СУД
Постанова

Іменем України

05
липня 2007 року

Справа
№ 2-13/16654-2006

Севастопольський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                   Сотула
В.В.,

суддів                                                                       Гонтаря
В.І.,

Гоголя Ю.М.,

за
участю представників сторін:

позивача:          не з'явився,

відповідачів
:   не з'явились,

3-х  осіб:             не
з'явились,

розглянувши
апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя Жукова А.І.) від 22.02.2007 у справі №
2-13/16654-2006

за
позовом  Фонду майна Автономної Республіки
Крим

(вул.
Севастопольська, 17,Сімферополь,95015)

до
головного санаторію
"Південнобережний" Міністерства охорони здоров'я України (вул.
Леніна, 29,Алупка,98676)  і суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

3-ті
особи:

закрите
акціонерне товариство "Державний науково-виробничий комплекс

заготівлі
і збереження аутологічної крові та її компонентів" (ЗАТ "Банк

крові")  (вул. Воровського, 27,Київ,01601)

Санаторій
"Червоний маяк" Міністерства охорони здоров'я України

(вул.
Радянська, 33,Сімеїз, м. Ялта,98680)

Міністерство
охорони здоров'я України

(вул.
М. Грушевського, 7,Київ 21,01021)

про
визнання недійсним договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної
Республіки Крим від 22.02.2007 у справі
№ 2-13/16654-2006 позов Фонду майна Автономної Республіки Крим до головного
санаторію "Південнобережний" Міністерства охорони здоров'я України та
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
задоволено в повному обсязі.

Визнано
недійсним договір  оренди  державного
нерухомого майна від 25.02.1999 року, укладений між суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1  і
санаторієм «Червоний маяк»Міністерства охорони здоров'я  України. Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1  зобов'язаний звільнити
орендовані нежитлові приміщення (арк.с. 150-154.т.1).

На
зазначений судовий акт суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1   подана апеляційна скарга, в якій сторона
просить скасувати рішення суду першої інстанції, як ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального  і
процесуального права, без врахування
повного і всебічного
дослідження   обставин справи  та прийняти нове рішення у справі, котрим
відмовити в позові.

Основні
доводи апеляційної скарги є такі:

-   суд
неправильно застосував статтю 5 Закону України  „Про оренду державного та комунального майна”
та статтю 287 Господарського кодексу України, так як згідно вказаних норм
санаторій
"Південнобережний"
може  бути  орендодавцем державного майна;

-  судом не застосовані  норми статті 17 Закону України  „Про оренду державного та комунального майна”
і статті 764 Цивільного кодексу України, оскільки  були наявні підстави для  продовження
спірного договору оренди ;

- суд
необґрунтовано не прийняв  до уваги
факти, встановлені  в  судовому порядку  при розгляді
справи № 2-29/10406.1-2006, чим порушив
статтю 35 Господарського процесуального кодексу України;

- суд
безпідставно не застосував до спірних правовідносин положення статті 267
Цивільного кодексу України, оскільки закінчення строку позовної  давності повинно було бути  підставою для визнання недійсним спірного
договору.

В
судове засідання, яке відбулось 05 липня 2007 року,  учасники судового процесу не з'явились, про
час і  місце  судового засідання були повідомлені  належним чином.

Від
заявника  апеляційної скарги 05.07.2007
поступило  клопотання про  можливість розглянути справу за його
відсутністю на підставі наявних у справі матеріалів ( арк.с.21,т.1).

Від
Міністерства охорони здоров'я України 19.06.2007 надійшла телеграма, в якій
третя особа просила суд апеляційної інстанції
відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважаючи,  що рішення суду першої інстанції
відповідає  нормам матеріального та
процесуального права (арк.с 15,т.1).

Враховуючи
вищевказані клопотання, а також ту обставину, що розгляд справи  вже відкладався по причині неявки
представників сторін в перше судове засідання, судова колегія  визнала можливим розглянути справу за
відсутністю учасників процесу  на  підставі наявних  в  ній
матеріалах.

За
розпорядженням в.о. голови суду від 05.07.2007 у зв'язку з  відрядженням суддя  Прокопанич Г.К. була замінена на суддю Гоголя
Ю. М.

Розглянувши
матеріали справи повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального
кодексу України, судова колегія встановила наступні обставини справи.

25.02.1999
року між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1  і санаторієм «Червоний маяк»Міністерства
охорони здоров'я України укладено договір оренди (майнового найму)  нерухомого
майна, відповідно до якого орендодавець (санаторій «Червоний маяк»)
зобов'язався передати орендарю (суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1)   у
тимчасове   платне   користування   приміщення -прибудови до корпусу № 2 і
підвальні приміщення, загальною площею 112,3м2, розташовані за
адресою : АДРЕСА_1 ( арк.с. 9-14,т.1)

Згідно
з пунктом 9.1  договору строк  оренди
був визначений  до 25 лютого 2004
року.

Відповідно
до наказу Міністерства охорони здоров'я України № 77 від 02.04.1999  головному
лікарю санаторію  «Червоний
маяк»було наказано передати  корпуси
„Ксенія”  і „Мрія”  з балансу санаторію «Червоний маяк»на  баланс головного санаторію
«Південнобережний». (арк.с. 116,т.1).

Спірний договір оренди був укладений за
наявності згоди Міністерства охорони здоров'я України, що підтверджується
листом НОМЕР_1 ( арк.с. 101,т.1).

Листом НОМЕР_2 головний санаторій
«Південнобережний»попередив підприємця
про те, що строк дії договору оренди від 25.02.1999 року спливає
25.02.2004 і він не підлягає пролонгації, оскільки не відповідає типовому
договору, затвердженому наказом Фонду державного майна України від
23.08.2000року № 4774. (арк.с. 102,т.1).

Однак, після закінчення строку дії договору
оренди від 25.02.1999 року орендар
продовжував користуватися об'єктом оренди шляхом розміщення в ньому кафе   «Ліцерія»та сплачувати передбачену цим
договором орендну плату.

У зв'язку з вказаними обставинами суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1до господарського  суду АР Крим була  подана позовна  заява до Фонду майна Автономної Республіки
Крим і головного санаторію "Південнобережний" Міністерства охорони
здоров'я  України  про
визнання   права  оренди.

Рішенням господарського суду Автономної
Республіки Крим від 20.09.2005   у справі
№ 2-8/13288 -2005 позов був задоволений.

З посиланням на даний судовий акт 03.01.2006
між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 та головним санаторієм
"Південнобережний" Міністерства охорони здоров'я  України була укладена додаткова угода до
договору  оренди від 25.02.1999 року
(арк.с. 100,т.1).

Постановою Вищого господарського суду України
від 20.04.2006 рішення  господарського
суду у справі № 2-8/1388 -2005 скасовано, справа направлена на новий розгляд
(арк.с. 94-96,т.1).

При новому розгляді  вказаного спору  (справа № 2-29/10406.1-2006) про визнання
права  оренди  провадження у справі було  припинено
по пункту 11 статті  80
Господарського процесуального кодексу України                   (арк.с. 79-80,т.1) з
посиланням на те, що у зв'язку з укладенням між суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1  та головним санаторієм
"Південнобережний"  додаткової
угоди від 03.01.2006 до договору оренди від 25.02.1999, право оренди приміщень,
розташованих за адресою : АДРЕСА_2,  вже
не вимагало судового захисту.

Фонд
майна АР Крим  вважаючи, що  спірний договір  не відповідає
вимогам  законодавства, а саме,
пункту 2 статті 10 Закону України „Про оренду державного та комунального
майна”, пункту 1 статті 287 Господарського кодексу України, Методиці розрахунку
і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою  постановою Кабінету Міністрів України  від 04.10.1995 за № 786,  на підставі статей 203,215 Цивільного кодексу
України, звернувся до господарського суду АР Крим  з позовом
про визнання цього договору оренди недійсним ( арк.с. 5-8,т.1).

Заявою
НОМЕР_3 (арк.с. 87-91,т.1) позивач уточнив позовні вимоги та додатково  просив суд зобов'язати орендаря звільнити
нежитлове приміщення, площею 58,6 кв.м, і підвальні  приміщення, площею 53,7 кв.м., які
розташовані за адресою : АДРЕСА_2.

Рішенням
господарського суду від 22.02.2007 у
даній справі  задоволено позов
Фонду майна Автономної Республіки Крим
про визнання недійсним  договору
оренди і звільнення  орендарем спірних
приміщень (арк.с. 150-154,т.1)

Дослідивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги,  судова
колегія вважає, що рішення суду  від
22.02.2007 підлягає залишенню  без змін з
наступних підстав.

Як встановлено судовою колегією,  об'єктом
оренди  є майно  головного
санаторію "Південнобережний"
Міністерства  охорони
здоров'я  України.

Згідно пункту 3.1 статуту головного  санаторію "Південнобережний"  Міністерства
охорони здоров'я  України
(арк.с.103-108,т.1), зареєстрованого відповідним органом  30.01.1998,
майно  санаторію складає  основні
кошті  і матеріальні цінності,
вартість  яких  відображається  в самостійному балансі,  належить до державної власності , закріплено
за  санаторієм на праві оперативного  управління.

Таким
чином, питання оренди майна санаторію "Південнобережний" підлягає
врегулюванню нормами  Закону України  „Про оренду державного та комунального майна”
( далі  - Закон)

Згідно
з  частиною 3 статті 5 Закону, що мала
чинність на дату укладення спірного договору (25.02.1999), підприємства є
орендодавцями щодо  нерухомого майна, з
дозволу орендодавців, зазначених в абзацах
другому та третьому  цієї статті.
А стосовно даного спору таким орендодавцем є Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та представництва.

Пунктом 3.3 статуту головного санаторію
"Південнобережний"
передбачено, що санаторій має право здавати в оренду другим
підприємствам, установам, організаціям будівлі, споруди, а також устаткування,
інвентар,  транспортні  засоби, списувати їх з балансу  в установленому порядку за  погодженням
Міністерства охорони здоров'я України і з дозволу регіонального
відділення Фонду державного  майна
України в АР Крим.

Як встановлено судом,  дозвіл Міністерства охорони здоров'я
України  на здачу в оренду спірних
приміщень було отримано правопопередником санаторію
"Південнобережний" - санаторієм „Червоний маяк”  Міністерства охорони здоров'я України (лист
НОМЕР_4 на арк.с. 101,т.1).

Однак, дозвіл регіонального відділення Фонду
державного  майна України в АР Крим  при укладенні
спірного договору  оренди  сторонами по угоді в установленому  порядку отримано не було.

Згідно статті 11 Закону оцінка об'єкта оренди
здійснюється за методикою, затвердженою
Кабінетом Міністрів України.

Методикою оцінки вартості об'єктів оренди,
затвердженою  постановою Кабінету
Міністрів України  від 10.08.1995 № 629,  передбачено, що у разі передачі в  оренду
будівель,  споруд,  приміщень
акт оцінки  погоджується  з відповідним органом,  визначеним у абзацах другому і третьому
статті 5 Закону України "Про оренду
державного майна" ( пункти 16,20 Методики в редакції, яка мала
чинність при укладенні спірного договору).

Однак,
оцінка  вартості  спірного об'єкта  оренди
не  здійснювалась, у  зв'язку з чим висновок про вартість майна
уповноваженим органом не затверджувався.

Також
судом встановлено, що, згідно з частиною 2 статті 19 Закону,  методика розрахунку, граничні  розміри
та порядок використання  орендної  плати визначаються Кабінетом Міністрів
України - для  об'єктів, що перебувають
у  державній власності.

Відповідно
до пункту 2  Методики розрахунку і
порядку  використання  плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету Міністрів України  від 04.10.95 № 786, у разі  коли
орендодавцем  цілісного  майнового
комплексу структурного
підрозділу   (філії,   цеху,
дільниці)  державного
підприємства,  а  також
нерухомого   майна   (будинку,
споруди, приміщення) є державне підприємство,  організація, розмір орендної плати  погоджується
з  органом,  уповноваженим
управляти  майном
підприємства,  та  органом,
визначеним  в абзаці другому
статті 5  Закону    України
"Про  оренду    державного
та    комунального
майна"   (абзац другий  пункту 2 в редакції постанови КМУ N 699  від 18.05.98 ).

Як
встановлено  судом, розрахунок орендної
плати з Фондом державного  майна  АР
Крим сторонами по договору оренди
узгоджено не було.

Таким
чином,  спірний договір  оренди від 25.02.1999 не відповідає вимогам
статей 5,11, 19 Закону в редакції Закону, що мав чинність на момент  укладення цієї угоди, а також Методиці
розрахунку і порядку  використання  плати за оренду державного майна,
затвердженою постановою Кабінету Міністрів України  від 04.10.95 № 786, та  Методиці
оцінки об'єктів  оренди, яка
затверджена постановою Кабінету Міністрів
України  від 10.08.1995 № 629.

Оскільки
відповідність чи невідповідність угоди вимогам
законодавства  має  оцінюватися
судом стосовно
законодавства,  яке мало
чинність  на момент укладення спірної
угоди, судова колегія  вважає, що  позов
підлягає задоволенню не на підставі статей 203,215 Цивільного кодексу
України, як заявлено в позові, а на підставі статті 48 Цивільного кодексу УРСР
, згідно якої  недійсною є та угода,
що  не відповідає вимогам закону.

В
силу роз'яснень Вищого  арбітражного суду
України N 02-5/111 від 12.03.99 „Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними”,
у   разі  коли після укладення  угоди
набрав  чинності  акт законодавства, норми якого інакше  регулюють
договірні  відносини, ніж ті, що
діяли в момент укладення  угоди, сторони
вправі керуватися умовами договору, а не цим нормативним актом, якщо останній
не має зворотної сили ( пункт 10).

Тому,
є необґрунтованими посилання позивача в позовній заяві на  необхідність застосування до спірних
правовідносин положень статей  793,794
Цивільного кодексу України  (вказаних
в  уточненні  до позовної заяви), статті 287 Господарського
кодексу України,   а також пункту 2
статті 10 Закону стосовно  того, що  істотні умови
договору  повинні  відповідати типовому договору оренди
відповідного майна, та наказу Фонду державного майна України „Про
затвердження  договорів оренди”  від 23.08.2000 № 1774.

Заява
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску
строків позовної  заяви, в якості  самостійної підстави для відмови у позові, не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно  до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу
України  перебіг позовної давності  починається
від дня, коли особа  довідалася
або могла довідатися про порушення  свого
права або про особу, яка його порушила.

Як
встановлено  судом,  про
існування договору оренди від 25.02.1999 та його продовження Фондом
майна АР Крим  стало  відомо тільки з листа від 11.01.2006, яким
орендар звернувся до Фонду майна Автономної Республіки Крим з проханням
погодити продовження спірного договору оренди
на підставі рішення господарського суду
АР Крим  від 20.09.2005 у справі №
2-8/13288-2005 (арк.с. 97,т.1).

Посилання
заявника апеляційної скарги  на
ухвалу  господарського суду АР Крим  у справі № 2-29/10406.1 стосовно  висновку
суду  про пропуск  Фондом майна
АР Крим  строку позовної
давності  для  звернення
до суду  з позовною вимогою  про визнання
спірного договору недійсним, судова колегія вважає безпідставними.

Положення  частини 2 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України не
підлягають застосуванню у даному випадку,  так як
по суті  рішення  у справі № 2-29/10406.1 судом не приймалось,
тому питання дійсності  спірного  договору оренди  не
було предметом попереднього
судового дослідження.

Враховуючи
викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні .

Керуючись
статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим
від 22.02.2007 у справі № 2-13/16654-2006 залишити без змін.

Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити  без задоволення.

Головуючий
суддя                                                  В.В.Сотула

Судді
В.І. Гонтар

Ю.М. Гоголь