ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2007 р.
№ 2-13/3891.1-2006(2-1/3891-2006)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді
суддів
Кота О.В.
Владимиренко С.В.
Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

дочірнього підприємства "Торговий центр" ВАТ "Кримський содовий завод"

на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 лютого 2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від  19 квітня 2007 року
у справі                              № 2-13/3891.1-2006

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "ЮБС"

До

За участю 3-ої особи
дочірнього підприємства "Торговий центр" ВАТ "Кримський содовий завод"
приватного підприємства "Діоніс"

Про
визнання недійсним договору

за участю представників:

позивача: не з’явилися;

відповідача: Дзюбенко Г.В.;

3-ої особи: Танасогло Д.М.

встановив:

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 березня 2006 року (суддя Ковтун Л.О.) позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір уступки вимог від 13 грудня 2002 року, укладений між Підприємством та ПП “Діоніс”.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 9 червня 2006 року (судді Латинін О.А., Антонова І.В., Котлярова О.Л.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 березня 2006 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 5 жовтня 2006 року рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 6 березня 2006 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 9 червня 2006 року скасовано і справа передана на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та просив розірвати договір уступки права вимоги від 13 грудня 2002 року.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 лютого 2007 року (суддя Жукова А. І.) позовні вимоги задоволено. Розірвано договір уступки вимог від 13 грудня 2002 року, підписаний між дочірнім підприємством "Торгівельний центр" ВАТ "Кримський содовий завод"  та приватним підприємством "Діоніс".

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2007 року (судді Гонтар В. І., Сотула В. В., Плут В. М.) рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 лютого 2007 року залишено без змін.

Дочірнє підприємство "Торговий центр" ВАТ "Кримський содовий завод" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських  судів та прийняти нове рішення, яким Товариству відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, 13 грудня 2002 року між Підприємством та ПП “Діоніс” укладено договір уступки вимоги, відповідно до умов якого, відповідач передав, а ПП “Діоніс” прийняло право уступки вимоги  суми у розмірі 461544,20 грн. за договором № 96 від 13 лютого 2001 року між кредитором та боржником –“ЮБС”.

26 грудня 2002 року між Підприємством та ТОВ “ЮБС” був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким заборгованість ТОВ “ЮБС” перед Підприємством  складала 461544,40 грн.

Враховуючи вимоги статей 626, 651, 652  Цивільного кодексу України та посилаючись на факт непередачі документів, що підтверджують право вимоги, господарські суди задовольнили позовні вимоги ТОВ "ЮБС" та розірвали договір між старим та новим кредитором.

Проте, господарські суди не врахували положення статті 516 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо старий кредитор не передав новому кредиторові зазначені документи, новий кредитор вправі вимагати на свій розсуд примусової передачі йому цих документів, відшкодування пов‘язаних з цим збитків, а також розірвання договору (в залежності від умов договору уступки вимоги).

Вищий господарський суд України, спрямовуючи справу на новий розгляд, зазначив,  що суди не дослідили питання про те, яким чином спірний договір порушує права або охоронювані інтереси позивача у розумінні змісту статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Таким чином, під час нового розгляду  господарські суди зобов'язані були діяти згідно з вказівками Вищого господарського суду України, даними у постанові від 5 жовтня 2006 року,  і не мали права ухилитися від їх виконання.

Проте, господарськими судами у відповідності до положень ст. 1 ГПК України та ст. 516 ЦК України  не було належним чином обґрунтовано, які саме права і охоронювані законом інтереси позивача порушено оспорюваною угодою і право позивача зі зверненням до господарського суду про розірвання угоди, стороною якої він не є.

Враховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій передчасно прийняли рішення, не врахувавши вимог Закону та вказівок Вищого господарського суду України.

Наведене свідчить, що винесені судові рішення підлягають скасуванню, а справа —направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства "Торговий центр ВАТ "Кримський содовий завод" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 8 лютого 2007 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2007 року у справі № 2-13/3891.-2006 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий суддя                                                  О. Кот

судді:                                                  С. Владимиренко

С. Шевчук