ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

10.05.07                                                                                           Справа  № 1/880-14/232(А)

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                Кравчук Н.М

суддів   -                                   Гнатюк Г.М.,

Мирутенко О.Л.

розглянувши  апеляційну скаргу Львівської міської ради  № 05/1797 від 25.12.2006 р

на постанову   господарського суду Львівської області від 24.11.2006 року

у справі №1/880-14/232(А)

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю «Айтана»,  в особі Львівської філії ТзОВ «Айтана»м.Львів

до відповідача  Львівської міської ради

треті особи  на стороні відповідача  Сихівська районна  адміністрація

Шевченківська  районна  адміністрація

Личаківська районна  адміністрація

про скасування та визнання нечинною ухвали Львівської міської ради,

з участю представників:

від позивача: Балабанов О.В. - представник (довіреність у матеріалах справи);

Антоненко В.А. - представник (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача: Косандяк М.М. представник (довіреність в справі);

від Сихівської РДА: Гринчишин О.І. - представник (довіреність в справі)

від Шевченківської РДА: не з`явився

від Личаківської РДА: Батерчук М.М.. - представник (довіреність в справі)

Присутнім в судовому засіданні представникам сторін роз‘яснено, що  відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень, ст.ст. 1, 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) апеляційне провадження здійснюється в порядку, встановленому даним Кодексом.

Представникам сторін також роз‘яснено права і обов‘язки передбачені ст.ст. 27, 29, 49, 51,  59 КАС України.

В С Т А Н О В И В :

постановою   господарського суду Львівської області від 24.11.2006 року у справі № 1/880-14/232(А) (суддя Кітаєва С.Б.) частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Айтана» в особі Львівської філії ТзОВ «Айтана»до Львівської міської ради,  треті особи - Сихівська районна державна адміністрація, Шевченківська  районна державна адміністрація, Личаківська районна державна адміністрація, про скасування та визнання нечинною ухвали Львівської міської ради  №31 від 22.06.2006 р. “Про впорядкування розміщення закладів грального бізнесу у м. Львові”  в частині  пункту 2  (вцілому). Визнано нечинними пункти 2.3., 2.5., 2.6., 2.8. ухвали. В  решті позовних вимог  відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятою постановою, подав апеляційну скаргу, в якій вважає останню незаконною, необґрунтованою, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального  та процесуального права, просить її скасувати  та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своїх заперечень скаржник стверджує, що судом  безпідставно зроблено висновок, що оскаржуваною ухвалою Львівська міська рада   встановила додаткові, не передбачені законодавством, обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності. Скаржник зазначає, що Ухвала  Львівської міської ради прийнята  у відповідності до Ліценційних умов провадження організації діяльності  з проведення азартних ігор і лише конкретизує положення цих Ліцензійних умов.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив, що наявні підстави для часткового скасування оскаржуваної постанови та, відповідно,   часткового задоволення апеляційної скарги , виходячи з наступного.

22.06.2006 р. Львівською міською радою (1-а сесія 5-го скликання) було прийнято ухвалу № 31 “Про впорядкування розміщення закладів грального бізнесу у м. Львові”. В пункті  2 даної ухвали вказано, що організація проведення азартних ігор не допускається, а гральне обладнання (в тому числі гральні автомати) не підлягає розміщенню: у приміщеннях закладів охорони здоров’я, навчальних закладах, дитячих та юнацьких організацій, закладів культури і спорту (п. 2.1.); у приміщеннях органів державної влади та місцевого самоврядування (п. 2.2.); у приміщеннях підприємств, установ та організацій, що належать до власності територіальної громади м. Львова (п. 2.3.); поза межами приміщень або будівель (у підземних переходах, на зупинках громадського транспорту, на вулицях, у парках, тощо) (п. 2.4.); у приміщеннях, відкритих для огляду ззовні (п. 2.5.); у закладах роздрібної торгівлі та громадського харчування у разі, якщо організація діяльності з грального бізнесу у таких закладах не відповідатиме вимогам Ліцензійних умов (п. 2.6.); у малих архітектурних формах в центральній частині м. Львова (п. 2.7.); у приміщеннях, які не відповідають встановленим санітарним та пожежним нормам (п. 2.8.).

Позивач просить визнати оспорювану ухвалу нечинною в частині п. п. 2.3., 2.5., 2.6., 2.8, а також визнати п. 2 вказаної ухвали таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.

Позивачем отримано ліцензію № 082950 Міністерства фінансів України  на організацію діяльності з проведення азартних ігор (діяльність з організації та проведення азартних ігор на гральних автоматах) строком дії з 28.04.2006 р. по 27.04.2011 р..  06.06.2006 р. копія ліцензії була видана Львівській філії ТзОВ “Айтана”.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було укладено з різними орендодавцями  ряд договорів оренди нежитлових приміщень, зокрема,  в закладах роздрібної торгівлі та громадського харчування, для розміщення та експлуатації ігрового обладнання. Для розміщення ігрових автоматів за адресами, вказаних в договорах оренди,  позивачем одержано платні короткотермінові торгові  патенти. на право здійснення торговельної діяльності.

Листами орендодавців підтверджується наявність копій патентів згідно із кількістю гральних автоматів на доступному для огляду місці, копії ліцензії.

Надаючи аналіз поданим доказам у їх сукупності та,  оцінюючи докази  на підставі ст.86 КАС України, Львівський апеляційний господарський суд, дійшов висновку щодо неправомірності деяких пунктів  прийнятої ухвали № 31 від 22.06.06 р.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України „Про місцеве самоврядуванн Україні" спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадих осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

У відповідності до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При зверненні до суду з відповідним позовом  позивач керувався інтересами вільного здійснення підприємницької діяльності, яка у відповідності до норм законодавства підлягає ліцензуванню, а тому обмеження можуть бути встановлені лише спеціальним законодавством та Ліцензійними умовами. Слід зазначити, що оскаржувана ухвала порушує право позивача, оскільки встановлює додаткові обмеження проведення ліцензованої підприємницької діяльності на території м.Львова, якою займається позивач.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд застосовує нормативно-правові акти, лише якщо вони прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує той правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ГК України ліцензування є одним із засобів державного регулювання у сфері господарювання, спрямованим на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Згідно із ч. 3 ст. 14 ГК України, відносини, пов’язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. З п. 8 переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1698 від 14.11.2000 р. “Про затвердження переліку органів ліцензування”, в сфері організації діяльності з проведення азартних ігор таким органом визначено виключно Мінфін.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, ліцензійні умови визначені як вичерпний перелік організаційних, кваліфікаційних та інших спеціальних вимог, обов’язкових для виконання при провадженні видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню.

Згідно із ст. 8 вказаного закону, ліцензійні умови та порядок контролю за їх додержанням затверджуються спільним наказом спеціально-уповноваженого органу з питань ліцензування та органу ліцензування. Зазначеним законом, а також Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”, органам місцевого самоврядування не надано повноважень щодо встановлення особливих умов здійснення зазначеної господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Посилання скаржника на те, що оскаржуваною ухвалою не встановлювались особливі умови, а лише впорядковувалось розміщення закладів грального бізнесу у м. Львові не може прийматись до уваги , оскільки суперечить  чинному законодавству . Згідно із ст. 14 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, господарська діяльність на підставі ліцензії, виданої органом ліцензування, яким є центральний орган виконавчої влади, здійснюється на всій території України. Ліцензійні умови провадження організації діяльності з проведення азартних ігор, затверджено Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Міністерства фінансів України №40/374 від 18.04.2006 р. “Про затвердження Ліцензійних умов провадження організації діяльності з проведення азартних ігор і Порядку контролю за додержанням ліцензійних умов провадження організації діяльності з проведення азартних ігор”.

Як випливає зі змісту п. 3.2. Ліцензійних умов, ліцензія на провадження організації діяльності з проведення азартних ігор є підставою для здійснення відповідної діяльності з обмеженнями, встановленим у ліцензійних умовах. Як вбачається з п. 3.7. ліцензійних умов, ліцензіату забороняється організовувати і проводити азартні ігри лише, якщо правила проведення азартної гри не виключають можливості створення фізичної загрози для життя та здоров'я людей; якщо правила проведення азартної гри не виключають можливості загибелі чи каліцтва живих істот у такій грі; якщо як приз (виграш) пропонуються алкогольні напої, тютюнові вироби чи інші товари, торгівля якими передбачає наявність відповідної ліцензії або володіння якими передбачає одержання спеціального дозволу; у приміщеннях закладів охорони здоров'я, навчальних закладів, органів державної влади та місцевого самоврядування, культових будівель; поза межами приміщень або будівель.

Як випливає зі змісту п. 2 ухвали, перелік обмежень виходить за межі, встановлені ліцензійними умовами, чим спростовується твердження відповідача про те, що ухвалою лише дублюються існуючі обмеження. Зокрема, ліцензійні умови не містять обмежень щодо організації та проведення азартних ігор у приміщеннях підприємств, установ та організацій, що належать до власності територіальної громади м. Львова (п. 2.3.); у приміщеннях, відкритих для огляду ззовні (п. 2.5.); у закладах роздрібної торгівлі та громадського харчування (п. 2.6.); у приміщеннях, які не відповідають встановленим санітарним та пожежним нормам (п. 2.8.). Згідно із ч. 4 ст. 23 ГК України, незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність суб’єктів господарювання забороняється. Не допускається видання правових актів органом місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, листів, актів тощо, треті особи на стороні відповідача на виконання вимог оскаржуваної ухвали вживали заходів до спонукання позивача привести свою діяльність у відповідність із вимогами п. 2 оспорюваної ухвали в тій частині, яка не передбачена ліцензійними умовами, чим підтверджується порушення оспорюваною частиною ухвали прав позивача. При цьому, згідно із ст. 20 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов здійснюють лише органи ліцензування та спеціально-уповноважений орган з питань ліцензування в межах своїх повноважень шляхом проведення плановий і позапланових перевірок.

Одночасно колегія суддів приходить до висновку про помилковість суду першої інстанції щодо  визнання недійсним  оскаржуваної ухвали  в частині п. 2.5.- у приміщеннях, відкритих для огляду ззовні;  та п. 2.8) - у приміщеннях, які не відповідають встановленим санітарним та пожежним нормам; оскільки такі обмеження не передбачені самими Ліцензійними умовами, проте не  суперечать змісту Ліцензійних умов та не встановлюють додаткових обмежень для проведення підприємницької діяльності позивача.. Наведене свідчить про те, що  ухвала №31 в частині п.п. .2.5, 2.8 підлягає залишенню без змін, а постанова суду першої інстанції  в цій частині –скасуванню.

На підставі вищевикладеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що постанова місцевого господарського суду слід скасувати частково, а апеляційну скаргу  задоволити частково.

Керуючись ст. ст.157,195,196,202,203,205 КАС України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу задоволити частково.

2.          Поставнову господарського суду Львівської області від 24.11.2006 р. у справі

№ 1/880-14/232 А скасувати в частині визнання нечинною ухвали Львівської

міської ради  № 31 від 22.06.2006 р. (першої сесії п”ятого скликання) “Про

впорядкування розміщення закладів грального бізнесу у м. Львові”  пунктів

2.5., 2.8. В решті постанову залишити без змін.

3.          Постанова  набирає законної сили  у відповідності до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.          Справу передати до місцевого господарського суду  Львівської області.

Головуючий суддя                                                            Н. М. Кравчук

Суддя                                                                               Г.М. Гнатюк

Суддя                                                                               О.Л.Мирутенко