донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.07.2007 р.                                                                            справа №43/351

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Гези  Т.Д. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Шевченко В.Г. – за дов. № 20/217 від 20.11.06 р.,

від відповідача:
від третьої особи:
Тернова В.О. – за дов. б/н від 06.12.06 р.,
не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажник", м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
01.03.2007 року

по справі
№43/351 (головуючий суддя Зубченко І.В, судді Сковороді на О.М., Чернота Л.Ф.)

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажник", м. Донецьк

до

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача
Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОР-2005", м. Донецьк
Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма „Бурпромсервіс”, м. Макіївка Донецької області

про
Стягнення заборгованості в сумі 156484 грн. 43 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2006 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Монтажник”, м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОР-2005”,                        м. Донецьк, за участю третьої особи Приватного підприємства виробничо-комерційної фірми „Бурпромсервіс”, м. Макіївка Донецької області про стягнення заборгованості та штрафних санкцій  в сумі 156484 грн.

Рішенням від 01.03.2007р. провадження по справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник”, м. Донецьк про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОР-2005”, м. Донецьк суми боргу у розмірі 122718 грн. 39 коп. за договором № 08-07/05 від 08.07.05 р. припинено. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник”, м. Донецьк  до Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОР-2005”, м. Донецьк про стягнення боргу в сумі 12290 грн. 81 коп., 3% річних в розмірі 1120 грн. 76 коп., індексації боргу в розмірі 6718 грн. 54 коп. та пені в сумі 13635 грн. 93 коп. відмовлено за недоведеністю.

Судове рішення мотивоване тим, враховуючи часткову відсутність боргу відповідача перед позивачем за договором підряду № 08-07/05 від 08.07.05 р. внаслідок уступки позивачем права вимоги іншій особі, провадження по справі щодо стягнення 122718 грн. 39 коп. підлягає припиненню в порядку п. 1-1                              ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору. Крім того, позивачем не було надано відповідних рахунків-фактур, з якими умови договору пов”язують момент виникнення боргу, а тому позивачем не доведено факту виникнення боргу, а отже, й факту прострочення зобов”язання.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Монтажник”,                         м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що суд першої інстанції прийняв передчасне та незаконне рішення. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2007р. скасувати.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю „ДОР-2005”,                  м. Донецьк, відзив на апеляційну скаргу не надав, але в судовому засіданні представник відповідача усно висловив свої заперечення щодо апеляційної скарги, в яких з вимогами апеляційної скарги позивача не погодився, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення господарського суду Донецької області від 01.03.07р. залишити без змін.

Представник третьої особи відзив на апеляційну скаргу суду не надав, до судового засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення –ухвали суду про порушення апеляційного провадження, яке отримане уповноваженою особою 17.05.07 р. Про причину неявки суд не повідомив, своїм процесуальним правом, передбаченими ст.27 ГПК України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, явка ухвалою суду не була визнана обов’язковою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої апеляційні вимоги.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи                    № 43/351, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.07.05 р. між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „Монтажник”, м. Донецьк та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю „ДОР-2005”, м. Донецьк був укладений договір підряду № 08-07/05.

Пунктом 2.1 зазначеного договору передбачено, що відповідач, ТОВ „ДОР-2005”, м. Донецьк доручив, а позивач, ТОВ „Монтажник”, м. Донецьк прийняв на себе зобов”язання виконати власними та залученими силами та засобами за завданням відповідача  в строки, обумовлені договором, з використанням своїх матеріалів або матеріалів відповідача комплекс робіт (Додаток № 1) по будівництву будівлі Торгівельного центру по вул. 250-річчя Донбасу у Центрально-Міському районі м. Макіївки.

Відповідно до розділу 10 зазначеного договору передбачено можливість залучення субпідрядних організацій для виконання спеціальних робіт.

Позивачем для виконання підрядних робіт було залучено в якості субпідрядника ПП ВКФ „Бурпромсервіс”, з яким укладено договори будівлі підряду № 070206 від 30.01.06 р. на суму 124063 грн., № 15-08/05 від 25.08.05 р. на суму 751263,6 грн., № 16-08/085 від 29.08.05 р. на суму 699138 грн., № 26-09/05 від 14.09.05 р. на суму 4851,6 грн., а всього на суму 782626,17 грн.

За умовами договору підряду № 08-07/05 від 08.07.05 р. замовник здійснює оплату за виконану роботу у відповідності до розділу № 3 „Форма та порядок оплати”, за актами виконаних та прийнятих робіт. Додатковою угодою  сторонами узгоджено суму договору.

Позивачем на виконання умов договору № 08-07/05 від 08.07.05 р. здійснено робіт на загальну суму 4662311 грн. 82 коп., що підтверджено актами приймання виконаних робіт, підписаними з боку обох сторін.

Відповідачем здійснено часткову оплату виконаних робіт в сумі   4527302 грн. 51 коп., тобто загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить  135009 грн. 20 коп.

Статтею 526 Цивільного кодексу україни передбачено, що зобов”язання повинні виконуватись належним чином.

Відповідачем зобов”язання щодо своєчасності та повноти оплати вартості виконаних робіт не виконані, внаслідок чого, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за виконані роботи  в сумі  у розмірі 135009 грн.              20 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України, як загального акту законодавства.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана  вчинити  на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Статтею 610 ЦК України, порушенням зобов’язання  є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПП ВКФ „Бурпромсервіс” після порушення господарським судом Донецької області провадження по справі, укладено угоду № 10-02/07 від 14.02.07 р. про уступку права вимоги боргу.

Відповідно до умов зазначеної  угоди,  позивач уступає, а ПП ВКФ „Бурпромсервіс” приймає на себе право вимоги виконання частини зобов”язань у сумі 122718 грн. 39 коп. за договором № 08-07/05 від 08.07.05 р. в рахунок погашення заборгованості позивача перед ПП ВКФ „Бурпромсервіс” за договорами № 16-08/05 від 29.08.05 р. та № 070206 від 30.01.06 р.

За своєю правовою природою  договір уступки вимог в цьому випадку є договором факторингу.

У відповідності до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов”язується  передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов”язується відступити факторові своє право грошової вимоги до  третьої особи (боржника).

Матеріалами справи, а саме платіжним дорученням № 47 від 16.02.07 р. підтверджено сплату відповідачем на користь ПП ВФК „Бурпромсервіс” суми боргу у розмірі 122718 грн. 39 коп.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правомірно припинено провадження по справі щодо стягнення частини боргу у розмірі 122718 грн. 39 коп. на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом Донецької області правомірно залишено без задоволення решту позовних вимог, з наступних підстав:

Пунктом 1 ст. 11 та п. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов”язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до п. 3.5 договору підряду № 08-07/05 від 08.07.05 р., щомісячні платежі за фактично виконані роботи здійснюються відповідачем на протязі 5-ти банківських днів після надання підрядником щомісячного акту приймання-здачі виконаних робіт та у відповідності до рахунку-фактури, що враховує пропорційне погашення наданого авансу обсягу виконаних робіт за звітний місяць.

Позивачем до  суду першої інстанції не надано відповідних рахунків-фактур, з якими умови договору пов”язують момент виникнення боргу.

Відповідно до п.п. 4.2 п. 4 договору підряду № 08-07/05 від 08.07.05 р. однією з умов початку роботи є передача Підряднику проектної документації (Додаток № 2), що згідно п. 5.2 оформлюється двостороннім актом, підписаним уповноваженими представниками сторін, але позивачем зазначених документів до суду першої інстанції також надано не було.

Підпунктом 4.3 п. 4 зазначеного договору зазначено, що про початок робіт складається двосторонній Акт (Додаток № 5), що підписується уповноваженими представниками сторін, який в матеріалах справи відсутній.

Згідно п.п. 4.4 п. 4 про передачу будівельного майданчику складається двосторонній Акт прийому-передачі будівельного майданчику (Додаток № 6), що підписується уповноваженими представниками сторін, але позивачем такого Акту до суду першої інстанції надано не було.

Крім того, ухвалою господарського суду Донецької області від 06.11.06 р. сторін було зобов”язано провести акт звірки розрахунків за ініціативою позивача та представити такий акт до судового засідання, але позивачем вимоги ухвали суду першої інстанції виконано не було, у зв”язку з чим суд першої інстанції правомірно дійшов висновку щодо недоведеності позивачем суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції було надано розрахунок заборгованості, але  з наданого документу суд апеляційної інстанції не вбачає обґрунтованого розрахунку суми заборгованості з вказівкою моменту виникнення боргу саме за договором, що є підставою позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник”, м. Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю „ДОР-2005”, м. Донецьк про стягнення боргу в сумі 12290 грн.           81 коп., 3% річних в розмірі 1120 грн. 76 коп., індексації боргу в розмірі 6718 грн.   54 коп. та пені в сумі 13635 грн. 93 коп. підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті                              43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2007 року у справі № 43/351 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник”,                    м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2007 року у справі № 43/351 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від    01.03.2007 року у справі № 43/351   –без змін.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          Т.Д.  Геза

О.В.  Стойка

Надр. 6 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –третій особі;

5 –ДАГС;

6 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.