ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.04.2007
Справа №2-31/3614-2007А

10 годин 50 хвилин

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Привалової А.В.

при секретарі  судового засідання Гамаюнової В.С.

за участю представників сторін:

від    позивача    -    Куртаметова    Е.Ю.,     головний    спеціаліст,     дов.№6    від 25.07.0бр.

від    відповідача  -  Козак  А.І.,  представник,  довіреність  від 23.01.07р.

за участю прокурора - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за  позовом  -  Прокурора  Київського  району  М.Сімферополя  (95000,

М.Сімферополь,  вул.Сергєева-Ценського,  26)  в  інтересах держави в

особі  Управління  Пенсійного  фонду  України  в  Київському  районі

М.Сімферополя (95013, М.Сімферополь, вул.Д.Ульянова,6)

до відповідача - Підприємства «Комунальник»  (95004, м.Сімферополь,

вул.Лєрмонтова, 25; фактична адреса: 95004, м.Сімферополь, Перемоги,

82)

про стягнення 3985,93грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Київського району м.Сімферополя звернувся 01.02.07р. до господарського суду АРК з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Сімферополя про стягнення недоїмки зі сплати страхових внесків в сумі 3985,93грн.

Ухвалою господарського суду АРК від 02.02.07р. позовну заяву було залишено без руху відповідно до вимог ст.108 КАС України і встановлено строк для  усунення недоліків позовної заяви.

Після  усунення  позивачем  недоліків  позовної  заяви  ухвалою господарського  суду  АРК  від  27.02.07р.  відкрито  провадження  по адміністративній справі за даним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є платником страхових внесків до Пенсійного Фонду України та на підставі розрахунку сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягали сплаті за серпень 2006 року, та узгодженої вимоги про сплату боргу від 02.10.06р. №1959, відповідач повинен був сплатити вказану суму недоїмки в установлені законом строки, але таку сплату не здійснив, тому має заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку.

Прокурор у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином: рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки у судове засідання не повідомив.

Представник позивача позов прокурора підтримав у повному обсязі, просить стягнути з відповідача вказану суму недоїмки.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов. Зокрема вказує, що сума боргу підприємством погашена, про що свідчать платіжні доручення №№89,90 від 14.03.2007р. Просить провадження у справі припинити у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В порядку ст.150 КАС України по справі оголошувались перерви для надання сторонами додаткових документів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для  задоволення позову виходячи з наступного.

Підприємство «Комунальник» зареєстровано як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в Управлінні Пенсійного Фонду України в Київському районі м. Сімферополя в АР Крим, реєстраційний номер - 14-03-7323.

Станом на день подання позову заборгованість відповідача перед Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі АРК складала 3985,93грн. зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Сума заборгованості зі сплати страхових внесків за серпень 2006 року підтверджена узгодженою вимогою про сплату боргу №Ю-1959 від 02.10.06р., яке винесено позивачем відповідно до вимог ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У ході судового розгляду справи відповідачем було сплачено в повному обсязі суму недоїмки, про що свідчать платіжні доручення від 14.03.2007р. №89 у сумі 3740,98грн. та №90 в сумі 244,95грн.

Проте, сплачені відповідачем суми недоїмки були зараховані позивачем в погашення іншої заборгованості, що виникла раніше.

Так, згідно письмових пояснень на відзив відповідача позивач вказує, що на підставі рішення про застосування фінансових санкцій від 12.05.05р. №57 6 в сумі 23332,67грн. штрафу та 5614,33грн. пені за підприємством числиться заборгованість, на погашення якої були перераховані відповідачем суми по погашенню недоїмки зі сплати страхових внесків за серпень 2006 року.

В правове обґрунтування позивач посилається на п.4 ст.106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Приписами пункту 4 статті 106 зазначеного Закону встановлено, що вимога про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. При цьому в разі наявності у страхувальника одночасно із зобов'язаннями із сплати недоїмки зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами, у тому числі зобов'язань за іншими рішеннями суду, стягнення недоїмки здійснюється у першу чергу і має пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями та стягненнями (крім зобов'язань щодо виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та витрат, пов'язаних з виконанням судових рішень із стягнення недоїмки). Це правило також застосовується в разі стягнення недоїмки за рахунок майна страхувальника, у тому числі майна, що перебуває в податковій заставі, а також у разі стягнення недоїмки із страхувальника, щодо якого порушено справу про банкрутство.

На думку позивача наведена норма Закону надає йому право самостійно змінювати призначення платежу і зараховувати платіж відповідача з поточної заборгованості зі сплати страхових внесків на погашення заборгованості зі сплати фінансових санкцій, що виникла раніше.

Проте такі дії позивача не ґрунтуються на нормах Закону.

Приписи п.4 ст.106 Закону №1058 не наділяють повноваженнями саме територіальні органи Пенсійного фонду України виконувати вимоги про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки.

Крім того, відповідно до п.2 ст.106 недоїмкою вважається прострочена заборгованість із сплати страхових внесків. Отже, якщо позивач керувався п.4 ст.106 Закону, то повинен був у першу чергу зарахувати сплату відповідачем саме недоїмки за даним позовом, а не погашати заборгованість зі сплати фінансових санкцій минулих періодів.

Також судом зазначається, що норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і, зокрема п.4 ст.106 Закону, не надають територіальним органам Пенсійного фонду України такого права як самостійне, без згоди на те платника податків або без відповідного рішення суду, визначення призначення платежу і зарахування перерахованих платником - власником коштів за певним цільовим призначенням на інші платежі.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.22). Конституція України має вищу юридичну силу (ст.8).

Відповідно до ч.І ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.9 Конституції України   чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість виконання яких   надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 20.03.1952р., ратифікованого Україною 17.07.1997р., передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого права, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частина 2 цієї ж статті зазначає, що попередні положення ніяким чином не обмежують права держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплата податків або інших зборів.

Основні положення про власність в України встановлені  Законом України «Про власність»,  яким передбачено,  що право власності і України  охороняється  законом,  держава  забезпечує  стабільністі правовідносин  власності,  суб'єктами  права  власності  в  Україні визначаються народ України, громадяни, юридичні особи та держава Власник на  свій розсуд володіє,  користується  і розпоряджається належним йому майном. Жодний державний орган не має права втручатись у  здійснення  власником,  їх правомочностей  щодо  володіння, користування й розпорядження своїм майном або  встановлювати не передбачені  законодавчими актами України додаткові  обов'язки чи обмеження. Захист права власності здійснюється судом.

Пункт 3 статті 47 Господарського кодексу України також передбачає, що держава гарантує недоторканість майна і забезпечує захист майнових прав суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 розділу IV Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» №2346 від 05.04.01р. (із внесеними змінами і доповненнями) переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок одержувача.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм випливає, що власник коштів вільно володіє і на свій розсуд розпоряджається цими коштами, що є його власністю, і будь-які обмеження з використання юридичною особою власного майна, зокрема перерахування коштів, можливе лише за згодою власника або за рішенням суду.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Управління ПФУ в Київському районі м.Сімферополя неправомірно зарахувала сплачену відповідачем суму недоїмки зі сплати страхових внесків за серпень 2006 року в погашення іншої заборгованості, що виникла раніше, оскільки не вправі було самостійно, без згоди відповідача або відповідного рішення суду, визначати призначення платежу та перераховувати платежі за поточними зобов'язаннями на погашення заборгованості, що виникла раніше. Оскільки платник страхових внесків є власником своїх коштів, тобто має право вільно, на свій розсуд, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, у тому числі визначати призначення платежів, суд вважає, що стягувати з відповідача вже сплачену суму недоїмки за даним позовом неправомірно.

На підставі викладеного, беручи до уваги сплату відповідачем суми недоїмки зі страхових внесків в розмірі 3985,93грн. в повному обсязі, суд вважає, що позов прокурора Київського району м.Сімферополя в інтересах держави в особі Управління ПФУ в Київському районі м.Сімферополя не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 24 квітня 2007 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови підписано 28 квітня 2007 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98,122,158-164,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В позові відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст.186 КАС України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подання заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Господарського суду Автономної Республіки Крим

А. В. Привалова

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Привалова А.В.