ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2007                                                                                   Справа № 34/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

при секретарі судового засідання: Лазаренко Л.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Плескун Олександр Володимирович, довіреність №49 юр-14  від 29.03.2007р,  представник;

від відповідача-1: П’ятигорець Юрій Олександрович, довіреність №1017/3  від 03.05.2006р, представник;

від відповідача-2: Кіряхно Олег Вікторович, довіреність № юр-786 від 06.12.2006р, провідний юрисконсульт юридичного відділу;

від позивача: Клименко Олександр Сергійович, довіреність № 49 юр-25  від 04.04.2007р, представник;

представники третіх осіб у судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  відкритого акціонерного товариства “Крюківський вагонобудівний завод”, м.Кременчук,  товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Миг”, м.Дніпропетровськ, акціонерного банку “Експрес –банк” в особі Дніпропетровської філії, м. Дніпропетровськ  на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  25 грудня 2006р. у справі №34/13

за позовом: відкритого акціонерного товариства “Крюківський вагонобудівний завод”, м. Кременчук

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Миг”, м. Дніпропетровськ

відповідача-2: акціонерного банку “Експрес –банк” в особі Дніпропетровської філії, м. Дніпропетровськ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство Головний інформаційний обчислювальний центр Укрзалізниці, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство “Укрзалізниця”, м. Київ

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: товариство з обмеженою відповідальністю “Континенталь –Енерго”, м. Дніпропетровськ

про стягнення  33 199 169, 50 грн.

за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Миг”, м. Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства “Крюківський вагонобудівний завод”, м. Кременчук

про стягнення 12 06 921, 60 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суд Дніпропетровської області від 25.12.2006р (колегія суддів Примак С.А. –головуючий, Кожан М.П., Ліпинський О.В.) первісний позов задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ„Енерго-Миг” повернути ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод"  65 неоплачених піввагонів моделі 12-783 відповідно до переліку №1шляхом підписання актів приймання-передачі повернення піввагонів. Зобов’язано АБ"Експрес-банк" повернути ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод"  13 неоплачених піввагонів моделі 12-783 відповідно до переліку №2 шляхом підписання ДФ АБ "Експрес-банк" та ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" актів приймання-передачі повернення піввагонів відповідно до переліку №2.

Стягнуто з ТОВ „Енерго-Миг” на користь ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод"  2748953, 83 грн. пені, 500 361, 76 грн. 3%річних та відповідно судові витрати.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" на користь ТОВ „Енерго-Миг” 7261293, 60 грн. пені за прострочку поставки продукції та судові витрати.

Рішення суду мотивовано ст. ст. 388, 697 Цивільного кодексу України, доведенням факту , що відповідач-1 прострочив оплату товару, що є підставою для стягнення пені та 3%річних, оскільки неоплачений товар переданий відповідачу-1, то позивач має право повернення неоплаченого товару від відповідача-1.

Приймаючи до уваги, що відповідач –1 не мав права продавати спірні піввагони, про що відповідач-2 не знав, господарський суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача до відповідача-2.

Оскільки позивач, як постачальник прострочив поставку продукції, строки поставки якої передбачені додатковою угодою від 30.05.2005р до договору поставки господарський суд задовольнив зустрічні позовні вимоги  та стягнув пеню з позивача за прострочку поставки товару в розмірі 7 261 293,60 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач, відповідач-1, відповідач-2 його оскаржують.

ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" не згоден з рішенням господарського суду в частині задоволення зустрічного позову, вважає, що судом були порушені норми процесуального та матеріального права.

Позивач зазначає, що при винесені рішення судом належним чином не досліджено наявні в матеріалах справи докази, не з’ясовано, за якими додатковими угодами до договору поставки здійснювалася поставка продукції. Позивач стверджує, що додаткова угода №5 від 21.02.2005р “не працювала”, т.я. відповідач-1 не погодився із ціною за одиницю товару, яка була попередньо узгоджена сторонами в угоді №5. Поставка 150 одиниць продукції відбувалась по додатковій угоді №6 від 30.05.2005р.Суд в порушення ст. 43 ГПК України належним чином не дослідив, що між додатковими угодами №№ 5та 6 є суттєва розбіжність в ціні. В додатковій угоді №5 ціна за одиницю продукції склала 235 320 грн, а в додатковій угоді №6 ціна продукції за одиницю узгоджена в розмірі 219600 грн. Позивач надав рахунки –фактури на оплату продукції за ціною, узгодженою позивачем та відповідачем-1 в додатковій угоді №6.

В зв’язку з тим, що заборгованість відповідача-1 залишилася неоплаченою, позивач стверджує, що повністю відмовився від виготовлення продукції по додатковій угоді№6 і звернувся з відповідним позовом  до господарського суду, оскільки позивач виконував свої зобов’язання за договором належним чином і в повному обсязі, дії позивача щодо зупинення виконання зобов’язань по договору були повністю правомірними, а тому були відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Крім того, позивач вважає, що згідно ч.3 ст 549 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання з поставки продукції повинно забезпечуватися штрафом, а не пенею.

Позивач просить рішення скасувати, первісний позов задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Своєю заявою від 28.02.2007р позивач змінив вимоги апеляційної скарги, просить рішення господарського суду Дніпропетровської області скасувати в частині задоволення зустрічної позовної заяви ТОВ „Енерго-Миг” до ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" щодо стягнення пені в сумі 7261293,60 грн, 25500 грн  витрат на державне мито, 118 грн витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу, в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити, стягнути з ТОВ „Енерго-Миг” 12 750 грн витрат на сплату держмита за подачу апеляційної скарги.

Відповідач-1 вважає, що рішення господарського суду в частині задоволення первісного позову і зобов’язання відповіача-1 повернути позивачу 65 піввагонів , зобов’язання відповідача-2 повернути позивачу 13 піввагонів та стягнення пені  прийнято з порушенням норм  процесуального права та з порушенням норм  матеріального права.

Господарським судом в порушення ст. ст. 32,34,36 ГПК України не оцінені як належні докази всі умови договору №7604/010699 від 13.05.2004р та всі додаткові угоди до вказаного договору.

Відповідач-1 стверджує, що всі додаткові угод були дійсні, позивачем не надано суду доказів розірвання додаткової угоди №2 від 01.05.2005р та додаткової угоди №5 від 21.02.2005р в порядку визначеному ст. 651 ЦК України.

Право власності на продукцію отриману по додатковій угоді №5 перейшло до відповідача-1 з моменту підписання актів приймання передачі продукції. Між тим, зазначає відповідач-1, тільки додатковою угодою№8 від 30.05.2005рбули передбачені особливі умови щодо переходу права власності, а тому право власності  на продукцію, яка була отримана і передана до 30.05.2006р перейшло до відповідача-1.

Умови оплати отриманого товару передбачені лише додатковою угодою №6 від 30.05.2005р. Відповідачем  прострочено оплату товару отриманого по додатковій угоді №6 лише на суму 1244 000 грн.

Таким чином, господарський суд мав право задовольнити вимоги позивача у частині повернення позивачу товару, оплата якого прострочено на 1 244 000 грн.

Розмір пені, зазначає відповідач-1, передбачено тільки додатковою угодою №6 від 30.05.2006р. Тому пеня новина нараховуватися з суми прострочення оплати товару отриманого по додатковій угоді№6, а саме 1 244 000 грн, а не з загальної суми заборгованості відповідача-1 перед позивачем.

Відповідач –1 просив скасувати рішення в частині задоволення первісного позову в частині зобов’язання ТОВ “Енерго –Миг” повернути ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод”  65 неоплачених піввагонів , стягнення пені в розмірі  2 748 953,83 грн. пені; в позові в цій частині відмовити.

Відповідач-2 АБ "Експрес-банк" вважає, що рішення не відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, оскільки на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України він є добросовісним набувачем піввагонів, у якого позивач не вправі їх витребувати. Піввагони не внесені позивачем  до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, який створений в Україні та належним чином функціонує у відповідності з Законом України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” через відсутність реєстрації обтяження та згідно зі ст 12 Закону право власності є нечинним у відносинах з третіми особами.

Відповідач-2 зазначає, що в підтвердження прав власності на піввагони ТОВ “Енерго –Миг” та ТОВ “Континенталь –Енерго” були надані всі необхідні документи.

АБ"Експрес-банк" просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог відносно акціонерного банку "Експрес-банк", в позові в цій частині відмовити.

Представники скаржників наполягають на задоволенні  своїх апеляційних скарг.

Головний інформаційний обчислювальний центр Укрзалізниці в своїх поясненнях зазначає, що питання щодо  визначення права власності  на майно не входять  до компетенції його установи, вважає, що не є належним учасником судового процесу, просить виключити його зі складу учасників судового процесу та розглядати справу  без участі  представника.

В поясненнях на апеляційні скарги ДП “Укрзалізниця” вказує, що вона не є належною стороною у даній справі та просить проводити  її розгляд за відсутності  її представника (т.7 а.с.31)

ТОВ “Континенталь –Енерго” (третя особа-3) відзив на апеляційні скарги не представило, представник в судове засідання не з’явився, про час та місце повідомлений належним чином 19.02.2007р (т.6 а.с.152).

В судовому засіданні 28.02.2007р оголошувалась перерва до 19.03.2007р. 19.03.2007р оголошувалась перерва до 06.04.2007р., у зв’язку з витребуванням у позивача, відповідача-1 доказів оплати продукції з письмовими поясненнями.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, відповідачів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  АБ "Експрес-банк" підлягає задоволенню, ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод” –частковому задоволенню, ТОВ “Енерго –Миг”  - залишенню без задоволення.

13.05.2004р. між ВАТ "Крюківський вагонобудівний завод" (постачальник) та ТОВ "Енерго-Миг" (покупець) укладено договір  №7604/010 699, згідно якого позивач зобов’язаний поставити відповідачу –1 піввагони моделі 12-783 ТУ У 3.06-3-96 на умовах FCA станція Крюков на Дніпрі (Інкотермс –2000)  на протязі 40-55 днів з моменту  отримання з відповідача-1 передплати. Кінцевий строк передплати встановлено п.5.1 договору –15.06.2004р. Ціна піввагона становить 186 763, 20 грн.

Передача продукції оформлюється актом прийому –передачі, дата якого вважається датою поставки продукції (п.3.5 договору)

З моменту підписання акту прийому –передачі  і передачі постачальником відвантажувальних документів покупцю до моменту оформлення останнім документів залізницею на право виходу на путі ІЗ вагони знаходяться на відповідальному зберіганні у постачальника, вартість якого врахована в договірній ціні вагонів (п.6.12 договору). З цього приводу між позивачем та відповідачем-1 укладено договір зберігання №7605/010974 від 01.08.2005р (т.1 а.с.24).

Згідно п.11.4 договору поставки всі зміни і доповнення до договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі і підписані з обох сторін.

В подальшому в умови договору поставки щодо ціни піввагонів, кількості, строків поставки та оплати додатковими угодами №№1 від 17.12.2004р, №2 від 05.01.2005р, №3 від 10.01.2005р, №4 від 10.02.2005р, №5 від 21.02.2005р, №7 від 30.05.2005р вносилися зміни. (т.4 а.с.134-138, т.1 а.с.18).

Додатковою угодою №6 від 30.05.2005р (т.1 а.с.19) сторони встановили, що позивач поставляє відповідачу-1до 15.06.2005р 183 піввагони з оплатою відповідачем-1 о 20.06.2005р за ціною 219 600 грн, в строк до 31.06.2005р. 58 піввагонів з оплатою до 31.07.2005р за ціною 219 600 грн. Всього по вказаній угоді підлягає поставки 241 піввагони на загальну суму 52 923 600 грн.

Додатковою угодою №6 передбачені санкції за неналежне виконання зобов’язань як постачальником так й покупцем. За прострочку оплати продукції покупець оплачує постачальнику пеню в розмірі 0,05% від вартості неоплачених вагонів за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. За прострочку поставки або недопоставку продукції покупцю, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,05 % від вартості непоставлених або недопоставлених вагонів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Додаткова угода №6, як зазначено в ній, діє з 30.05.2005р до 31.12.2005р

30.05.2005р між позивачем та відповідачем-1 також була укладена додаткова угода №8 до договору поставки №7604/010699 від 13.05.2004р, якою доповнено п.1 додаткової угоди №6 тим, що право власності на поставлені піввагони переходить від постачальника до покупця тільки з моменту проведення покупцем за них оплати в повному об’ємі, до того часу неоплачені піввагони є власністю постачальника і покупець не має права ними розпоряджатися.

Додатковою угодою №8 передбачено, що договір діє до 31.12.2005р, в частині виконання сторонами своїх зобов’язань до повного їх виконання.

Додаткова угода №8 діє з 30.05.2005р, як в ній зазначено (т.1 а.с.20).

Доводи апеляційних скарг відповідачів та їх пояснень в судовому засіданні свідчать про те, що позивач та відповідач-1 по різному оцінюють здійснену поставку продукції відповідно до укладених додаткових угод.

Позивач стверджує, що за додатковою угодою №5 від 21.02.2005р поставка не здійснювалась через відсутність згоди покупця на ціну продукції визначену в ній, поставка продукції здійснювалася по додатковій угоді №6 від 30.05.2005р, укладенній замість додаткової угоди № 5від 21.02.2005р

Відповідач-1, в свою чергу зазначає, що всі додаткові угоди діяли, не розривалися і позивач повинен був виконувати свої зобов’язання за всіма укладеними угодами.

Виходячи із аналізу договору поставки №7604/010699 від 13.05.2004р та укладених до нього додаткових угод, колегія суддів зазначає, що умови додаткової угоди №5 від 21.02.2005р (т.4 а.с.137) та додаткової угоди №6 від 30.05.2005р суттєво відрізняються по строкам оплати, поставки, кількості, ціни продукції.

Згідно додаткової угоди №5 від 21.02.2005р поставка 150 піввагонів здійснюється в квітні 2005 року після оплати покупцем продукції в строк до 15.03.2005р. Ціна 1 од. піввагона становить 235 320 грн.

Згідно додаткової угоди №6 від 30.05.2005р поставка 241 піввагону здійснюється за графіком: до 15.06.2005р, 31.06.205р, оплата продукції –після поставки до 20.06.2005р та 31.07.2005р. Ціна одного піввагону становить 219 600 грн.

Матеріали справи свідчать, що по актам прийому –передачі №5 від 31.05.2005р, №16 від 01.06.2005р, №17 від 08.06.2005р, №18 від 10.06.2005р, №19 від 14.06.2005р (т.4 а.с.44-50) позивачем було передано відповідачу-1 193 піввагонів за ціною 219 600 грн, на загальну суму  42 382 800 грн.

Строк поставки, ціна продукції свідчать про те, що поставка по вказаним актам прийому –передачі здійснювалась на підставі додаткової угоди №6 від 30.05.2005р

Оплачено відповідачем-1 за продукцію поставлену по актам прийому –передачі №№15-19 з врахуванням проплат здійснених відповідачем-1 після порушення провадження у даній справі з врахуванням також заліку зустрічних однорідних вимог в загальній сумі 25 286 409, 74 грн.

Розмір заборгованості за передані піввагони по актам прийому - передачі №№ 15-19 становить 17 096 390,26 грн.

Вказана заборгованість підтверджується розрахунками позивача та відповідача-1 наданими апеляційному господарському суду на його вимогу (лист позивача №1-119юр від 02.04.2007р, лист відповідача-1 №199/07/07 від 27.03.2007р)

Згідно пояснень відповідача-1 поставку продукції по актам прийому –передачі №15-17 він відносить в рахунок виконання умов додаткової угоди №5, по актам прийому –передачі  №№18-19 відносить в рахунок виконання умов додаткової угоди №6, по якій вважає, що йому поставлено тільки 40 вагонів.

Як зазначено вище, колегія суддів прийшла до висновку, що поставка піввагонів по актам приймання –передачі №15-19 здійснена за додатковою угодою №6 від 30.05.2005р.

Приймаючи до уваги що додатковою угодою №8 від 30.05.2005р встановлені обмеження щодо розпорядження покупцем неоплаченим товаром який в даному випадку залишається у власності продавця, то вимога позивача щодо повернення йому 65 неоплачених піввагонів згідно переліку пункту 1 є правомірною, такою, що відповідає ч.2 ст.697 Цивільного кодексу України, яка встановлює, якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару.

Додатковою угодою № 6 від 30.05.2005 р, встановлена відповідальність покупця за прострочку проведення послідуючої оплати продукції у вигляді пені в розмірі 0,05% від вартості неоплачених вагонів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ .

Оскільки угода № 6 підписана 30.05.2005. р, то вказана міра відповідальності діє з 30.05.2005 р. і розповсюджується на відносини , які виникли з 30.05.2005 року.

Згідно розрахунку суми позову (т. 1 а.с. 11) позивач нараховує відповідачу-1 пеню за прострочку оплати поставлених вагонів по додатковій угоді № 6 від 30.05.2005 р, додатковій угоді № 4 від 10.02.2005 року, в загальній сумі 3 037 817,48 грн.,  3% річних 500 361,76 грн .

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що пеня повинна нараховуватися тільки з 30.05.2005 р., оскільки тільки додатковою угодою № 6 передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату продукції .

Таким чином за період з 21.06.2005 р. по 21.12.2005 р. розмір пені складає 2 748 953,83 грн .

Судова колегія не погоджується з твердженням відповідача-1, що пеня повинна розраховуватися з його заборгованості по додатковій угоді № 6, яка становить 1 244 000 грн., так як з обставин викладених вище, слід вважати поставку продукції по актам прийому-передачі №№ 15-19 здійсненою на підставі додаткової угоди № 6 .

Згідно з ч. 2 ст. 625 УК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

Таким чином підлягає стягненню 3% річних в загальній сумі 500 361,76 грн. згідно розрахунку позивача, який в цій частині відповідає діючому законодавству та фактичним обставинам справи ( т.1 а.с. 11).

Позивач вимагає (з врахуванням  уточнень) повернення Дніпропетровською філією акціонерного банку “ Експрес- банк “ 13 неоплачених піввагонів моделі 12-783.

Свої вимоги в цій частині позивач обґрунтовує ст. ст. 399,400,697 Цивільного кодексу України . Позивач вважає відповідача-2 недобросовісним  володільцем .

Матеріалами справи та пояснення сторін свідчать, що АБ “Експрес- банк” придбав у ТОВ “ Континенталь-Енерго” по договору поставки № 845 від 25.08.2005 р. (т. 3 а.с. 19)  68  залізничних вантажних напіввагонів виробництва ВАТ “ Крюківський вагонобудівельний завод“, передача здійснена по акту  прийому-передачі № 845 від 25.08.2005 р (т. 3 а.с. 24). Оплачено повністю 14 932 800 грн. поставщику платіжним дорученням  № 2980 (т.3 а.с. 29).

Як зазначає відповідач -2 перед придбанням вказаних піввагонів він пересвідчився в належності їх ТОВ ”Континенталь-Енерго“. В підтвердження права власності ТОВ “Континенталь-Енерго” були надані договір №1.08.02/Х від 01.08.2005р. укладений між ТОВ “Енерго-Миг” та ТОВ “Континенталь-Енерго”, акт прийому-передачі №1 від 15.08.2005р., договір № 6604/010699 від 13.05.2004р. між позивачем та відповідачем-1. Додаткова угода №8 від 30.05.2005р. АБ “Експрес-Банк” надана не була.

АБ “Експрес-Банк” в подальшому по договору фінансового лізингу передав придбані піввагони ТОВ “Енерго-Миг” строком на 42 місяця.

АБ “Експрес-Банк” вважає себе добросовісним набувачем, посилається також на довідку Інформаційно-статистичного центру ДП Придніпровська залізниця від 19.08.2005р., яка підтверджує, що спірні вагони зареєстровані за ТОВ “Континенталь-Енерго” (т.3 а.с.59).

Згідно відомостей наданих господарському суду Дніпропетровської області на його запит станом на 29.03.2006р. спірні 68 піввагонів зареєстровані за власником АБ “Експрес-Банк” Дніпропетровська філія (т.2 а.с.120-123).

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, чи викрадене у того чи іншого, чи вибуло з володіння іншим шляхом поза їхньою волею.

З матеріалів справи вбачається, що піввагони були придбані АБ “Експрес-Банк” у ТОВ “Континенталь-Енерго” на підставі відплатного договору поставки від 25.08.2005р., грошові кошти за придбані вагони сплачені відповідачем-2 повністю. Згідно п.5.7 договору №845 від 25.08.2005р. право власності на продукцію, що поставляється постачальником переходить на покупця (в даному випадку банк) з моменту отримання покупцем оригіналів актів огляду технічного стану власних вантажних вагонів на кожний вагон, оформленого відповідно до вимог підпункту 7 п.2.2 розділу 2 правил реєстрації, на усі вагони, що поставляються відповідно до умов цього договору.

Акти огляду технічного стану власних вантажних вагонів передані АБ “Експрес-Банк” , що підтверджуються  їх копіями, представленими  відповідачем –2 (т. 3 а.с. 123-136) .

Вказані акти підписані членами комісії до складу якої входив також комерційний директор ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод “ Хворост Є.Ф.

Право власності на придбані 68  вагонів зареєстровано за банком, що підтверджується довідкою ДП головний інформаційно-обчислювальний центр Укрзалізниці .

Отже АБ “Експрес- Банк” є добросовісним набувачем спірних піввагонів, а тому позивач не має права їх витребувати у відповідача-2 як незаконно придбані .

Посилання позивача на приписи ст. ст. 399, 400, 697 Цивільного кодексу України вважається неправомірним. Ст. 399, Цивільного кодексу України регулює загальні норми припинення права володіння. Ст. 400 Цивільного кодексу України регулює зобов’язання недобросовісного володільця  перед власником або прирівненої до неї особи. Як встановлено банк не є недобросовісним володільцем .

Приписи ст.697 Цивільного кодексу України стосуються договірних відносин між продавцем і покупцем. АК “Експрес-Банк” та ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод” не перебували між собою у відносинах купівлі-продажу.

Крім того, колегія суддів погоджується з твердженням банку, що позивач повинен був на підставі Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” зареєструвати договірні обтяження на спірні піввагони в Державному реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т.6 а.с.84). Згідно ч.2 ст.12 Закону України “Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає  чинність у відносинах між боржником і обтягувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом.

Таким чином рішення господарського суду в частині задоволення позовних вимог позивача до відповідача-2 суперечить ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, а застосування господарським судом  до даних відносин ст.697 ч.2 Цивільного кодексу України  є помилковим.

За викладених обставин, позов в частині зобов’язання АБ “Експрес-Банк” повернути позивачу 13 неоплачених піввагонів задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідачем-1 пред’явлено до позивача зустрічний позов про стягнення неустойки у вигляді пені за прострочку поставки ТОВ “Енерго-Миг” вагонів по додатковій угоді №6 від 30.05.2005р. в кількості 198 одиниць. Пеня згідно розрахунку нарахована за період з 01.07.2005р. по 31.05.2006р. в розмірі 7 261 293,60 грн. (т.4 а.с. 1-9).

Як було встановлено судом і зазначено вище по додатковій угоді №6 від 30.05.2005р. було поставлено 193 піввагона по актам прийому-передачі №№ 15-19, підлягало поставки 241 піввагонів, недопоставка складає 48 вагонів на загальну суму 10 540 800 грн. ( 48 ваг. х 219 600 грн.).

Додатковою угодою №6 від 30.05.2005р. (т.1 а.с.19) встановлена відповідальність постачальника за непоставку покупцю продукції у вигляді пені в розмірі 0,05 % від вартості непоставлених або недопоставлених вагонів але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За умовами договору постачальник поставку останньої партії вагонів повинен був здійснити до 31.06.2005р.

Відповідач-1 розраховує пеню за 334 дні, з 01.07.2005р. по 31.05.2006р.

Згідно ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відтак пеня за недопоставку 48 вагонів повинна бути розрахована за 180 днів, тобто за період з 01.07.2005р. по 27.12.2005р. За вказаний період розмір пені  складає 948 672 грн. (10 540 800 х 0,05 % х 180 : 100).

Таким чином, зустрічний позов підлягає задоволенню частково, в розмірі 948 672 грн., в решті в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Задовольняючи зустрічний позов повністю, господарський суд не врахував приписи п.6 ст. 232  Господарського кодексу України, у зв’язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Колегія суддів не погоджується з твердженням позивача, що він зупинив виконання своїх зобов’язань з поставки продукції на підставі ст.538 Цивільного кодексу України, у зв’язку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобов’язань з оплати продукції.

Згідно ч.3 ст.538 Цивільного кодексу України у разі виконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково  або в повному обсязі.

Відповідно до ст.654  Цивільного кодексу України розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п.11.4 договору поставки всі зміни з доповненнями до договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі і підписані з обох сторін.

Матеріали справи свідчать, що в письмовій формі позивач не вимагав розірвання договору, не попереджав відповідача-1 про зупинення виконання своїх зобов’язань за договором.

Таким чином відсутні підстави вважати, що договір поставки  (в редакції його додаткових угод)  припинив свою дію.

Позивач вважає неправомірним застосування до нього по зустрічному позову штрафних санкцій за недопоставку продукції у вигляді стягнення пені, оскільки пенею забезпечується виконання тільки грошового зобов’язання. В даному випадку у нього були зобов’язання перед позивачем майнового характеру, у зв’язку з чим він вважає встановлену в додатковій угоді відповідальність за недопоставку продукції недійсною.

Судова колегія не погоджується з таким твердженням позивача.

Ст. 627 Цивільного кодексу України  встановлює принцип свободи договору, тобто сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач та відповідач-1 за домовленістю встановили відповідальність за прострочку оплати продукції та непоставку або недопоставку продукції.

Згідно ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний оплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Суб’єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 цього Кодексу.

Таким чином Господарський кодекс не ставить застосування конкретного вида неустойки (штрафу, пені) в залежність від виду зобов’язань учасників господарювання –грошового чи майнового.

Оскільки, відносини між позивачем та відповідачем-1 мають господарський характер, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід застосувати норми Господарського кодексу.

З врахуванням викладеного на підставі ч.1 пп. 3,4 ст. 104 Господарського кодексу України, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2006р. підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського-процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного банку “Експрес –банк” в особі Дніпропетровської філії задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Крюківський вагонобудівний завод” задовольнити частково.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Енерго-Миг” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від  25 грудня 2006р. у справі №34/13 змінити виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Первісний позов задовольнити частково.

Зобов’язати товариство з обмеженою відповідальністю “Енерго-Миг” повернути  відкритому акціонерному товариству “Крюківський вагонобудівний завод” 65 неоплачених піввагонів моделі 12-783 відповідно до переліку №1: шляхом підписання ТОВ “Енерго-Миг” та ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод” актів приймання –передачі повернення піввагонів відповідно до переліку №1:

№ п/п
№ вагону
№ акта приймання- передачі
№ п/п
№ вагону
№ акта приймання- передачі

Заводський
присвоєний

заводський
присвоєний

1
2
3
4
5
6
7
8

1
29
№17від 08.06.05
33
20
№17 від 08.06.05 р.

2
27
-//-
34
28
-//-

3
25
-//-
35
26
-//-

4
23
-//-
36
23
№18 від 10.06.05 р.

5
21
-//-
37
21
-//-

6
28
-//-
38
29
-//-

7
26
-//-
39
27
-//-

8
24
-//-
40
25
-//-

9
22
-//-
41
23
-//-

10
20
-//-
42
21
-//-

11
28
-//-
43
29
-//-

12
26
-//-
44
27
-//-

13
24
-//-
45
25
-//-

14
22
-//-
46
22
-//-

15
20
-//-
47
20
-//-

16
27
-//-
48
28
-//-

17
25
-//-
49
26
-//-

18
23
-//-
50
24
-//-

19
21
-//-
51
22
-//-

20
29
-//-
52
20
-//-

21
27
-//-
53
28
-//-

22
25
-//-
54
26
-//-

23
23
-//-
55
24
-//-

24
21
-//-
56
21
-//-

25
29
-//-
57
29
-//-

26
26
-//-
58
27
-//-

27
24
-//-
59
25
-//-

28
22
-//-
60
23
-//-

29
20
-//-
61
21
-//-

30
28
-//-
62
29
-//-

31
24
-//-
63
27
-//-

32
22
-//-
64
25
-//-

65
23
-//-

з поверненням  ТОВ “Енерго-Миг” ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод” технічних паспортів по формі ВУ-4М, атів технічної придатності по формі ВУ-1, сертифікатів якості та додатків до сертифікатів якості на кожен піввагон з переоформленням піввагонів відповідно до переліку №1 Державному підприємстві “Головний інформаційний обчислювальний центр Укрзалізниці” з ТОВ “Енерго-Миг” та ВАТ ““Крюківський вагонобудівний завод”.

Стягнути з ТОВ “Енерго-Миг”, м. Дніпропетровськ на користь ВАТ ““Крюківський вагонобудівний завод” 2 748 953грн 83 коп пені, 500 361 грн 76 коп 3% річних, 25278 грн 13 коп витрат по сплаті державного мита, 116 грн 97 коп витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

В позові до акціонерного банку “Експрес –банк” відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ “Крюківський вагонобудівний завод” на користь ТОВ “Енерго-Миг” 948 672 грн пені  за недопоставку продукції, 9486 грн 72 коп  витрат по сплаті державного мита, 15 грн 40 коп витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

В решті вимог зустрічного позову відмовити.

Видати накази по первісному та зустрічному позовам.

Видачу наказів відповідно до вимог ст.117 ГПК України здійснити господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя:                                                  О.В.Джихур

Судді:                                                                      О.М.Виноградник

О.М.Лисенко