ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"10" квітня 2007 р.
Справа № 17/255-06-8964А

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача                    Картере В.І.

суддів:                              Пироговського В.Т., Жекова В.І.

при секретарі судового засідання –Буравльовій О.М.

за участю представників:

від позивача –Седун О.А.,

від відповідача –не з’явилися, належним чином повідомлені

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71”

на постанову господарського суду Одеської області від 04.12.2006р.

по справі № 17/255-06-8964А

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському Одеської області

до Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71”

про стягнення 35 794,11грн.

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському Одеської області звернулося до господарського суду Одеської області із позовом та заявою про доповнення позову, відповідно до яких просило стягнути з Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71” заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування у сумі 4101,35грн. та по відшкодуванню витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у сумі 35974,44грн.

Постановою господарського суду Одеської області від 04.12.2006р. (суддя Зуєва Л.Є.) позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із даною постановою суду та посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову місцевого господарського суду та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач стверджує, що відповідно до приписів чинного законодавства даний спір не підлягає розгляду по правилам адміністративного судочинства.

Крім того, відповідач посилається на відсутність у матеріалах справи жодних відомостей про відповідну атестацію робочих місць, за роботу на яких, призначені пільгові пенсії працівникам Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71”.

Позивач заперечень на апеляційну скаргу в порядку, встановленому судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 191 КАС України, не надав.

Дослідивши наявні у справі докази, та проаналізувавши на підставі встановлених в ній фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Державне підприємство „Пересувна механізована колона №71” перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровський Одеської області з 11.04.1991р. за №33 як платник страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, у відповідності до ст.ст. 14, 15 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне забезпечення” № 1058 IV від 09.07.2003р.

У ст.1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №1058-І/ від 09.07.2003р під страховими внесками, розуміються кошти відрахувань на соціальне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з вимогами ст.ст.14, 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІУ відповідач є страхувальником та платником страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до приписів ст.ст.19,20 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та Інструкції „Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, яка затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за №64/8663, платник зобов’язаний самостійно нараховувати, обчислювати, та сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно встановлених законодавством строків і тарифів.

Відповідач у встановлені законом терміни надавав до управління ПФУ розрахунки сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, згідно з якими за період з червеня 2005р. по серпень 2006р. сума страхових внесків складає 4101,35 грн.

У встановлений законодавством термін відповідач зазначену суму не сплатив, у зв’язку з чим в нього наявна відповідна заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування.

З огляду на викладені обставини, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування у сумі 4101,35 грн.

Разом з тим, висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не підтверджений належними доказами.

Даний висновок суду першої інстанції ґрунтується на наявних у справі розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій пенсіонерам, що працювали на підприємстві відповідача, здійснених органом.

Між тим, зазначені розрахунки не є належним доказом понесення Управлінням ПФУ в м. Білгород-Дністровський Одеської області витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, у зв’язку з чим ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2007р. зобов’язано скаржника надати належним чином оформлені письмові докази понесення останнім витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Однак витребувані докази позивачем не були надані без будь-яких поважних причин.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний господарський суд відповідно до ч.6 ст. 71 КАС України, розглянув справу на основі доказів , що наявні у матеріалах справи.

Оцінюючи представлені в обґрунтування позову розрахунки фактичних виплат на виплату та доставку пенсій з січня 2005р. по серпень 2006р. апеляційний господарський суд виходить з того, що ці розрахунки не є належними доказами факту витрат органу ПФУ на виплату та доставку пільгових пенсій з тих підстав, що зазначення певних сум в розрахунках ніяким чином не підтверджує отримання цих сум пенсіонерами.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведений припис процесуального права та викладені вище обставини справи в частині відсутності у позивача належних доказів понесення витрат на доставку та виплату пільгових пенсій працівникам підприємства, апеляційний господарський суд вважає ствердження позивача про наявність у Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71” заборгованості перед органом ПФУ в сумі 35974,44 грн. недоведеним, а рішення місцевого господарського суду в цій частині необґрунтованим.

Окремо, слід зазначити, що апеляційний господарський суд не приймає до уваги ствердження відповідача стосовно того, що даний спір не підлягає розгляду по правилам адміністративного судочинства з наступних підстав:

У відповідності до вимог ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, відповідно до п.3 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів України поширюється на спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Крім цього, як вбачається з Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про деякі питання, пов'язані із розмежуванням компетенції господарських і адміністративних судів” від 07.02.2006р. №01-8/301, Управління у прийнятті рішення про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків діють як органи державної влади у здійсненні ними владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкти владних повноважень, оскільки, згідно з п. 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002, управління у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладене, господарський суд правомірно розглянув дану справу за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене постанова суду першої інстанції, підлягає скасуванню у зв’язку з недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, а позовні вимоги слід задовольнити частково на суму 4101,35 грн.

Керуючись ст.ст.150, 160, 162, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову господарського суду Одеської області від 04.12.2006р. по справі №17/255-06-8964А скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства „Пересувна механізована колона №71”на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Білгород-Дністровському Одеської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування за червень 2005р. –жовтень 2006 року у сумі 4101,35грн.

В решті позову відмовити.

Постанова в порядку ст.254 КАС України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач:                                                                      В.І. Картере

Судді:                                                                                В.Т. Пироговський

В.І. Жеков