ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"30" травня 2007 р.

Справа № 9/700/06

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Гладишевої Т.Я.,

суддів
Савицького Я.Ф., Лавренюк О.Т.

при секретарі судового засідання
Іоффе С.Б.

представники сторін в судове
засідання від 30.05.07 р не з'явились, про час та місце судового засідання
повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1

на
рішення господарського суду Миколаївської області від 12.02.07р.

по справі
№ 9/700/06

за позовом
Приватного підприємства Інженерно-будівельна фірма „ХХІ вік Миколаїв”

до відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_1

про
стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року ПП
Інженерно-будівельна фірма „ХХІ вік Миколаїв” звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом до ПП ОСОБА_1 про стягнення з відповідача
заборгованості в сумі  35 694,60 грн. за
договором № НОМЕР_1, укладеним між позивачем та відповідачем. Позовні вимоги
обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаним договором
з посиланням на норми ст.ст. 526, 549, 550, 610, 611 Цивільного кодексу
України.

Заявою від 12.02.07 р. № 82/1
позивач зменшив позовні вимоги на суму 9103, 50 грн., вказавши, що сума
основного боргу складає 26 591,10 грн., на яку нараховано пеню в сумі  2489,66 грн.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 12.02.2007 р. по справі № 9/700/06 (суддя Коваль
С.М.) уточнені позовні вимоги задоволені у повному обсязі; стягнуто з фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 26 591,10 грн. основного боргу,  2 489,66 грн. пені,  253,69 грн. державного мита та 118,00 грн. на
ІТЗ судового процесу.

Судове рішення вмотивоване
обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог з посиланням на приписи ст. ст.
526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу
України.

Не погодившись з рішенням суду від
12.02.07 р., ПП ОСОБА_1  звернувся до
Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
вказує, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх тверджень
скаржник посилається на наступне:

- письмовий договір № НОМЕР_1 не
укладався, існувала усна домовленість з позивачем щодо поставки будівельних
матеріалів на суму 35 694,60 грн., яку позивач перерахував на рахунок
відповідача;

- на виконання усної домовленості
відповідач звернувся з пропозицією укладання договору поставки до іншого
підприємця - фізичної особи ОСОБА_2, якому перерахував 34 000,00 грн., але ПП
ОСОБА_2 не поставив позивачу замовлену ним продукцію та не повернув сплачені 34
000,00 грн.;

- судом проігноровано клопотання ПП
ОСОБА_1 щодо призначення судової почеркознавчої експертизи та клопотання про
відкладення розгляду справи, що позбавило відповідача можливості надати
відповідні докази, що мають значення для справи.

ПП Інженерно-будівельна фірма „ХХІ
вік Миколаїв” заперечення на апеляційну скаргу не надало, представник в
засідання суду апеляційної інстанції не з'явився.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права і оцінки фактичних обставин справи, судова колегія
відхиляє доводи апеляційної скарги і вважає відсутніми підстави для її
задоволення виходячи з наступного.

З наявного в матеріалах справи
оригіналу договору № НОМЕР_1, який підписаний сторонами та засвідчений
печатками, вбачається, що між ПП Інженерно-будівельна фірма „ХХІ вік Миколаїв”
та ПП ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого Постачальник зобов'язується
поставити, а Покупець -прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості
та за ціною, вказаними в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 5.3 договору № НОМЕР_1
встановлено, що  в разі несвоєчасної з
вини Постачальника поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Специфікаціями № № 1, 2 до договору
№ НОМЕР_1 визначено умови оплати -аванс у розмірі 100% вартості товару та строк
поставки - не пізніше семи календарних днів з моменту надходження грошових
коштів на банківський рахунок Продавця. Загальна вартість товару, який
зобов'язався поставити ПП ОСОБА_1, складає 35 693,99 грн.

Платіжним дорученням № НОМЕР_2.
позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 35 694,60 грн.

У відзиві на позовну заяву (вхідний
№ 16734 від 22.11.06 р.) відповідач зазначає, що вказана сума грошових коштів
була перерахована позивачем на виконання договору № НОМЕР_1. Вподальшому, з
метою виконання цього договору, відповідачем перераховано 34 000 грн. як
передоплату за будівельні матеріали ПП ОСОБА_2 (а.с. 31).

В засіданні суду апеляційної
інстанції відповідач також не заперечував проти отримання коштів в сумі 35
694,60 грн. від позивача, однак наполягав, що ця сума отримана на виконання
усної домовленості, оскільки договір № НОМЕР_1 відповідачем не укладався.

Місцевий господарський суд,
дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, дійшов
висновку про укладання між сторонами договору № НОМЕР_1, з чим також
погоджується судова колегія.

Згідно частин 1, 2 ст. 207
Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій
формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на
це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вже зазначалось раніше, на
аркушах справи 75-79 міститься оригінал договору № НОМЕР_1  та специфікації № № 1, 2 до цього договору,
які підписані ОСОБА_1 та засвідчені його печаткою.

Доказів вчинення підпису від імені
ОСОБА_1 та використання його печатки будь-якою іншою особою в матеріалах справи
немає.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позиція відповідача є суперечливою, оскільки у відзиві на позов
він визнає наявність письмового договору з позивачем, а в апеляційній скарзі та
усних поясненнях спростовує сам факт укладання договору № НОМЕР_1 з Приватним
підприємством Інженерно-будівельна фірма „ХХІ вік Миколаїв”.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу
України встановлює, що олдностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач, отримавши грошові кошти
в сумі 35 694,60 грн., з урахуванням умов специфікацій №№ 1, 2 до договору №
НОМЕР_1, був зобов'язаний у семиденний строк з моменту надходження грошових
коштів на розрахунковий рахунок, поставити позивачу обумовлений товар.

Доказів належного виконання
відповідачем умов договору № НОМЕР_1 в матеріалах справи немає, а посилання
відповідача на перерахування отриманих від ПП Інженерно-будівельна фірма „ХХІ
вік Миколаїв” грошових коштів Приватному підприємцю ОСОБА_2 з зобов'язанням
останнього поставити будівельні матеріали позивачу не заслуговує на увагу,
оскільки не може свідчити про належне виконання відповідачем зобов'язання за
договором № НОМЕР_1 та постачання позивачу обумовленої продукції у встановлені
договором строки.

З наданих відповідачем суду
апеляційної інстанції доказів вбачається, що взаємовідносини між ПП ОСОБА_1 та
ПП ОСОБА_2. є предметом іншого спору,
результати вирішення якого ніяким чином не можуть вплинути на рішення
суду першої інстанції щодо вирішення спору між позивачем та відповідачем по
справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу
України передбачає обов'язковість виконання сторонами умов договору.

Відповідно до ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Місцевий господарський суд,
встановивши, що відповідач припустився порушення договірних зобов'язань,
правомірно застосував до відповідача відповідальність, передбачену п. 5.3
договору та ст. 546 Цивільного кодексу України, з нарахуванням пені в сумі 2
489,66 грн. згідно обґрунтованого розрахунку позивача (а.с. 27).

Доводи апеляційної скарги стосовно
невирішення місцевим господарським судом клопотання ПП ОСОБА_1 про призначення
по справі судової експертизи спростовуються матеріалами справи, з яких
вбачається, що письмове клопотання позивача про призначення судової експертизи
для з'ясування „відповідності зразків підписів ПП ОСОБА_1 підписам на договорі
№ НОМЕР_1, Специфікаціях №№ 1, 2, рахунках № НОМЕР_3 від 25.12.05 р. та
ідентичності друкованих документів та строку їх виготовлення договору №
НОМЕР_1, специфікаціям № № 1, 2" надійшло до господарського суду
Миколаївської області 13.02.07 р., зареєстровано за № НОМЕР_4. Оскаржуване
рішення прийнято судом 12.02.07 р., тому на дату ухвалення судового рішення
вказане письмове клопотання до суду ще не надійшло, суд не мав змоги його
розглянути по суті.

З вищевикладених обставин, рішення
господарського суду Миколаївської області від 12.02.07 р. справі № 9/700/06
відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись
ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 12.02.2007 року по справі № 9/700/06 залишити без
змін, апеляційну скаргу -без задоволення.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя:
Т.Я. Гладишева

Суддя:
Я.Ф. Савицький

Суддя:
О.Т. Лавренюк