ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"22" травня 2007 р.
Справа № 6-32/307-06-10137

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів Лавренюк О.Т., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Іоффе С.Б.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 22.05.2007р.

від позивача за первісним позовом: не з’явився;

від відповідача за первісним позовом: Соболєва О.К., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми „Алів” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 15.03.2007 року

по справі № 6-32/307-06-10137

за позовом: Дочірнього підприємства „Літаско Україна” компанії „Літаско” (Швейцарія)

до відповідача: Виробничо-комерційної фірми „Алів” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 488 414,26 грн. та виконання зобов’язань в натурі

та за зустрічним позовом Виробничо-комерційної фірми „Алів” у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

до Дочірнього підприємства „Літаско Україна” компанії „Літаско” (Швейцарія)

про визнання мирової угоди від 10.03.2006 р. такою, що втратила юридичну силу (недійсною) у зв’язку з неможливістю її виконання.

В С Т А Н О В И В :

09.10.2006р. до господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ДП „Літаско Україна” компанії „Літаско” (Швейцарія) –далі ДП „Літаско - Україна” до ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 488 414,26 грн. та зобов’язання відповідача виконати зобов’язання за Мировою угодою від 10.03.2006 р. в натурі, а саме підписати та передати позивачу Акт наданих послуг зі зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556,54 грн., у тому числі ПДВ.

Уточнивши 26.02.07 р. свої вимоги, позивач просив стягнути з Виробничо-комерційної фірми “Алів” у вигляді ТОВ суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 488 414, 26 грн. та зобов’язати відповідача виконати зобов’язання в натурі, а саме скласти, підписати та передати позивачу Акт наданих послуг зі зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556,54 грн., у тому числі ПДВ, а  також підписати та передати позивачу Акт приймання-передачі газу скрапленого до договору № 45 від 01.01.2004 р. у кількості 384,349 т на суму 600 679,44 грн., у тому числі ПДВ.

В обґрунтування свого позову ДП „Літаско Україна” зазначило, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання своїх зобов’язань за Мировою угодою від 10.03.06 р., укладеною між позивачем та відповідачем, чим порушив, на думку позивача, норми матеріального права, а саме ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України та ст. ст. 173, 193, 198, 218  Господарського кодексу України, що призвело до заборгованості, яка з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми складає 488 414, 26 грн., та зумовило звернення позивача з вимогою виконати зобов’язання в натурі за умовами Мирової угоди від 10.03.06 р.

25.01.2007 року до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом звернулась ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ з вимогою визнати Мирову угоду від 10.03.2006 року такою, що втратила юридичну силу (недійсною) у зв’язку з неможливістю її виконання у теперішній час внаслідок порушення зобов’язань по виконанню умов Мирової угоди ДП „Літаско Україна”.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням ДП „Літаско Україна” умов Мирової угоди від 10.03.06 р., а саме п. 7.1 Мирової угоди , відповідно до якого ДП „Літаско Україна” повинно було скласти та передати на підпис ВКФ „Алів” Акт приймання –передачі газу скрапленого. Такий акт складено не було та, відповідно, не було передано його на підпис ВКФ „Алів”, що позбавило останнього виконати п. 6 Мирової угоди, яким передбачено обов’язок ВКФ „Алів” сплатити ДП „Літаско Україна суму 481122,90 грн. на протязі дев’яноста банківських днів з дня підписання Мирової угоди шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ДП „Літаско Україна”.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.03.2007 року по справі № 6-32/307-06-10137 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Демешин О.А., судді Гуляк Г.І., Аленін А.Ю.) позов ДП „Літаско Україна” задоволено частково; стягнуто в ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ борг по Мировій угоді від 10.03.2006р. –481122,90 грн., 4330, 10 грн. інфляційних, 3% річних –2926,28 грн., державне мито –4896, 23 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу –116,82 грн.; зобов’язано ВКФ “Алів” у вигляді ТОВ виконати зобов’язання у натурі, а саме: скласти, підписати та передати позивачу Акт наданих послуг із зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання №Н-24/2004 від 24.12.2004р. на суму 119 556, 54 грн. у тому числі ПДВ та підписати та передати позивачу Акт приймання - передачі газу скрапленого до Договору № 45 від 01.01.2004р. у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн., в тому числі ПДВ.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що зустрічний позов ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ по суті  судом розглянутий та за висновком суду задоволенню не підлягає як безпідставний.

Не погодившись з рішенням господарського суду Одеської області від 15.03.2007 р., ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції іншим складом суду.

Мотивуючи свою скаргу, ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ наводить наступні доводи:

-          рішення суду першої інстанції прийнято за відсутності відповідача, в процесі розгляду справи відповідач позбавлений був права подати заперечення на уточнення позовних вимог;

-          первісною умовою виконання Мирової угоди від 10.03.2006 року є п. п. 7.1, 7.2, п. 7 угоди, відповідно до яких сторони складають Акт приймання –передачі газу скрапленого до договору № 45 від 01.01.2004 р., у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн. (ДП „Літаско - Україна”) та Акт наданих послуг зі зберігання та перевалки  газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556,54 грн. (ВКФ „Алів”) відповідач не отримав від ДП „Літаско - Україна” Акту приймання –передачі газу скрапленого, що призвело до невиконання ВКФ „Алів” своїх зобов’язань за Мировою угодою;

-          стягнення з ВКФ „Алів” неустойки з урахуванням інфляційних та трьох процентів річних не передбачено діючим законодавством України;

-          судом не враховано порушення позивачем за первісним позовом положень ст. ст. 613 ч. 4, 616 Цивільного кодексу України;

-          судом не розглянуто у повному обсязі зустрічний позов, не надано правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

03.04.07 року скаржником через канцелярію суду апеляційної інстанції подано доповнення до апеляційної скарги про зміну вимог апеляційної скарги (вхідний № 999 Д1), в якому скаржник просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення господарського суду від 15.03.07 р. по справі № 6-32/307-06-10137 скасувати.

15.05.07 р. через канцелярію суду апеляційної інстанції скаржником подані зміни вимог апеляційної скарги (вхідний № 999 Д3), в яких скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду від 15.03.07 р. по справі № 6-32/307-06-10137 скасувати, зустрічний позов ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ задовольнити, визнати Мирову угоду від 10.03.06 р. такою, що втратила юридичну силу (недійсною) у зв’язку з неможливістю її виконання у теперішній час внаслідок порушення зобов’язань по строках виконання Мирової угоди ДП „Літаско Україна” компанії „Літаско” (Швейцарія), стягнути з ДП „Літаско Україна” компанії „Літаско” (Швейцарія) судові витрати на подання зустрічного позову.

В свою чергу ДП „Літаско Україна” надало заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення господарського суду Одеського області від 15.03.07 р. по справі № 6-32/307-06-10137 залишити без змін, зазначивши про необґрунтованість тверджень скаржника, а саме:

-  ВКФ „Алів” був повідомлений про час та місце судового засідання, оскільки його представник був присутнім у попередньому засіданні суду;

-  уточнення позовних вимог направлені відповідачу поштою та отримані останнім до ухвалення рішення від 15.03.07 р., про що свідчить завірена копія поштового повідомлення про вручення з відміткою пошти від 07.03.07р.;

-      стосовно відсутності в Мировій угоді та Господарському кодексу України   санкцій, застосованих судом до відповідача, а саме стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, то на сторінках 3, 4 оскаржуваного рішення суду наведено нормативне обґрунтування з посиланням на конкретні норми: ст. 11, 202, 525, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України;

-    посилання відповідача на ст. ст. 613, 616 Цивільного кодексу України є недоречними, оскільки не мало місця прострочення кредитора. Відповідачем не доведено, що позивач відмовлявся від прийняття коштів від відповідача;

-   не заслуговують на увагу твердження скаржника стосовно не наведення господарським судом в рішенні нормативного обґрунтування, чому зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки на сторінці 6 рішення суду наведене нормативне обґрунтування, а саме є посилання на ст. ст. 16, 215, 203 та главу 50 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, ухвалами господарського суду Одеської області від 10.03.2006 р. у справах № 30/22-4/311-05-9346, № 30/432-05-10532 затверджено мирову угоду, укладену 10.03.2006 р. між Виробничо-комерційною фірмою „Алів” у вигляді ТОВ та Дочірнім підприємством „Літаско Україна” компанії „Літаско” (Швейцарія).

Відповідно до умов Мирової угоди ВКФ „Алів” прийняла на себе зобов’язання: - сплатити ДП „Літаско Україна” 481 122, 90 грн. на протязі 90 банківських днів з дня підписання Мирової угоди шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ДП „Літаско Україна”; - на протязі п’яти банківських днів з дня підписання Мирової угоди скласти та передати на підпис ДП „Літаско Україна” Акт наданих послуг зі зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556, 54 грн. в тому числі ПДВ (пункти 6, 7,  п. п. 7.2 п. 7 угоди).

ДП „Літаско Україна”, згідно з п. п. 7.1 п. 7 Мирової угоди, зобов’язалось на протязі п’яти банківських днів з дня підписання Мирової угоди скласти та передати на підпис ВКФ „Алів” Акт приймання-передачі газу скрапленого до Договору № 45 від 01.01.2004 р.  у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн. в тому числі ПДВ.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, строк виконання зобов’язання ВКФ „Алів” по сплаті грошових коштів у сумі 481 122,90 грн. сплинув 20.07.06 р. (90 банківських днів з дня підписання Мирової угоди).

Згідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Отже, висновок місцевого господарського суду стосовно того, що укладена сторонами Мирова угода від 10.03.2006р., яка затверджена судом, є правочином, що повинен виконуватися належним чином відповідно до вимог закону та умов Мирової угоди, є таким, що відповідає нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України також встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З урахуванням вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, зобов’язання ВКФ „Алів” по сплаті ДП „Літаско Україна” 481 122, 90 грн. повинно бути виконано відповідачем за первісним позовом у встановлений п. 6 Мирової угоди строк, і в іншому випадку ВКФ „Алів” є особою, що порушила договірні зобов’язання.

За таких обставин, правильно встановлених судом першої інстанції, ВКФ „Алів” припустилась порушень ст. ст. 525, 526, 625 ч. 2 Цивільного кодексу України, і судом правомірно стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 488 379, 28 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення –4340,10 грн. та трьох процентів річних, які за обґрунтованим розрахунком суду складають 2926,28 грн.

Також, оскаржене судове рішення цілком відповідає вимогам чинного цивільного законодавства  в частині зобов’язання ВКФ „Алів” скласти, підписати та передати ДП „Літаско УкраїнА” Акт наданих послуг зі зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556,54 грн., в тому числі ПДВ, та в частині зобов’язання ВКФ „Алів” підписати та передати ДП „Літаско Україна” Акт приймання-передачі газу скрапленого до договору № 45 від 01.01.2004 р. у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн., в тому числі ПДВ з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання зобов’язання в натурі.

Згідно зі ст. ст. 3, 8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підприємство зобов’язано вести бухгалтерський облік, який ведеться безперервно з дня створення підприємства і до його ліквідації. Згідно ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З аналізу умов Мирової угоди від 10.03.2006 року вбачається, що позивач за первісним позовом та ВКФ „Алів” були зобов’язані на протязі п’яти банківських днів зі дня підписання Мирової угоди скласти та підписати первинні документи (п. 7 Мирової угоди): ДП „Літаско Україна” складає та передає на підпис ВКФ „Алів” Акт приймання-передачі газу скрапленого до Договору № 45 від 01.01.2004 р. у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн. в тому числі ПДВ, а ВКФ „Алів” складає і передає  на підпис ДП „Літаско Україна” Акт наданих послуг зі зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556, 54 грн. в тому числі ПДВ.

Як встановлено місцевим господарським судом і з цим погоджується судова колегія, строк виконання зобов’язання по складанню та підписанню первинних документів сплинув 17.03.06 р.

З огляду на наявні у справі документальні докази (Акти приймання –передачі газу скрапленого до договору № 45 від 01.01.04 р. у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн., в тому числі ПДВ; супровідні листи ДП „Літаско Україна” та описи вкладення до цінних листів), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність ДП „Літаско Україна” виконання своїх зобов’язань по складанню та переданню ВКФ „Алів” Акту приймання –передачі газу скрапленого до Договору № 45 від 01.01.2004 р. у кількості 384, 349 т на суму 600 679,44 грн.

Проте, докази виконання ВКФ „Алів” зобов’язання за умовами Мирової угоди від 10.03.2006 року щодо складання та передання на підпис ДП „Літаско Україна” Акту наданих послуг зі зберігання та перевалки газу скрапленого за договором зберігання № Н-24/2004 від 24.12.2004 р. на суму 119 556, 54 грн. в матеріалах справи відсутні.

Щодо зустрічного позову ВКФ „Алів” до ДП „Літаско Україна” про визнання Мирової угоди від 10.03.2006 року такою, що втратила юридичну силу (недійсною) у зв’язку з неможливістю її виконання, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вказано раніше, господарським судом Одеської області розглянуто по суті заявлений зустрічний позов та в мотивувальній частині рішення від 15.03.2007 р., з посиланням на норми матеріального права, вказано, що зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду, оскільки позивач за зустрічним позовом, звернувшись з вимогою про визнання Мирової угоди від 10.03.06 р. такою, що втратила юридичну силу (недійсною) в зв’язку з неможливістю її виконання внаслідок порушення зобов’язання по виконанню умов Мирової угоди Дочірнім підприємством „Літаско Україна”, не врахував, що Цивільним кодексом України не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, як „визнання угоди такою, що втратила юридичну силу”. Стосовно вимог ВКФ „Алів” про визнання Мирової угоди від 10.03.06 р. недійсною в зв’язку з неможливістю її виконання внаслідок порушення зобов’язання по виконанню умов Мирової угоди Дочірнім підприємством „Літаско Україна”, то місцевий господарський суд правомірно вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення  правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, які не містять в собі такої підстави для визнання угоди недійсною як „порушення зобов’язання однією стороною із сторін угоди”.

Таким чином, суд першої інстанції цілком підставно відмовив у задоволенні зустрічного позову ВКФ „Алів”, однак помилково не зазначив про це в резолютивній частині рішення від 15.03.2007 року, що зумовлює його доповнення пунктом про відмову ВКФ „Алів” у задоволенні зустрічного позову до ДП „Літаско Україна”.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, а саме розгляд справи за відсутності представника ВКФ „Алів”, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача був належним чином повідомлений про судове засідання від 15.03.07 р., оскільки був присутнім в засіданні суду 26.02.07 р. Крім того, відкладення розгляду справи, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, є правом суду, а не його обов’язком.

Доводи апеляційної скарги стосовно неврахування судом положень ст. ст. 613, 616 Цивільного кодексу України є недоречними, оскільки місцевим господарським судом проаналізовані ці положення цивільного законодавства, і суд правомірно встановив, що прострочення кредитора (ДП „Літаско - Україна”) не мало місця, оскільки виконання фірмою „Алів” грошового зобов’язання по сплаті 481 122,90 грн. не було зумовлено виконанням сторонами за Мировою угодою або позивачем за первісним позовом будь-яких дій.

На підставі вищевикладеного, апеляційну скаргу ВКФ „Алів” у вигляді ТОВ слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 15.03.07 р., яке  ухвалене при дотриманні норм матеріального та процесуального права, – без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 15.03.2007 року по справі № 6-32/307-06-10137 залишити без змін, доповнивши резолютивну частину пунктом 6: „У задоволенні зустрічного позову відмовити”.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                                             Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                                   Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                                      О.Т. Лавренюк