СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.07                                                                                 Справа № 13/301

За позовом приватного підприємства “Лугпромсервіс” м. Луганськ

до державного відкритого акціонерного товариства “шахта Білоріченська” дочірнє підприємство ДХК “Луганськвугілля” смт. Білоріченський

про стягнення 22464 грн. 23 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Кузовова Л.А. дов. б/н від 11.01.2007 р.

Від відповідача
Бугаенко В.А. дов. № 3 від 03.01.2007 р.

У судовому засіданні 12.06.2007 р. відповідно до ст. 77 Господарського  процесуального кодексу України була оголошена перерва до 22.06.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 20908 грн. 00 коп., та 3 % річних в сумі 1556 грн. 23 коп.

Позивач позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що станом на 02.10.2003 року відповідач мав заборгованість перед позивачем в сумі 51874 грн. 49 коп. Наявність зазначеної заборгованості підтверджено рішенням господарського суду Луганської області від 02.10.2003 року по справі № 2/190 за позовом приватного підприємства “Лугпромсервіс” до державного відкритого акціонерного товариства “шахта “Білоріченська”   ДП ДХК “Луганськвугілля”.

На цей час зазначена заборгованість в сумі 51874 грн. 49 коп. відповідачем не сплачена.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування за період з 15.10.2003 р. по 20.04.2007 р. в сумі 20908 грн. 00 коп., та 3 % річних нарахованих за останній рік з 20.04.2006 р. по 20.04.2007 р. в сумі 1556 грн. 23 коп., обґрунтовуючи свої вимоги положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду по справі № 2/190 від 14.10.2003 р. виконавчою службою зупинено в зв’язку з введенням мораторію по справі про банкрутство відповідача.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Рішенням господарського суду Луганської області від 02.10.2003 р. по справі № 2/190 у спорі між сторонами було встановлено наявність грошового зобов’язання відповідача в сумі 51874 грн. 49 коп.

З врахуванням положень ст. 35 Господарського  процесуального кодексу України зазначений факт є доведеним.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов’язаний з його суттю, що розкривається в ст. 1 Закону про банкрутство. Тобто, боржник повинен виконувати зобов’язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується, а інші санкції не застосовуються.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство під терміном “грошове зобов’язання” розуміється зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються, зокрема, пеня та штраф.

Відповідно до цієї статті грошове зобов’язання складається також і з грошової суми, яку боржник зобов’язаний заплатити кредитору і на інших, крім цивільно-правового договору, підставах, що передбачені цивільним законодавством.

Такі підстави передбачені, зокрема, ст. 625 Цивільного кодексу України згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме з такою вимогою на підставі зазначеної норми названого Кодексу позивач звернулося до відповідача у даній справі.

У зв’язку з цим грошовими зобов’язаннями позивача перед відповідачем є грошова сума, що складається з встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, що підлягає стягненню.

Зупинення виконавчого провадження не звільняє відповідача від обов’язку щодо виконання рішення суду, оскільки  відповідно до ст. 124 Конституції та ст. 115 Господарського  процесуального кодексу України  судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

За таких обставин позов є обґрунтованим, сума позовних вимог розрахована в межах сум, що можуть бути стягнути, в зв’язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –224 грн. 64 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного відкритого акціонерного товариства шахта “Білоріченська” дочірнє підприємство ДХК “Луганськвугілля” Луганська область, смт. Білоріченський ідентифікаційний код  00176897 на користь приватного підприємства “Лугпромсервіс” м. Луганськ,  вул. Смоленська 130 ідентифікаційний код  30761683 інфляційні нарахування в сумі 20908 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 1556 грн. 23 коп., державне мито у сумі – 224 грн. 64 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання рішення

27.06.2007 р.