 5 скликання Керченської міської ради від 27 червня 2006 року "Про передачу в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" під виробничою площадкою по вул. Кірова, 74 у місті Керчі".

Визнаний недійсним договір оренди землі від 22 серпня 2006 року, укладений між Керченською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив", зареєстрований у Державному реєстрі земель 22 серпня 2006 року.

З Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Ловко-3" стягнуто 1,70 грн. державного мита.

Не погодившись з вказаною постановою суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову місцевого господарського суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" посилається на те, що господарським судом першої інстанції при розгляді спору не було враховане, що відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Отже, вказаною статтею передбачена можливість переходу права користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю і споруду та не встановлено, що право користування земельною ділянкою обов’язкове припиняється у разі зміни власника майна, що розташоване на відповідній земельній ділянці.

Крім того, апелянт вказує на те, що діючим Земельним кодексом України не визначено, що надання земельної ділянки у користування юридичній особі можливо лише у тому випадку, коли на спірній земельній ділянці розташована яка-небудь власність даної юридичної особи.

Частиною 1 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право особи, що подала апеляційну скаргу, змінити її до закінчення апеляційного розгляду. Виходячи із положень зазначеної статті апелянт доповнив апеляційну скаргу, зокрема вказавши, що підставою для звернення приватного підприємства "Ловко-3" з позовом був той факт, що він є власником майна, розташованого на спірній земельній ділянці. Однак, 01 березня 2007 року прокуратурою міста Керч був винесений припис про усунення порушень вимог чинного законодавства в частині реєстрації права власності на нерухоме майно за приватним підприємством "Ловко-3". У виконання даного припису реєстрація права власності на об’єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці, за приватним підприємством "Ловко-3" була анульована. Вищевказане, на думку апелянта, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог приватного підприємства "Ловко-3".

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26 березня 2007 року відкрито провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив".

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 березня 2007 року справа призначена до розгляду на 04 квітня 2007 року.

В судове засідання 04 квітня 2007 року представники сторін, які  були належним чином сповіщені про дату, час і місце судового розгляду справи ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27 березня 2007 року та судовими повістками, не з’явились.

На адресу Севастопольського апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" надійшло клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку із перебуванням його представника у відпустці за сімейними обставинами. Судова колегія не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки апелянтом не надано доказів поважності причини неможливості направити у судове засідання свого представника. Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи, якщо визнав обов'язковою участь у судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, а вони не прибули. У даному випадку участь представників сторін у судовому засіданні обов'язковою судом апеляційної інстанції не визнавалась.

Повторно переглянувши матеріали справи в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Автономно Республіки Крим по справі № 2-20/10129-2006 від 22 червня 2006 року визнаний дійсним договір купівлі-продажу виробничих будівель, розташованих у місті Керч по вул. Кірова, 74, укладений між приватним підприємством "Ловко-3" та риболовецьким сільськогосподарським виробничим кооперативом "Таврія". За приватним підприємством "Ловко-3" визнано право власності на майно, яке розташоване за адресою місто Керч вул. Кірова, 74. На підставі вказаного рішення 20 листопада 2006 року у встановленому законодавством порядку Кримським республіканським підприємством "Керченське міське бюро реєстрації і технічної інвентаризації" за приватним підприємством "Ловко-3" зареєстровано право власності на вищезазначене майно, номер запису 178 у книзі 1.

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Отже, набувши право власності на виробничі будівлі, розташовані у місті Керч по вул. Кірова, 74 на спірній земельній ділянці, приватне підприємство "Ловко-3" автоматично отримало право на укладення в подальшому або договору оренди, або іншого договору відносно відповідної земельної ділянки.

Однак, 27 червня 2006 року рішенням 4 сесії 5 скликання Керченської міської ради спірна земельна ділянка була передана у користування товариству з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив".

22 серпня 2006 року на підставі цього рішення  між Керченською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої у місті Керч по вул. Кірова, 74. Цій договір був зареєстрований у Державному реєстрі земель 22 серпня 2006 року за № 72.

Приватне підприємство "Ловко-3" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Керченської міської ради про визнання нечинним рішення 4 сесії 5 скликання Керченської міської ради від 27 червня 2006 року та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, розташованої у місті Керч по вул. Кірова, 74, від 22 серпня 2006 року.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши позовні  вимоги, вважає,  що вони обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи оскаржуване рішення від 27 червня 2006 року „Про передачу в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" під виробничою площадкою по вул.. Кірова, 74 у місті Керч”, Керченська міська рада виходила з того, що товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" є власником майна, що розташоване на спірній земельній ділянці.

Однак, рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 квітня 2006 року у справі № 2-6/7339-2006 за риболовецьким сільськогосподарським виробничим кооперативом "Таврія" визнано  право власності на відповідне нерухоме майно.   Цим же рішенням вищевказане майно вилучене у товариства з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" та передане риболовецькому сільськогосподарському виробничому кооперативу "Таврія". Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 травня 2006 року рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 квітня 2006 року у справі № 2-6/7339-2006 залишено без змін. Таким чином, з 24 травня 2006 року товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" втратило право володіння, користування та розпорядження відповідним нерухомим майном.

Отже, оскаржуване рішення було прийнято Керченською міською радою на підставі, наданих товариством з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" документів, які не відповідають дійсності.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання нечинними пунктів 2 та 5 рішення 4 сесії 5 скликання Керченської міської ради від 27 червня 2006 року.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що оскільки 01 березня 2007 року прокуратурою міста Керч був винесений припис про усунення порушень вимог чинного законодавства в частині реєстрації права власності на нерухоме майно за приватним підприємством "Ловко-3" та у виконання даного припису реєстрація права власності на об’єкти нерухомого майна, розташовані на спірній земельній ділянці, за приватним підприємством "Ловко-3" була анульована, підстави для задоволення позовних вимог приватного підприємства "Ловко-3" відсутні, тому що відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Однак у даному випадку постанова господарського суду Автономної Республіки Крим була прийнята 06 лютого 2007 року, а обставини, на які посилається товариство з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" як на підставу своїх вимог та заперечень, виникли 01 березня 2007 року, тобто вже після прийняття оскаржуваної постанови та не могли бути відомими господарському суду першої інстанції. Тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для дослідження представлених нових доказів.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Отже, підставою для укладення договору оренди є рішення відповідного компетентного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

На підставі зазначеного суд апеляційної інстанції вважає, що господарський суд Автономної Республіки дійшов правомірного висновку про те, що у разі визнання рішення органу місцевого самоврядування про укладення договору оренди землі нечинним наявні правові підстави для визнання такого договору недійсним виходячи з вимог частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, Севастопольський апеляційний господарський суд дійшов висновку про повне з’ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими. Висновки, викладені в постанові місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Порушень або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

Отже, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив", викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування постанови господарського суду Автономної Республіки Крим від 06 лютого 2007 року у справі № 2-13/17952-2006А відсутні.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5  статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Південна мануфактура "Пролив" залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 06 лютого 2007 року у справі № 2-13/17952-2006А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        Т.С. Видашенко

Судді                                                                      І.В. Антонова

О.Л. Котлярова