КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2007                                                                                           № 8/539

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Єлишев К.Ю. (дов. № 0735 від 08.08.2006р.);

від відповідача : не з’явився;

від третьої особи : не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кожний про своє -1"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.12.2006

у справі № 8/539

за позовом                               ВАТ "Кредобанк" в особі Київської філії ВАТ "Кредобанк"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Кожний про своє -1"

третя особа           Макарівське державне бюро технічної інвентаризації

про                                                  стягнення 993864,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.12.2006р. у справі                 № 8/539 частково задоволено позов Відкритого акціонерного товариства “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє-1” на користь Відкритого акціонерного товариства “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк” 279905 грн. простроченої заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на майно, що є предметом застави за договором застави від 07.07.2003р., укладеним між Акціонерним товариством “Кредит Банк (Україна)” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє-1”, а саме на багатогалузеве виробниче підприємство, що знаходиться в селі Завалівка Макарівського району, Київської області, на вулиці Польовій, 1 та складається в цілому з 31 будівлі і 2 споруд: виробничий корпус - літери А, Б, В; столова - літера Г; кухня з переходом - літери Д, д; котельня - літера Ж; душева з тамбуром - літери 3, з; душева - літера О; сарай - літера И; гараж - літера К; лазня - літера Н; уборна - літера Н, W; котельня - літера С; котельня - літера С; коптильня - літера Ш; навіс - літера Р; бойня -літера Ю; навіс - літери У, X, Ф; кафе - літера Я; сарай - літери У, F, N, R, V - загальною площею 2018,2 кв. м., зареєстрованого Макарівським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 1281932.

Визнано право власності на багатогалузеве виробниче підприємство, що знаходиться в селі Завалівка Макарівського району, Київської області, на вулиці Польовій, 1 та складається в цілому з 31 будівлі і 2 споруд: виробничий корпус - літери А, Б, В; столова - літера Г; кухня з переходом - літери Д, д; котельня – літера Ж; душева з тамбуром – літери З, з; душева – літера О; сарай – літера И; гараж - літера К; лазня - літера Н; уборна - літера Н, W; котельня - літера С; котельня - літера С; коптильня - літера Ш; навіс - літера Р; бойня-літера Ю; навіс - літери У, X, Ф; кафе - літера Я; сарай - літери У, F, N, R, V – загальною площею 2018,2 кв. м., зареєстрованого Макарівським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 1281932 за Відкритим акціонерним товариством “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк”.

Зобов'язано Макарівське державне бюро технічної інвентаризації зареєструвати право власності на багатогалузеве виробниче підприємство, що знаходиться в селі Завалівка Макарівського району Київської області, на вулиці Польовій, 1 та складається в цілому з 31 будівлі і 2 споруд: виробничий корпус - літери А, Б, В; столова - літера Г; кухня з переходом літери Д, д; котельня - літера Ж; душева з тамбуром - літери 3, з; душева - літера О; сарай - літера И; гараж - літера К; лазня - літера Н; уборна - літера Н, W; котельня - літера С; котельня - літера С; коптильня - літера Ш; навіс - літера Р; бойня - літера Ю; навіс - літери У, X, Ф; кафе - літера Я; сарай - літери У, F, N, R, V - загальною площею 2018,2 кв. м., зареєстрованого Макарівським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 1281932 за Відкритим акціонерним товариством “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк”.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє-1” на користь Відкритого акціонерного товариства “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк” 215095 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 113027,47 грн. простроченої заборгованості по відсотках, 10417, 37 грн. пені по прострочених відсотках, 45622,50 грн. пені по простроченій заборгованості, 39270 грн. річних, 117236,31 грн. збитків від інфляції, 39600 грн. штрафних санкцій за неподання фінансової звітності, 8601,74 грн. державного мита та 118 грн. витрат па інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до       ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, оскільки вимоги позивача по стягненню 495000,00 грн. простроченої заборгованості підтверджуються матеріалами справи та визнаються відповідачем, то позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк” в частині стягнення простроченої заборгованості є правомірними.

Також суд першої інстанції, відповідно до умов кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 113027,47 грн. простроченої заборгованості по процентах, 10417,37 грн. пені по прострочених відсотках, 45622,50 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 39600 грн. штрафних санкцій за неподання фінансової звітності.

Оскільки ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, то Господарський суд м. Києва задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 117236,31 грн. та трьох відсотків річних в сумі 39270,00 грн.

Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України “Про заставу”, Господарський суд                   м. Києва визнав право власності позивача на багатогалузеве виробниче підприємство, що знаходиться в селі Завалівка Макарівського району, Київської області, на вулиці Польовій, 1 та складається в цілому з 31 будівлі і 2 споруд.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ “Кожний про своє – 1” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд частково змінити рішення Господарського суду м. Києва по справі № 8/539 від 26.12.2006р. звернувши стягнення заборгованості в сумі 580268,65 грн. на заставлене майно.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що оспорюване рішення Господарського суду м. Києва прийняте з неповним з’ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскільки посилання суду на додаткову угоду від 07.04.2003р., яка була укладена раніше самого кредитного договору від 15.04.2003р. є безпідставним.

Також судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що позичальником не могло бути передано в заставу нерухоме майно, так як він став його власником лише 02.07.2003р., зазначене підтверджується договором купівлі – продажу багатогалузевого виробничого підприємства, укладеного між Бебко О.М. та позичальником.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення Господарського суду м. Києва по даній справі, звернути стягнення заборгованості в сумі 580268,65 грн. за рахунок заставленого майна.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2007р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє – 1” призначено на 05.02.2007р.

У зв’язку зі зверненням ТОВ “Кожний про своє – 1” до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства “Кредобанк” в особі Київської філії ВАТ “Кредобанк” про визнання недійсним кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. та договорів застави від 15.04.2003р. і 07.07.2003р. на підставі яких Господарським судом м. Києва у справі № 8/539 від 26.12.2006р. прийнято рішення про стягнення грошові коштів з відповідача, ухвалою від 05.02.2007р. Київський апеляційний господарський суд зупинив апеляційне провадження у справі № 8/539 до вирішення судовими інстанціями питання щодо чинності кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. та договорів застави від 15.04.2003р. і 07.07.2003р.

08.05.2007р. до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ВАТ “Кредобанк”, в якому позивач просив поновити провадження у справі № 8/539, оскільки судами першої та апеляційної інстанції відмовлено ТОВ “Кожний про своє – 1” в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. та договорів застави від 15.04.2003р. і 07.07.2003р.

Київський апеляційний господарський суд, ухвалою від 10.05.2007р. поновив апеляційне провадження у справі № 8/539, розгляд апеляційної скарги призначив на 21.05.2007р.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє – 1” та Макарівського державного бюро технічної інвентаризації не з’явились в судове засідання, хоча були повідомлені ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2007р. про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, ухвала вручена поштовим відділенням відповідачеві 15.05.2007р., Макарівському державному бюро технічної інвентаризації 17.05.2007р.

Враховуючи те, що явка представників сторін у засіданні апеляційної інстанції не визнана обов’язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення Господарського суду м. Києва за наявними у справі матеріалами без представників Товариства з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє – 1” та Макарівського державного бюро технічної інвентаризації.

Розглянувши апеляційну скаргу, наявні матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне:

15.04.2003р. між Акціонерним товариством “Кредит Банк (Україна)”, правонаступником якого є ВАТ “Кредобанк” – (надалі – Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє-1” – (надалі – Позичальник) укладено кредитний договір № 89, згідно п.п. 1.1, 1.2 якого Банк відкриває Позичальнику поновлювальну кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості в сумі 105000,00 грн. Кредит надається на поповнення обігових коштів для проплати за сировину та матеріали згідно наданих Позичальником договорів та рахунків.

Видача Банком кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку за цільовим призначенням згідно платіжних документів Позичальника (п. 1.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 24 відсотків річних.

Пунктами 2.1, 2.2 зазначеного договору встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, Банком приймається: у заставу нерухоме майно майнового поручителя - фізичної особи та засновника Позичальника, експертною вартістю 329600,00 грн., заставною вартістю 279905,00 грн.; основні засоби Позичальника, експертною вартістю 1311400,00 грн., заставою вартістю 720095,00 грн. Всі зобов'язання Позичальника забезпечуються також всім належним йому та майновим поручителям майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

Пунктом 1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. сторони внесли зміни до п. 2.1 ст. 2 кредитного договору, а саме встановили, що в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, Банком приймається нерухоме майно Позичальника, експертною вартістю 329600,00 грн., заставною вартістю 279905,00 грн.; основні засоби Позичальника, експертною вартістю 1311400,00 грн., заставою вартістю 720095,00 грн.

Додатковими угодами № 2 від 15.07.2003р. та № 3 від 17.07.2003р. до кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. Банк збільшував суму ліміту по кредитній лінії. Максимальний ліміт заборгованості по кредитній лінії з врахуванням збільшення становить 495000,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується банківською випискою, позивач перерахував на рахунок відповідача 495000,00 грн.

З метою забезпечення виконання ТОВ “Кожний про своє –1” взятих на себе зобов’язань, 07.07.2003р. між сторонами було укладено договір застави, в якому вони погодили, що для забезпечення своєчасного виконання вимог позивача, що випливають з положень кредитного договору № 89, укладеного 15.04.2003р. та додаткових угод до нього, відповідач передає позивачу у заставу багатогалузеве виробниче підприємство, яке складається з 31 будівлі та 2 споруд, що розташовані за адресою: Київська обл., Макарівський район, с. Завалівка, вул. Польова, 1.

Пунктом 9 договору застави сторони зазначили, що у випадку не сплати відповідачем забезпеченого заставою кредиту та/або відсотків, позивач має переважне перед іншими право одержати відшкодування від вартості заставленого майна.

Згідно п. 14 договору застави, право звернення стягнення на заставлене майно за цим договором виникає з моменту прострочення відповідачем терміну/термінів сплати відсотків за користування кредитом, повернення кредиту, визначених у кредитному договорі, забезпеченому цією заставою.

Відповідно до п. 15 зазначеного договору, у випадку не повернення відповідачем кредиту та/або процентів за користування ним у визначені кредитним договором терміни позивач звертає стягнення на заставлене майно і залишає за собою право вибору: на підставі виконавчого напису нотаріуса продати його або, в порядку передбаченому законодавством, залишити за собою заставлене майно у власність.

В матеріалах справи міститься належним чином засвідчений нотаріусом  договір купівлі-продажу багатогалузевого виробничого підприємства від 02.07.2003р., з якого вбачається, що продавець продав, а ТОВ “Кожний про своє-1” купив належне продавцеві багатогалузеве виробниче підприємство, що знаходиться в селі Завалівка Макарівського району, Київської області, на вулиці Польовій, 1.

Умовами зазначеного договору встановлено, що багатогалузеве виробниче підприємство складається в цілому з 31 будівлі і 2 споруд: виробничий корпус - літери А, Б, В; столова - літера Г; кухня з переходом - літери Д, д; котельня - літера Ж; душева з тамбуром - літери 3, з; душева - літера О; сарай - літера И; гараж - літера К; лазня - літера Н; уборна - літера Н, W; котельня - літера С; котельня -літера С; коптільня - літера Ш; навіс - літера Р; бойня - літера Ю; навіс - літери У, X, Ф; кафе - літера Я; сарай – прибудова – літера S; насосна – літера Z; криниця І; тротуар – І; навіс - літери Е, F, N, R, V - загальною площею 2018,2 кв. м.

Багатогалузеве виробниче підприємство, що відчужується за цим договором належало продавцеві на підставі договору купівлі – продажу, посвідченого 08.07.1999р. приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., реєстр за номером 660.

Право приватної власності продавця на відчужуване багатогалузеве виробниче підприємство зареєстроване у Макарівському бюро технічної інвентаризації 21.07.1999р. (реєстраційний номер 1281932).

Право власності на багатогалузеве виробниче підприємство у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

З витягу Макарівського бюро технічної інвентаризації № 922121 від 04.07.2003р. вбачається, що багатогалузеве виробниче підприємство (реєстраційний номер 1281932), яке знаходиться за адресою: Київська обл., Макарівський район,               с. Завалівка, вул. Польова, буд. 1 зареєстроване за ТОВ “Кожний про своє-1”, таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що майно, яке є забезпеченням виконання зобов'язання по кредитному договору № 89 від 15.04.2003р. та предметом застави за договором застави від 07.07.2003р. належить саме ТОВ “Кожний про своє-1”.

Разом з тим, Господарським судом м. Києва (рішення від 28.02.2007р. у справі № 17/47) відмовлено в позові ТОВ “Кожний про своє – 1” до ВАТ “Кредобанк” в особі Київській філії ВАТ “Кредобанк” про визнання недійсними кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. та договорів застави від 15.04.2003р. і 07.07.2003р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду по справі № 17/47 від 07.05.2007р. рішення місцевого господарського суду в цій частині залишено без змін.

Пунктом 1.8 Кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. сторони передбачили, що кінцевий термін погашення кредиту 14.04.2004р.

Відповідач неодноразово порушував умови договору № 89 щодо термінів сплати відсотків за користування кредитом та графіку повернення кредиту, з приводу чого позивач листами № 06-2544/04 від 14.09.2004р., б/н. від 24.03.2004р. просив погасити прострочену заборгованість за договором № 89 від 15.04.2003р.

Відповідач не заперечував проти отримання ТОВ “Кожний про своє – 1” від позивача кредиту в розмірі 495000,00 грн., проте, як вбачається з матеріалів справи, своїх зобов’язань за кредитним договором № 89 відповідач належним чином не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, проценти за користування кредитними коштами та пеню за несвоєчасне повернення коштів наданого кредиту і нарахованих процентів не сплатив.

Таким чином, на день подання позовної заяви заборгованість відповідача по кредиту перед позивачем не погашена та становить 495000,00 грн.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України встановлюють, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 1048 Цивільного кодексу України регламентує право позикодавця на отримання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов’язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги ВАТ “Кредобанк” щодо відшкодування ТОВ “Кожний про своє – 1” 495000,00 грн. простроченої заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також слід зазначити, що п. 4.1 кредитного договору № 89 від 15.04.2003р. сторони передбачили, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця, на суму фактичної заборгованості за кожний календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів в році. Річна процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 24 відсотків.

Позичальник самостійно сплачує Банку щомісяця в термін до останнього робочого дня календарного місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по сплаті відсотків проводиться в день остаточного погашення заборгованості Позичальником по кредиту.

Згідно п. 3.2.7 кредитного договору Позичальник зобов'язаний своєчасно, в терміни визначені кредитним договором, повернути Банку кредит та плату (відсотки, комісії) за його користування.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач власні зобов'язання по спірному кредитному договору не виконав, кредит та відсотки за його користування вчасно не погасив, що також не заперечується відповідачем.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача 113027,47 грн. простроченої заборгованості по сплаті процентів.

Пунктом 4.3 кредитного договору № 89 сторони передбачили, що за несвоєчасне погашення кредиту або його частини, оплати (відсотків, комісій) за користування кредитом або її частини Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої в строк суми за кожний прострочений день, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також відшкодовує Банку завдані таким невиконанням збитки в повному обсязі.

Так як в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем пені а також завдані таким невиконанням збитки, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 10417,37 грн. пені по прострочених відсотках, 45622,50 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.2.3 Позичальник зобов'язується надавати Банку планові та звітні дані, зміни та доповнення до господарських договорів, які є об'єктом кредитування, розрахунки та інші матеріали, необхідні для перевірки забезпечення кредиту, контролю за його ефективним використанням та поверненням у встановлені строки.

У випадку неподання Позичальником планової фінансової звітності та інших бухгалтерських документів, які характеризують фінансовий стан Позичальника і підтверджують цільове використання кредиту, у визначені кредитним договором терміни, Банк має право стягнути з Позичальника штраф в розмірі 1 відсотка від суми кредиту (п.5.1.6 кредитного договору).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 39600,00 грн. штрафних санкцій за неподання фінансової звітності правомірна та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 117236,31 грн. та трьох відсотків річних в сумі 39270,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Закону України “Про заставу” за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 зазначеного Закону встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

З огляду на зазначене, враховуючи заяву позивача про уточнення позовних вимог та визнання відповідачем позову в частині 495000,00 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 113027,47 грн. простроченої заборгованості по  процентах, 10417,37 грн. пені по прострочених відсотках, 45622,50 грн. пені по простроченій заборгованості, 39270,00 грн. річних від простроченої суми, 117236,31 грн. збитків від інфляції, 39600,00 грн. штрафних санкцій за неподання фінансової звітності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Посилання апелянта на неповне з’ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи і не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення у відповідності з вимогами              ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Вимоги ТОВ “Кожний про своє – 1”, викладені в апеляційній скарзі щодо стягнення з нього заборгованості за рахунок заставленого майна, задоволені рішенням Господарського суду м. Києва від 26.12.2006р. по даній справі, яке передбачає стягнення заборгованості за кредитним договором № 89 від 15.04.2003р. за рахунок заставленого відповідачем майна за договором застави від 07.07.2003р.

Разом з тим, ст. 19 Закону України “Про заставу” надає заставодержателю право звернути стягнення на заставлене майно, а не обов’язок.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2006р. по справі № 8/539 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Кожний про своє – 1” на рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2006р. у справі № 8/539.

2. Залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва від 26.12.2006р. у справі № 8/539.

3. Повернути до Господарського суду м. Києва матеріали справи № 8/539.

Головуючий суддя

Судді

23.05.07 (відправлено)