ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2007 р.
№ 5/346

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційне подання
Першого заступника прокурора Полтавської області в інт. держави в особі відповідачів

на рішення
від 20.10.05 господарського  суду Полтавської області

у справі
№5/346

за позовом
ВАТ “Укрнафта” в особі Нафтогазовидобувного управління “Полтаванафтогаз”

до
1.Полтавське обласне головне управління земельних ресурсів
2.Полтавської обласної ради;
3.Лохвицької районної ради;
4.Новосанжарської районної ради;
5.Гадяцької районної ради;
6.Погарщинської районної ради;
7.Старосанжарської районної ради;
8.Качанівської сільської ради;
9.Токарівської сільської ради;
10.Гиряво-Ісковецької сільської ради;
11.Червонозаводської міської ради;

3-тя особа без самостійних вимог на стороні відповідача
Полтавська обласна асоціація “Родючість”

про
повернення безпідставно набутого майна

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від прокуратури: Прасов О.О., прокурор відділу посв.№112 від 25.09.06

від позивача: Троценко Ю.В., довір. у справі

від відповідачів: не з’явилися

від третьої особи: не з’явилися

В С Т А Н О В И В:

ВАТ “Укрнафта” в особі Нафтогазовидобувного управління “Полтаванафтогаз” звернулося до господарського суду з позовом до Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів, Полтавської обласної ради, Лохвицької районної ради, Новосанжарської районної ради, Гадяцької районної ради, Погарщинської сільської ради, Старосанжарської сільської ради, Качанівської сільської ради, Токарівської сільської ради, Гиряво-Ісковецької сільської ради, Червонозаводської міської ради за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Полтавської обласної асоціації “Родючість” про повернення безпідставно набутого майна.

Рішенням господарського суду Полтавської області  від 20.10.2005 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (суддя Трофименко Т.Ю.).

В касаційному поданні перший заступник прокурора Полтавської області просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.05 року справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права.  Зазначає, що  висновок суду про те, що спірне майно-аміачна селітра була отримана не безпідставно  є помилковим та не ґрунтується на законі. Така поставка міндобрив відбулася не по договору постанови, а відповідно до рішень Полтавської облради та розпоряджень Голови Полтавської обладміністрації Чітке коло учасників даних правовідносин, обсяг їх повноважень, прав та обов’язків не визначені та не встановлені судом. Суl неповністю дослідив фактичні обставини справи. Факт наявності розрахунків витрат на сільськогосподарське та лісогосподарське виробництво зроблені у 1999 та 2000 роках не може свідчити про зарахування постановлених міндобрив в рахунок погашення вищевказаних витрат. Тобто судом не доведено зарахування поставлених міндобрив в  рахунок погашення витрат відповідним місцевим органам виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд  позбавив в подальшому місцеві органи влади та місцевого самоврядування права вимагати відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва відповідно до положень ст. 209 Земельного кодексу України .

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою поставки мінеральних добрив було рішення п’ятої сесії двадцять третього скликання Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року. Згідно з п. 1 цього рішення обласна рада погодила НГВУ “Полтаванафтогаз” погашення заборгованості за втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва шляхом поставки мінеральних добрив. В п. 2 рішення зазначено, що НГВУ “Полтаванафтогаз” може вирішувати питання оплати мінеральними добривами сільськогосподарських втрат за вилучення земельних ділянок, проектно-кошторисна документація по яких в даний час розглянута управлінням земельних ресурсів.

Згідно розпорядження голови обласної державної адміністрації № 73 від 29.02.2000 року запропоновано управлінню “Полтаванафтогаз” згідно з рішенням одинадцятої сесії XXIII скликання Полтавської обласної ради від 10.02.2000 року здійснити до 01.04.2000 року поставку мінеральних добрив на суму 1 млн.грн. (4,6 тисячі тон).

Поставка аміачної селітри здійснювалась в 1999 році та 2000 році, всього поставлено мінеральних добрив на суму 2 427 876,76 грн., в тому числі: в 1999 році поставка здійснена на суму 1 296 912,00 грн., в 2000 році - на суму 1 130 964,76 грн.

Відшкодування  втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва здійснюється в зв’язку з вилученням  земель  сільськогосподарського та лісогосподарського призначення для потреб, не пов’язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом, в даному випадку –для будівництва та експлуатації свердловин.

Згідно ст. 91 Земельного кодексу України, (чинного на момент поставки  міндобрив) втрати підлягали відшкодуванню обласним Радам народних депутатів.

Пунктом 3 рішення сесії Полтавської обласної ради  від 12.021999 визнано підрядником  робіт по організації  доставки та розподіленню міндобрив між сільськогосподарськими підприємствами асоціацію “Родючість”, з яким позивач ніяких договорів не укладав. Оплата послуг асоціації здійснювалася за рахунок Полтавського  обласного управління земельних ресурсів згідно п.5 рішення ХУІ сесії 23-го скликання Полтавської облради від 15.02.01.

В задоволенні позовних вимог про повернення безпідставно набутого майна відмовлено у зв’язку з тим, що підставою поставки аміачної селітри було рішення сесії Полтавської обласної ради від 12.02.1999 року, яке не оспорювалось і є чинним, прийняте в межах компетенції Полтавської обласної ради, тому підстава на якій аміачна селітра була набута відповідачами по справі не відпала і існує до цього часу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.10.2005 року у справі  також встановлено, що вся вартість поставлених мінеральних добрив була зарахована в рахунок втрат. Однак, такий висновок  колегія суддів вважає передчасним.

Згідно положень Земельного кодексу України, прийнятого Законом України від 18.12.1990 року (далі ЗК 1990 року), так і чинного Земельного кодексу України (далі ЗК України) відшкодування втрат сільськогосподарських угідь пов’язано з їх вилученням для потреб, не пов’язаних із сільськогосподарським виробництвом.

Момент вилучення земель, як юридичний факт, пов’язувався і пов’язується з моментом прийняття рішення відповідним органом місцевого самоврядування (стаття 31 ЗК 1990 року, ст.149 ЗК України).

Статтями  91 ЗК 1990 року та ст.207 ЗК України встановлені умови та порядок визначення втрат, що підлягають відшкодуванню. Порядок визначення втрат регулюється Постановою Кабінету Міністрів України “Про розміри та порядок визначення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню”, яка діяла в період 1999-2001 років  (далі Постанова №1279).

Відшкодування втрат пов’язується з вилученням земель.

Суду необхідно встановити момент вилучення земельних ділянок у відповідачів та дату встановлення розміру втрат в процедурі Постанови

№1279 і виходити із того, яке законодавство ЗК 1990 року чи ЗК України на той час діяли. Якщо буде встановлено, що визначення розміру втрат відбулось до 01.01.2002 року, то застосовуються положення ЗК 1990 року, які не передбачали виключно грошової форми відшкодування втрат (в статті 92 йдеться про використання “коштів”).

Разом з тим, касаційна інстанція вважає, що має бути чітко встановлено яку заборгованість і які втрати було дозволено органом місцевого самоврядування відшкодовувати поставкою  мінеральних добрив. Тобто, заборгованість вже мала існувати на момент прийняття органом місцевого самоврядування рішення про таке погашення. Щодо втрат, які ще не набули статусу заборгованості, то відшкодування дозволено було лише тих із них, проектно-кошторисна документація по яких на час прийняття рішення розглянута управлінням земельних ресурсів, тобто втрати вже мали існувати як чітко зафіксовані суми.

Без з’ясування зазначених обставин неможливо встановити безпідставно чи ні відповідачі набули аміачну селітру.

Таким чином, місцевим судом допущено порушення вимог ст.43 ГПК України  щодо повного, об’єктивного дослідження в судовому засіданні всіх обставин та доказів у справі. Зазначене не дає можливості касаційній інстанції  перевірити надану юридичну оцінку всім обставинам справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Господарський процесуальний кодекс не передбачає можливості досліджувати обставини справи і докази в суді касаційної інстанції і тому прийняте судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Під час повторного  розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, усунути зазначені недоліки, з’ясувати всі обставини справи, вирішити питання про залучення до розгляду  справи обласних рад та держадміністрації. Ретельно дослідити докази у справі, надати їм належну юридичну оцінку і винести законне, обґрунтоване рішення, керуючись нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, п. 3 ч. 1 ст. 1119, ч.1 ст. 11110, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України , Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання першого заступника прокурора Полтавської області від 05.02.2007 року № 05/1-94вих.07 на рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.05  задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.05 у справі

№5/346 –скасувати.

Справу № 5/346  направити на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Головуючий-суддя
В.Овечкін

С у д д і

Є.Чернов

В.Цвігун