ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  РІВНЕНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"14" лютого 2007 р.                                                                  Справа №  2/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Савченко Г.І.

за  участю секретаря судового засідання Маслова К.Г.

За позовом  Відкрите акціонерне товариство “Рівненський центральний

Універмаг”

До відповідача Державна податкова інспекція у м.Рівне

Про визнання нечинним податкових повідомлень-рішень

Представники:

Від позивача : представник Кравчук В.Р.

Від відповідача:  представник Мамай І.є.

Статті 27, 29, 49, 51, 127  Кодексу адміністративного судочинства  України

роз`яснені

Оголошувалась перерва з 18.01.07 р. по 08.02.2007 року

з 08.02. по 14.02.2007  року

В С Т А Н О В И В:

Позивач Відкрите акціонерне товариство “Рівненський центральний універмаг” з врахуванням уточнення позовних вимог просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне від 26 вересня 2006 року № /0/2/23-121 про визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 9192 грн. Основна сума податкового зобов`язання –6128 штрафні /фінансові/ санкції –3064 грн. Податкове повідомлення-рішення від 26 вересня 2006 року № /2/23-121 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 8187 грн. Основний платіж –5458 грн., штрафні /фінансові/ санкції –2729 грн.

Позивач не погоджується з висновком податкового органу про те, що послуги телефонного зв`язку, якими користувались орендарі не пов`язані з господарською діяльністю підприємства грунтується на тому, що в розрахунок ціни орендної плати за 1 м.кв.площі витрати послуг  зв`язку не враховувались, тобто компенсація вартості витрат за послуги зв`язку орендарями не здійснювалась, а також тим. що в договорах оренди послуги зв`язку не обумовлено. Спростовує такий висновок наступним:

Цивільним кодексом України від 16.01.2003  року № 435-ІV (далі по тексту ЦКУ), який набрав чинності 01.01.2004 року  надано чітке визначення правовідносин оренди. Відповідно до статті  759 ЦКУ “орендою визначається передача наймодавцем  майна наймачеві в тимчасове користування на визначений термін за плату”. Аналогічна норма міститься в статті 256 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, що діяв до 01.01.2004 року, тобто в період, коли були заключені названі в Акті перевірки договори оренди. Крім того, у ст. 797 ЦКУ визначено, що плата, яка справляється з наймача будівлі (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою. Тому в договорах оренди компенсація послуг зв`язку не обумовлена. В розрахунок ціни орендної плати за 1 м.кв.площі витрати послуг зв`язку не враховувались, оскільки, послуги телефонного зв`язку не є сталою величиною, і їх вартість залежить від обсягу. Орендна плата є сталою величиною тому, включення в розрахунок ціни орендної плати за 1 м.кв. площі витрат послуг зв`язку економічно недоцільно та юридично не вірно.

В дійсності, орендарями підприємства, які користувались послугами телефонного зв`язку наданими РД УПДЕЗ “Укртелеком”, проводилась повна компенсація отриманих послуг зв`язку. Така компенсація включалась нашим підприємством до валових доходів, а відповідна сума послуг зв`язку, наданих УДПЕЗ  “Укртелеком”  до валових витрат, що відповідає вимогам Закону України “Про  оподаткування прибутку підприємств”. Це підтверджується наявними у нашого підприємства документальними доказами, а саме: щомісячними рахунками про надання послуг зв`язку РД УДПЕЗ “Укртелеком” по телефонним номерам, якими користувались орендарі, а також  щомісячними звірками (в розрізі кожного місяця) розрахунку компенсації вартості телефонних розмов, які підписані представниками  орендодавця і орендаря.Враховуючи те, що цивільне законодавство, яким регулювались правовідносини, що виникали з приводу договорів оренди зазначених в акті перевірки не містило окремих вимог щодо оформлення правовідносин, які виникали з приводу компенсації вартості телефонних розмов орендарем орендодавцю, наявне у нашого підприємства документальне підтвердження сплати орендарями компенсації за послуги зв`язку є достатнім, так як з наявних документів можна чітко виділити окремо суму оренди, а окремо –суму компенсації вартості телефонних розмов. Водночас, сума компенсації, що зазначена в розрахунку вартості телефонних розмов відповідає сумі, що вказана в рахунках УДПЕЗ “Укртелеком”  по кожному телефонному номеру яким користувались орендарі.

Вважає, що підприємством не порушувався пп. 5.2.1 п. 5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а тому оскаржуване рішення повинно бути визнане нечинним в частині донарахування податку на прибуток та відповідних штрафів: 9192,00 грн., в тому числі 6128,00 гривень –зобов`язання   за основним платежем, 3064,00 грн. –за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вимогу про оскарження податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість позивач обгрунтовує тим, що послуги телефонного зв`язку, якими користувались орендарі, правосірно ним відносились до валових витрат, то і сума податку на додану вартість правомірно відносились до податкового кредиту.

Крім того позивач оскаржуючи повідомлення-рішення з податку на додану вартість не погоджується з донарахуванням податку на додану вартість в сумі 911 грн. (в тому числі штрафної санкції), вважає що податковий орган неправомірно прийшов до висновку про невідповідність реквізитів вказаних в податкових накладних вимогам чинного законодавства.

Дану позовну вимогу позивач обгрунтовує тим, що в акті перевірки зазначено, що в податкових накладних, отриманих від Рівненської філії ППТФ  “ЮСІ” невірно вказано особу продавця та її місцезнаходження. У висновку № 8768/23-235 від  23.06.2006 року ДПІ у м.Рівне зазначає що у разі оформлення податкової накладної філією чи відокремленим підрозділом, якому головною організацією –платником податку делеговано право виписки податоквих накладних слід заповнювати:

- в розділі  “Особа (платник податку) продавець” разом із назвою головного підприємства, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, необхідно зазначити назву філії або структурного підрозділу, які відповідно до наданого їм права здійснюють виписування податкової накладної;

- в розділі  “місцезнаходження продавця”, зважаючи на вимоги п.7.2.1 ст.7 закону про ПДВ, вказується місцезнаходження юридичної особи, зареєстрованої як платник  податку на додану варість, поряд з яким має вказуватись і адреса філії, якій делеговано право виписування податкових накладних.

ВАТ “Рівненський ЦУМ” заперечує проти такого твердження, оскільки в п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону  про ПДВ наводиться вичерпний  перелік обов`язкових реквізитів, які мають бути зазначені у податковій накладній. Зокрема, п.п. “в” вказує, що податкова накладна повинна містити “повну або скорочену назву, зазначену  у статутних документах юридичної особи..” В даному випадку зазначено скорочене найменування юридичної особи –продавця –ППТФ “ЮСІ”.

Ідентифікація податкових накладних, виписаних філією чим іншим відокремленим підрозділом здійснюється за номером такої податкової накладної. У разі виписки податкової накладної філією чи іншим структурним підрозділом підприємства номер такої накладної повинен складатися з двох частин: порядкового номеру згідно з журналом обліку податкових накладних, що ведеться платником податку –юридичною особою та зазначеного через дріб коду філії, присвоєного головною організацією (п.2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 року).

Жодних застережень щодо  зазначення поряд з найменуванням головного підприємства найменування філії закон не містить.

Аналогічно є ситуація і при зазначені адреси продавця –платника податку. Відповідно до п.п. “д”  у податковій накладній зазначається “місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи. зареєстрованої як платник податку на додану вартість”.

Зважаючи, що товар був придбаний у м.Рівне, у податкових накладних, які на думку ревізорів складені з порушенням, вказано місцезнаходження Рівненської філії ППФТ  “ЮСІ”, що не суперечить вимогам  закону “Про ПДВ” № 168/97-ВР, оскільки не створює проблем з ідентифікацією особи –продавця. Недотримання товариством порядку, установленого пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону “Про ПДВ” (відсутність звернення до органу державної податкової служби із заявою) не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених товариством витрат у податоквий кредит і не свідчить про обгрунтованість рішення податкової інспекції. Отже, донарахування контролюючим органом ПДВ на суму 911,00 грн. та  штрафу на суму 455,50 грн. проведено неправомірно.

Відповідач Державна податкова інспекція у м.Рівне позов заперечує.

Свої  заперечення обгрунтовує тим, що  податкове повідомлення-рішення  з визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток прийнято  у відповідності із підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку  підприємств”. Оскільки  позивач здавав в оренду  приміщення. Телефонним зв`язком користувались орендарі. Тому позивач незаконно відносив витрати по послугах телефонного зв`язку до валових витрат. Що стосується податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість, відповідач  правомірність його прийняття обгрунтовує тим, що  частина податку на додану вартість нарахована позивачеві у зв`язку з незаконним віднсенням до податкового кредиту витрат на послуги телефонного зв`язку. Решта суми 911 грн. нарахована у зв`язку з невідповідністю реквізитів з продавця  вказаних у податкових накладних.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, господарський суд встановив, що оскаржува податокві повідомлення-рішення прийняті податковим органом за результатами акту перевірки від 14.06.2006 року № 23-100/0151924 “Про результати планової документальної перевірки дотримання вимог  податкового законодавства Відкритого акціонерного товариства “Рівненський центральний універмаг”, та за результатами оскарження первинних податкових повідомлень-рішень до податкових органів в межах процедури апеляційного узгодження.

Перевіркою правильності визначення суми податку на прибуток встановлено заниження податку на прибуток за 2003 рік в сумі 2006,00 грн. (в т.ч. за півріччя 2003 р. в сумі 614,00 грн., за  три квартали 2003 року  в сумі 1326.00 грн.), за 2004 рік в сумі 2277,00 грн. (в т.ч. за І квартал 2004 року в сумі 421,00 грн., за півріччя 2004 р. в сумі 998,00 гн., за три квартали 2004 р. в сумі 1664,00 грн.), за 2005 рік в сумі 1845,0 грн., (в т.ч. за 1 квартал 2005 року в сумі 473,00 грн., за  півріччя 2005 р. в сумі 1005,00 грн., за три квартали 2005 року в сумі 1418,00 грн.).

В результаті порушень пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 283/97-ВР від 22.05.1997 року із змінами і доповненнями, товариством зайво віднесено до складу валових витрат вартість телефонного зв`язку яким користувались орендарі,  тобто не пов`язаного з господарською діяльністю ВАТ  “Рівненський ЦУМ” на загальну суму 23380,00 грн. (Опис порушень див. в розділі 3.1.2  “Валові витрати”).

Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість встановлено заниження податку на додану вартість за 2003  у сумі 2229,00  грн. (в т.ч. за квітень 2003 р. в сумі 130,00 грн., за травень 2003 року в сумі 140,00 грн., за червень 2003 р. в сумі 160,00 грн., за липень 2003 року в сумі 143,00  грн., за вересень 2003 р. в сумі 112,00 грн., за жовтень 2003 р. в сумі 778,00 грн, за листопад 2003 р. в сумі 450,00 грн.. за грудень 2003 р. в сумі 137,00 грн.), за 2004 рік у сумі 1842,00 грн. (в  т.ч. за січень 2004 року в сумі 110,00 грн., за лютий 2004 року в сумі 125,00 грн. за березень 2004 року в сумі 121,00 грн., за квітень 2004 року в сумі 131,00 грн., за травень 2004 року в сумі 151,00 грн., за червень 2004 року в сумі 180,00 грн., за липень 2004 року в сумі 139,00 грн., за серпень 2004 року в сумі 182,00 грн., за вересень 2004 р. в сумі 192,00 грн., за жовтень 2004 р. в сумі 180,00 грн., за листопад 2004 р. в сумі 164,00 грн., за грудень 2004 року в сумі  167,00 грн.), за 2005 рік у сумі 1517,00 грн. ( в т.ч. за січень 2005 р. в сумі 170,00 грн., за лютий 2005 р. в сумі 117,00 грн. за березень 2005 року в сумі 131,00 грн., за квітень 2005 року в сумі 143.00 грн., за травень 2005 року в сумі 102,00 грн., за червень 2005 р. в сумі 121,00 грн., за липень 2005 року в сумі 115,00 грн., за серпень 2005 р. в сумі 131,00 грн., за вересень 2005 року в сумі 125,00 грн., за жовтень 2005 року в сумі 136,00 грн., за листопад 2005 р. в сумі 116,00 грн., за грудень 2005 р. в сумі 110,00 грн.).

Пп. 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.97 р. із змінами і доповненнями товариством зайво віднесено до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 911,00 грн.

ВАТ  “Рівненський ЦУМ” включено до складу податкового кредиту суми ПДВ, що підтверджені податковими накладними, які заповнені з порушенням вимог підпункту 7.2.1  пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.97 р. із змінами і доповненнями, далі –Закон про ПДВ,  та порядку заповнення податкової накладної, затвердженого в Мінюсті України 28.10.98 р. за № 691/3131 (далі Порядок), а саме –в податкових накладних отриманих від Рівненської філії ППТФ “ЮСІ” (іпн.97), в яких (невірно вказано особа –продавець та місцезнаходження продавця).

Включених до складу податкового кредиту в жовтні 2003 року:

№ 1-1000868/1 від 23.10.2003 р. на  суму 460,83 грн., в т.ч. ПДВ –76,80 грн.,

№ 1-1000121/1 від 02.10.2003 року на суму 459,29 грн., в т.ч. ПДВ –76,55 грн.,

№ 1-1000346/1 від 09.10.2003 року на суму 621,82 грн., в т.ч. ПДВ –103,64 грн.,

№ 1-1000348/1 від 09.10.2003 року на суму 647,09 грн, в т.ч. ПДВ –107,85 грн.,

№ 1-1000629/1 від 16.10.2003 року  на суму 342,58 грн., в т.ч. ПДВ –57,10 грн.,

№ 1-1000628/1 від 16.10.2003 року на суму  286,87 грн., в т.ч. ПДВ –47,81 грн.,

№ 1-1000063/1 від 02.10.2003 року на суму 752,54 грн., в т.ч. ПДВ –125,42 грн.

Включених до складу податкового кредиту в листопаді 2003 року:

№ 1-1100108/1 від 06.11.2003 року на суму 489,74 грн., в  т.ч. ПДВ –81,62 грн.,

№ 1-1100277/1 від 13.11.2003 року на суму 648,44 грн., в т .ч. ПДВ –108,07 грн.,

№ 1-1100746/1 від 28.11.2003 року на суму 756,34 грн., в т.ч. ПДВ –126,06 грн.,

Відповідач зазначив, що право на збільшення податкового кредиту щодо покупця-підприємства, зареєстрованого як  платник податку на додану вартість, має бути підтверджено податковою накладною, заповненою накладною, відповідно до вимог встановлених пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 ЗУ “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.1997 року та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого ДПА України від 08.10.98 р. за № 469 та зареєстрованого в Мінюсті  України 28.10.98 р. за № 691/3131, пунктом 7.2 ст.7 Закону  про ПДВ передбачено обов`язкові реквізити, які має містити податкова накладна а саме:

- порядковий номер податкової накладної;

- дату виписання податкової накладної;

- назву юридичної особи, або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ;

-податковий номер платника податку (продавця та покупця);

- місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ;

- опис (номенклатура)  товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об`єм);

- повну назву отримувача;

- ціну продажу без врахування податку;

- ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні;

-  загальну суму коштів, що підлягають сплаті  з урахуванням податку.

У разі порушення продавцем порядку виписування податкової накладної на вимогу покупця  згідно з пп. 7.2.6 п.7.2 ст.7 цього Закону, покупець має право звернутися до кінця поточного податкового періоду з відповідною заявою до податкового органу за своїм місцем знаходження. Своєчасно подана  заява є підставою для включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачену у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг). Оскільки товариством не подавались до ДПІ у м.Рівне відповідні заяви щодо невірного оформлення податкових накладних продавцем та в  ході перевірки були представлені податокві накладні заповнені з порушенням вимог пп.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону про ПДВ, вони не можуть бути прийняті як документальне підтвердження, що надає право включити зазначені в них суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах.

Спірні податкові накладні оглянуті судом. Копії залучені до матеріалів справи.

Давши оцінку доказам у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задволенню в частині визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /2/23-121  з донарахування основного зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 911 грн. та штрафних санкцій –455 грн. 50 коп.

Суд виходить  з того, що спірні податкові накладні на загальну суму 911 грн. видані належним продавцем. Продавець відніс суми вказані в податкових накладних до податкових  зобов`язань.

В процесі розгляду справи податковий орган надав суду лист Рівненської філії ППТФ “ЮСІ” про те, що починаючи з 01.05.2003 року РФ ППТФ “ЮСІ”  перестала бути самостійним платником ПДВ та переведена на консолідовану сплату  вищевказаного податку, головна організація. ППТФ “ЮСІ” м.Харків, код  21178268 (копія свідоцтва платника ПДВ додається), делегувала право філії виписувати податкові накладні та вести облік виписаних та отриманих податкових накладних в Книгах обліку продажу та придбання, зареєстрованих в СДПІ м.Харків (копія наказу про делегування надається). Відповідно до вищевказаного, філія веде облік податкових зобов`язань  на місці і за результатами місяця проводить формування Книги обліку продажу та придбання товарів (до 28.07.2005 року) та реєстрів виписаних та отриманих податоквих накладних (з 29.07.2005 р.). Зобов`язання філії включаються в Декларацію з ПДВ головної організації в повній сумі.

Податкові накладні, вказані в листі ДПА, які виписані на ВАТ  “Рівненський ЦУМ”, в період жовтень-листопад 2003 року були внесені в книгу обліку продажу товарів і включені в зобов`язання ППТФ “ЮСІ” в повній сумі у відповідні звітні періоди 2003 року (Декларації за жовтень та листопад 2003 року). Підтвердженням цього є Акт про результати планової документальної перевірки від 15.03.2004 року, яка проводилася  за період 01.04.2002 року –31.12.2003 року в  якому відмічено включення в податкові зобов`язання всіх операцій, які оподатковуються за ставкою 20% і відповідне підтвердження цих зобов`язань податковими накладними та даними книг обліку продажу (копії відповідних  книг обліку продажу надаються).

Розрахунки за поставлений товар ВАТ  “Рівненський  ЦУМ” проводив у відповідності з зобов`язаннями і заборгованості по оплаті немає.

Таким чином в спірних податкових накладних правомірно вказана назва продавця ППТФ “ЮСІ”, адреса вказана філії, оскільки остання видавала податкові накладні.

Позов в частині донарахування податку на додану вартість та податку на прибуток задоволенню не підлягає.

Податковий орган довів правомірність своїх рішень в даній частині.

Відповідно до пп.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 283/97-ВР від 22.05.1997 року із змінами і доповненнями, до валових витрат відносяться суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку  з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і  охороною праці… товариством неправомірно віднесено  до складу валових витрат вартість послуг телефонного зв`язку, отриманих від Рівненської дирекції УДПЕЗ “Укртелеком”, якими користувались орендарі, та не пов`язаних з господарською діяльністю ВАТ  “Рівненський ЦУМ”  за період, що перевірявся,  на загальну суму 23380,00 грн., що призвело до заниження суми податку на прибуток у відповідних податкових періодах.

ВАТ  “Рівненський ЦУМ” укладено Типовий договір № 2003148 про надання послуг електрозв`язку від 16.06.2000 року, наступний від 24.01.2005 року з  Рівненською дирекцією УДПЕЗ  “Укртелеком”, згідно додатку до вищезазначеного договору послуги зв`язку ЦУМу надаються по 29 номерах.

Перевіркою встановлено, що фактично шість телефонних номерів у періоді, що перевірявся, були встановлені у відділах та офісних приміщеннях, що орендуються (послуги зв`язку в договорах оренди не обумовлено), а саме:

-  ТОВ  “Реноме”,  договір оренди від 10.04.02 р.,телефон за № 92-00-76;

-  ТзОВ “Компанія Рута”, договір оренди від 01.04.2002 року, послідуючий від 01.06.2003 року, телефони за № 22-40-32, № 22-43-65, № 26-06-66;

- Відділ світильників, п/п Якушина Н.В., договір оренди від 01.04.2002 року. послідуючий від 01.08.03 р., п/п Бусленко Л.М., договір оренди від 26.12.03 р. за № 26-38-87;

- Відділ “Сталь М” п/п Муляренко О.В., договір оренди від 23.07.2003 року. телефон за № 22-42-88.

Факт  використання  даних телефонних номерів орендарями підтверджується їх розміщенням в телефонному довіднику “Панорама бізнесу”  за 2003-2005 р.р. та візитними картками.

Помісячна оплата за послуги зв`язку здійснювалася ВАТ  “Рівненський ЦУМ” згідно рахунків Рівненської дирекції УДПЕЗ  “Укртелком”, за № 2003148 та відносилась на валові витрати у відповідних періодах в повному обсязі, а  сума податку на додану вартість включалась до податкового кредиту. Дані господарські операції відображені в бухгалтерському обліку товариства наступним чином: Дт-921,931  та Кт-685/4 у відповідних періодах.

У ході перевірки не було представлено первинних документів які підтверджували б факт відшкодування  оплати вартості послуг зв`язку орендарями.

Згідно помісячних роздруківок –відомостей телефонних розмов, наданих до перевірки, суми послуг телефонного зв`язку за вищезазначеними номерами, якими користувались орндарі, становлять 23380,00 грн.

Таким  чином, вищезазначені факти свідчать, що товариством у періоді, що перевірявся, зайво відносились до валових витрат отримані послуги телефонного зв`язку,  які  не пов`язані з його господарською діяльністю.

Пунктом 2 статті 3 Закону України “Про  бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 року № 966 передбачено, що податкова звітність грунтується на даних бухгалтерського обліку і дані приведені в податковій декларації повинні підтверджуватися первиннними документами обліку та відповідати податковому обліку.

Відповідно до ст.9 Закону України від 15.07.1999 року за № 996-XІV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” із змінами та доповненнями, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції.

Акти звірки розрахунку вартості оренди з орендарями Муляренко О., Якушиною Н.В., Бусленко Л.Б. не являються первинними документами згідно яких ведуться регістри бухгалтерського обліку.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 283/97-ВР від  22.05.1997 р. із змінами і доповненнями, визначено, що валові витрати виробництва  та обігу (далі –валові витрати) сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону України  “Про оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність –будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені  та на користь першої особи.

Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 283/97-ВР від 22.05.1997 року із змінами і доповненнями, визначено, що до валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 –5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 283/97-ВР від 22.05.1997 року із змінами і доповненнями не належать до складу валових витрат будь-які витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

- пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”  № 168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та  доповненнями), згідно якого –“якщо платник податку придбаває (виготовляє)  матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту”.

Фактично ВАТ  “Рівненський ЦУМ” в період з 01.04.2003  року –31.12.2005 р. відносили до складу  податкового кредиту податок на додану вартість по отриманих послугах телефонного зв`язку,  яким користувались орендарі (опис порушень див. в розділі 3.1.2 “Валові витрати”).

В результаті даного порушення ВАТ  “Рівненський ЦУМ” було занижено податкові зобов`язання по податку на додану вартість за 2003 рік в сумі 1318,00 грн., за 2004 рік в сумі 1842,00 грн., за 2005 рік в сумі 1517,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.94, ч.1 ст.158, ст.ст. 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задоволити частково. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівне № /2/23-121 в частині визначення основної суми податкового  зобов`язання 911 грн. та штрафних санкцій 455 грн. 50 коп.  В решті позову відмовити.

2.Присудити позивачеві з державного бюджету 3 грн. 40 коп. витрат по державному миту (судовому збору).

Видати виконавчий  лист за заявою  стягувача після набрання постановою законної сили.

Сторона, яка не погоджується з постановою має право на апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу –з  дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Постанова складена в повному обсязі і  підписана суддею  "23" лютого 2007 р.