ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2007 р.  10:45              Справа № АС-41/25-07

вх. № 832/1-41

Суддя господарського суду Харківської області Мінаєва О.М.

за участю секретаря судового засідання Данилко В.О.

представників сторін :

позивача - Козлович С.М., Білоцерковський А.Б, Недашковський В.М. дов.

відповідача - Рева Д.М., Гузенко С.М., Шевченко В.П. дов.

прокурор - Миргород І.І. посв. №28

по справі за позовом  ТОВ "Торговий дім "Молочна слобода", м. Куп'янськ

до  Куп'янська ОДПІ  м. Куп'янськ

про скасування повідомлення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Торговий дім "Молочна слобода", м. Куп'янськ, звернувсядо суду з позовом до Куп'янської ОДПІ  м. Куп'янськ про  скасування  податкового повідомлення - рішення від 10.01.07р. №/3.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях проти позову.

Справа розглядається згідно КАС України.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем проведена планова документальна перевірка фінансо во-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог по даткового,   іншого   законодавства   за   період   з   01.01.2005   р. по 31.12.2005 р. та валютного законодавства за період з 01.01.2006 р. по 31.03.2005 р.

За результатами перевірки складено акт № 792/23-32358958 від 16.06.2006р., прийнято податкове повідомлення - рішення від 22 червня 2006 р. № /0, яким визначено суму податкового зобов'язан ня (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) позивачу за плате жем „Податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 1 666 398 грн. (за основним платежем - 938 083 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 728 315 грн.).

ТОВ "Торговий дім "Молочна слобода", м. Куп'янськ скористався правом адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення і направив до відповідача скаргу №116 від 30.06. 2006 р. Рішенням від 23.08.2006 №3831/10/25-011 податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення, прийнято нове податкове повідомлення-рішення № /1 від 23.08.2006  р. про визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 938083,0 грн., та застосування фінансових санкцій в розмірі - 728 315,0 грн.), тобто з тими ж сумами нарахувань, що і попереднє.

Надалі позивач звернувся до ДПА у Харківські області зі скаргою №651/150   від 01.09.2006  р.  на  податкове   повідомлення-рішення від 22.06.2006 р. № /0 та на рішення відповідача про розгляд первинної скарги. Рішенням ДПА у Харківській області №3790/10/25-010 від 18.10.06р., прийнятим за   результатами розгляду повторної скарги позивача № 651/150 оскаржене повідомлення – рішення та рішення за результатами розгляду скарги залишено без змін, повторну скаргу – без задоволення. Позивачу було направлено податкове повідомлення-рішення №/2 від 31.10.2006 р. з тими ж сумами нарахувань, що і попередні.

У зв'язку з цим позивачем була подана скарга від 03.11.2006 р. про скасування рішення ДПА у Харківській області за результатами розгляду повторної скарги та про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.10.2006 р. за № /2. ДПА України рішенням №14862/6/25-0515 від 29.12.06. по результатам розгляду повторної позивача від 03.11.2006 р., залишила без змін оскаржені податкові повідомлення - рішення та рішення, прийняті за результатами розгляду первинної та повторної скарг, а скаргу позивача - без задоволення. З урахуванням результатів розгляду скарги відповідачем було прийняте нове податкове повідомлення-рішення від 10 січня 2007 №/3 з тими ж самими сумами нарахувань, що і в попередніх. Зважаючи на положення ст. 6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” дане податкове повідомлення-рішення суперечить вимогам чинного законодавства.

З акту перевірки вбачається, що при перевірці встановлено порушення пп. 7.4.3 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме заниження податку на прибуток за 2005 рік у розмірі 938083,0 грн. В акті записано, що позивачем занижено суму валово го доходу на суму 3752333, 0 грн. Підставою для цього висновку є те, що по зивач здійснював реалізацію молочних консервів за межі митної території України за цінами, які є нижчими за ціни, які застосовувалися на митній території України (тобто, за висновками відповідача, нижче звичай ної ціни).

Підприємство позивача протягом 2005 р. здійснювало реалізацію молочних консервів (молоко згущене з цукром 8.5 % жирності, молоко незбиране згущене з цукром 8,5% жирності, молоко згущене з цукром варене 2,0 % жирності, вершки згущені з цукром 19,0% жирності, молоко згущене з цукром та какао 7,5 % жирності, молоко згущене з цукром 2,0 % жирності та інше) за межі митної території України.

Згідно пп. 1.20.1 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" зви чайною ціною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сто ронами договору. Якщо не доведене зворотнє, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до вимог абз. 2 пп. 1.20.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" , справедлива ринкова ціна – це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються  іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь – якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також , які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідач під час перевірки не встановив наявності вищевказаних умов, встановлених абз. 2 пп. 1.20.1 Закону (наявність будь-якого примусу що сторони є взаємно залежними юридично чи фактично, або не володіють достатньою інформацією про товари та про ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів. Таким чином, ціни, що визначені позивачем у контракті з покупцями - нерезидентами, відповідають справедливим ринковим цінам, а тому вони є звичайними.

Суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 189 Господарського Кодексу України, при здійсненні експортних або імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, які формуються у відповідності до цін мирового ринку та індикативним цінам. Індикативна ціна - це ціна на товар, яка відповідає ціні, що склалась на відповідний товар на  ринку експорту або імпорту на момент здійснення зовнішньоекономічної операції з урахуванням умов поставки, а також якісних показників товару.

При перевірці відповідач помилково порівнював ціни, вказані в договорах з цінами, які застосовуються на митній території України. Відповідачем не були досліджені зовнішньоторговельні ціни, та ціни в договорі не були порівняні з контрактами.

Відповідно до пп. 1.20. ст. 1  України "Про оподаткування прибутку підприємств" ринок товарів (робіт, послуг) - це сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території. Тобто, продаж товарів на території України і продаж товарів на експорт (за межі території України) - є здійснення діяльності на різних ринках товарів, що обумовлено не тільки віддаленістю покупців – нерезидентів, але і з зовсім іншими ринковими та регулятивними умовами такої діяльності. Тому порівняння цін продажу покупцям - резидентам та цін продажу покупцям - нерезидентам не відповідає вимогам пп. 1.20 вказаного Закону.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмітити, що відповідач безпідставно порівнює ціни продажу това ру за межі митної території України з цінами, які застосовують при про дажу на митній території України.

Суд зазначає, що з огляду на п.3 ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до якого, у  справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд вважає, що оскаржуване рішення в частині донарахування податкового зобов"язання з податку на прибуток було прийнято необгрунтовано. У зв"язку з наведеним, неправомірним є також нарахування штрафних санкцій.

Щодо посилання позивача на застосування відповідачем для визначення податкового зобов"язання непрямих методів, то суд зазначає, що вони є безпідставними, та відповідач сам вказує на те, що у нього немає правових підстав для застосування таких методів, оскільки п. 40 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2005 р. № 788 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" постанова Кабінету Міністрів України від 27.05.2002 року № 697 "Про затвердження Методики визначення сум податкових зобов'язань за непрямими методами" визнана такою, що втратила чинність.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про  протиправність рішень,  дій чи  бездіяльності  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення,  дії  чи  бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено, що ціни на продукцію, реалізовану покупцями - нерезидентам України, не відповідають рівню справедливих ринко вих цін. Отже висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам та ґрунтуються на помилковому застосуванні норм чинного законодавства, тому вимоги щодо скасування податкового повідомлення рішення №/3 від 10.01.07р.  підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 86, 94, 160 - 163  Кодексу адміністративного судочинства України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 10.01.07р. №/3.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Торговий дім "Молочна слобода", м. Куп'янськ (63702, вул. Харківська, 99, м. Куп"янськ) 3, 40 грн. судового збору.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи,  які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права,  свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в  апеляційному  порядку  постанову суду першої інстанції повністю або частково.

На постанову через суд першої інстанції може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга може бути  подана через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно направляється до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанови набирає законної сили після закінчення строків для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст постанови виготовлений 02.04.07 р.

Суддя                                                                                            Мінаєва О.М.