ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"14"
лютого 2007 р.
Справа №20/3859-А

за
позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Хмельницький

до
Виконкому Нетішинської міської ради, м. Нетішин

до
Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Нетішин

про
визнання протиправним та скасування рішення виконкому Нетішинської

міської
ради НОМЕР_1 „Про надання ОСОБА_2 дозволу на

реконструкцію
підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”

Суддя  Гладій С.В.

Секретар судового
засідання Микитюк О.А.

Представники:

Від позивача           - ОСОБА_1 - підприємець

Від
1-го відповідача - не
з'явився

Від
2-го відповідача - ОСОБА_2
-підприємець

- ОСОБА_3
-представник за довіреністю від 10.08.2006р.

Згідно
ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

За
клопотанням сторін строк розгляду справи продовжено.

Суть
спору :

Позивач звернувся з позовом до суду в якому
просить визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Нетішинської
міської ради НОМЕР_1 „Про надання ОСОБА_2 дозволу на реконструкцію підвалу
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що частина приміщення (10/100) належить позивачу на праві власності
(договір купівлі-продажу частини магазину від 26.11.2001 року та свідоцтво про
право власності НОМЕР_2).

Виконкомом
рішення про надання дозволу одному із співвласників магазину (ОСОБА_2) на
реконструкцію підвалу, прийняте без погодження з іншими співвласниками, що
суперечить вимогам чинного законодавства, а саме ст. 113, 181 ЦК України, ст.
2, 56, 57 Закону України „Про власність”.

Крім
того, зазначає, що ОСОБА_2 розпочав реконструкцію підвального приміщення не
являючись ні власником земельної ділянки, ні власником магазину, що суперечить
вимогам ст. 22 Закону України „Про основи містобудування”.

1-ий
Відповідач (виконком Нетішинської міської ради) в судове засідання не з'явився, у
відзиві на позов проти позовних вимог заперечує. Посилається на те, що у
відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону України „Про планування і забудову
територій”, забудова територій передбачає здійснення нового будівництва,
реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів
містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі -
будівництво).

Відповідно
до ч. 2 ст. 24 вищевказаного Закону фізичні та юридичні особи, заінтересовані в
здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про
надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради.

До
заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування
земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на
забудову цієї ділянки (ч. З ст.23 Закону України „Про планування і забудову
територій”).

6
липня 2001 року підприємець ОСОБА_2 звернувся із заявою на ім'я міського голови
м. Нетішина з проханням надати дозвіл на ввід в експлуатацію і реконструкцію
підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”, реконструкцію резервного виходу з підвалу.
Тобто, в даному конкретному випадку підприємець ОСОБА_2 звернувся із письмовою
заявою про надання дозволу на будівництво об'єкта містобудування.

З
огляду на те, що земельна ділянка під підвалом магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”
перебувала в комунальній власності, нікому в оренду не була передана, то,
відповідно, ніякого документа про згоду на забудову земельної ділянки від
ОСОБА_2 не вимагалось.

Рішенням
виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_3 „Про надання дозволу на
проектування та реконструкцію об'єктів” підприємцю ОСОБА_2, надано дозвіл на
проектування та реконструкцію приміщень та фасаду магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” на
АДРЕСА_1(п. 1.1 Рішення) та зобов'язано одержати у головного архітектора міста
архітектурно-планувальне завдання на проектування (п. 2 Рішення); попереджено
підприємця, що після розробки проектно-кошторисної документації її необхідно
погодити з відповідними службами, включаючи виконком міської ради, ЗДПО-1 УДПО
УМВС України в Хмельницькій області, державну санітарно-епідеміологічну службу,
інспекцію Держнаглядохоронпраці, провести експертизу проекту в Хмельницькій
обласній службі „Укрінвестекспертиза” та одержати дозвіл на проведення
будівельних робіт в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю
відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету міської ради (п. З
Рішення).

Після
отримання дозволу на будівництво ОСОБА_2 виконав усі вимоги, які ставилися до
нього у вищевказаному рішенні.

Крім
того, при видачі дозволу на виконання будівельних робіт з реконструкції підвалу
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” в ОСОБА_2 вимагався правовстановлюючий документ на
споруду,  що мала реконструюватись.
Зокрема, ним були подані наступні документи:

-          Договір купівлі-продажу частини
магазину від 22.11.2000 року відповідно до якого ОСОБА_2 придбав частину
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” загальною площею 756,7 кв. м.

-          відповідь Агентства нерухомості
„Гудвіл” від 23.01.2003 року, в якій
зазначалось, що приміщення в підземній частині будівлі магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1” є

невід'ємною
часткою надземних приміщень вказаного магазину. При проведенні експертної
оцінки приміщення в підземній частині магазину окремо не виділялись і їхня
вартість була врахована в загальній вартості магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” в складі
його конструктивних елементів, питома вага яких загалом складає до 30% вартості
будівлі.

Рішенням
виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_3 „Про надання дозволу на
проектування та реконструкцію об'єктів” підприємцю ОСОБА_2, надано дозвіл на
проектування та реконструкцію приміщень та фасаду магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”, в
якому не уточнили що реконструкції підлягає саме підвал (про що просив ОСОБА_2
і про що отримував дозволи у відповідних інстанціях), у зв'язку з чим рішенням
виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_1 було здійснено відповідне
уточнення. Тобто, рішення від 17.08.2003 року було похідними від рішення від
07.07.2001 року і приймалось для його уточнення.

В
додаткових запереченнях до позову 1-ий відповідач зазначає, що Згідно з п. 2
Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 року №
20-5/35 з наступними змінами, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є
порушення у зв'язку з прийняттям цього акта прав та охоронюваних законом
інтересів позивача по справі. Якщо факту такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Рішення
виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_1 „Про надання ОСОБА_2 дозволу на
реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” не порушує охоронювані законом
інтереси позивача : підприємця ОСОБА_1, так як підвальне приміщення не є його
власністю. У позивача відсутні будь-які документи (цивільно-правові угоди,
судові рішення, тощо), які б підтверджували його право власності на підвальне  приміщення, а також  документи, які б підтверджували державну
реєстрацію прав власності ОСОБА_1 на підвальне приміщення у державному реєстрі
прав власності на нерухоме майно, що є обов'язковим згідно з чинним
законодавством (ст. ст. 657, 182, 210, ч. 3, ч. 4 ст. 334 ЦК України).

Позивачем
придбавалась лише частина торгівельного приміщення (а не підвального), доказом
чого є :

-          відповідь КП „БТІ” НОМЕР_4, де
зазначено, що „ОСОБА_1 належить 10/100 частини приміщення магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1” на підставі договору купівлі-продажу частини магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1” від 26.11.2001р. Відповідно до якого та архіву БТІ позивач
придбав лише 80 кв. м. торгової площі магазину, що розташований на першому
поверсі. Відповідно, ніякої частини підвального приміщення ним придбано не
було”

-          відповідь ПП „Агентства нерухомого
майна „Гудвіл”, де зазначено, що
ОСОБА_2, продаючи ОСОБА_1 частину свого майна, продав останньому лише
частину торгової зали, в договорі не зазначено про проведення експертної оцінки
приміщення, що знаходилось в підземній частині будівлі магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.
Тому їх вартість не визначалась і, відповідно, не була врахована у вартості
приміщення, що відчужувалось ОСОБА_2 ОСОБА_1.

Крім
того, станом на 17.08.2003 року, на момент прийняття виконкомом Нетішинської
міської ради оскаржуваного рішення, позивач не був ані власником, ані
користувачем земельної ділянки під магазином „ІНФОРМАЦІЯ_1”. Зокрема,
користувачем земельної ділянки він став лише на підставі договору оренди
земельної ділянки від 15.10.2004 року, а власникам земельної ділянки - на
підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського
призначення від 11.08.2005 року, тобто через два роки після прийняття
виконкомом рішення. До того часу ця земельна ділянка була у комунальній
власності територіальної громади міста, від імені якої уповноважені діяти
Нетішинська міська рада та її виконавчий комітет, тому згода ОСОБА_1 на
реконструкцію підвалу не була потрібна, оскільки ОСОБА_1 на час прийняття
виконкомом рішення жодного відношення ні до підвалу, ні до земельної ділянки не
мав.

Просить
в позові відмовити.

2-ий
Відповідач (підприємець ОСОБА_2)
проти позову заперечує. Зазначає, що 26.11.2001 року ним було продано ОСОБА_1
80 кв. м торгової площі від належної йому частини магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.
Доказами на підтвердження вказаної обставини є:

відповідь
БТІ НОМЕР_4, відповідь ПП „Агентство нерухомого майна „Гудвіл”.

Крім
вищезазначених доказів придбання ОСОБА_1 лише торгової площі (без

підвалу),
відповідач зазначає, що 06.07.2001 року він звернувся з заявою до міського
голови з проханням дозволити реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.
Відповідно до поданої заяви, рішенням виконкому Нетішинської міської ради
НОМЕР_3 надано дозвіл на проектування та реконструкцію приміщень фасаду
магазину. Відповідно до зазначеного рішення відповідача було зобов'язано
одержати у головного архітектора міста архітектурно-планувальне завдання, що і
було зроблено.

Після
розробки проектно-кошторисної документації остання була погоджена з
відповідними службами. Зокрема: з управлінням державної пожежної охорони УМВСУ
в Хмельницькій області, з санітарно-епідеміологічною станцією,  з Державним підприємством  „Подільський експертно-технічний центр
Держнаглядохоронпраці України.

Вказані
дозволи та погодження стали підставою початку будівельних робіт, виконання яких
було доручено ТОВ „БМУ № 4 УБ ХАЕС”. Тому на момент продажу позивачу частини
торгової площі магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” у відповідача не було наміру продавати
підвальне приміщення.

Зазначає,
що ст. 22 Закону України „Про основи містобудування” встановлює, що забудова
земельних ділянок здійснюється після виникнення права власності чи права

користування
земельною ділянкою та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Договір
на виконання будівельно-монтажних робіт від 08.07.2002 року із ТОВ „БМУ № 4 УБ
ХАЕС” було укладено лише після того, як було укладено договір оренди земельної
ділянки із Нетішинською міською радою 03.06.2002р.

В
позовній заяві позивачем зазначені неправдиві відомості з приводу
перебування  у спільній власності
власників магазинів комунікацій функціонування магазину, оскільки як вбачається
із довідки, виданої КТВП „Міськторг”, на момент продажу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”
на аукціоні в серпні 2000 року згідно акта прийому-передачі від 24.09.1999р. ВП
„ХАЕС” в підвальному приміщенні магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” вентиляційні системи,
системи каналізації і водопроводу були відсутні, а проходили тільки труби
опалення для магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Просить
в позові відмовити.

Розглядом
матеріалів справи встановлено :

22
листопада 2000 року між ОСОБА_4 (м. Славута) та ОСОБА_2                 (м. Нетішин) було укладено
договір купівлі продажу частини магазину відповідно до якого ОСОБА_2 придбав
81/100 частину приміщення магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” загальною площею 756,7 кв.
м., що розташований за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до ч. 2 Договору, приміщення магазину, що продається належить
продавцю на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу
магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” шляхом продажу на аукціоні.

06.07.2001
року ОСОБА_2 звернувся до міського голови Нетішинської міської ради з заявою в
якій просив надати дозвіл на реконструкцію підвального приміщення магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1”.

07.08.2001
року рішенням виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_3 „Про надання дозволу
на проектування та реконструкцію об'єктів” надано дозвіл ОСОБА_2 проживаючому в
АДРЕСА_2 на проектування та реконструкцію приміщень та фасаду магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1”, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

На
виконання вимог зазначеного рішення ОСОБА_2 07.06.2002 року отримано експертний
висновок управління державної пожежної охорони УМВСУ в Хмельницькій області за
№ 16/2427 відповідно до якого порушень пожежної безпеки в робочому проекті на
реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” в телеательє та приміщення по
ремонту меблів не виявлено, 01.07.2002 року укладено договір з ТОВ „БМУ № 4 УБ
ХАЕС” на виконання будівельно-монтажних робіт, 22.08.2002 року отримано дозвіл
за № 555 санітарно-епідеміологічної станції № 4, 18.11.2002 року отримано
експертний висновок державного підприємства „Подільський експертно-технічний
центр Держнаглядохоронпраці України” за № 2471 на відповідність проекту
переобладнання підвальних приміщень діючим нормативним актам з питань охорони
праці.

21.11.2001
року згідно договору купівлі-продажу частини магазину ОСОБА_2 (м. Нетішин) було
продано ОСОБА_5 (м. Нетішин) 9/100 частини від належної продавцю частини
приміщення загальною площею 756,7 кв. м.

26.11.2001
року згідно договору купівлі-продажу частини магазину ОСОБА_2 (м. Нетішин) було
продано ОСОБА_1 (м. Хмельницький) 10/100 частини від належної продавцю частини
приміщення загальною площею 756,7 кв. м.

18.01.2002
року згідно договору дарування частини магазину ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) було
подаровано ОСОБА_6 (проживаючій там же) 62/100 частини приміщення магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1”.

03.06.2002
року відповідно до договору оренди земельної ділянки укладеного між
Нетішинською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_2 було прийнято в
оренду земельну ділянку загальною площею 0,1855 га, що знаходиться за
адресою                        АДРЕСА_1,
зі строком оренди (п. 2.1 Договору) з 03.06.2002 року по 03.06.2003 року.

08.07.2002
року відповідно до договору оренди земельної ділянки укладеного між
Нетішинською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_2 укладено договір
оренди земельної ділянки площею 0,0858 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
зі строком оренди (п. 2.1 договору) з 08.07.2002 року по 08.07.2003 року.

23.08.2002
року ОСОБА_6 було подаровано ОСОБА_2 10/100 частини магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” від
належних 62/100 частини магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.

26.09.2002
року ОСОБА_6 було подаровано ОСОБА_2 7/100 частини магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” від
належних 52/100 частини магазину.

17.06.2003
року ОСОБА_2 звернувся з заявою до міського голови Нетішинської міської ради
про надання дозволу на реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.

Рішенням
виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_1 „Про надання ОСОБА_2 дозволу на
реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” надано дозвіл ОСОБА_2
проживаючому в АДРЕСА_2 на реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

15.10.2004
року між Нетішинською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_1 було
укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого
орендодавець (Нетішинська міська рада) передає орендарю (ОСОБА_1) в строкове
платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,0112 га у зв'язку з
набуттям права власності на частину приміщення магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” (п. 1.1
Договору).

11.08.2005
року відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно рішення
29 сесії Нетішинської міської ради IV скликання від 18.07.2005 року за № 16,
зазначена земельна ділянка площею 112 кв. м., що розташована за адресою
АДРЕСА_1, (під магазином „ІНФОРМАЦІЯ_1”) була придбана ОСОБА_1 у власність
(державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_7).

Позивач
(ОСОБА_1) вважаючи, що рішення виконкому Нетішинської міської ради НОМЕР_1 про
надання дозволу одному із співвласників магазину (ОСОБА_2) на реконструкцію
підвального приміщення не відповідає вимогам чинного законодавства  просить визнати його протиправним та
скасувати.

Досліджуючи
надані сторонами докази, аналізуючи наведені представниками сторін пояснення та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується  наступне.

Відповідно
до ст. 2 Закону України „Про власність”, право власності -це врегульовані
законом суспільні відносини по володінню, користуванню та розпорядженню майном.

Статтею
22 Закону  України „Про основи
містобудування” визначено, що забудова земельних ділянок здійснюється після
виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою та
отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно
з ч. 1 ст. 23 Закону України „Про планування і забудову територій”, забудова
територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації,
капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та
технічного переоснащення підприємств.

У
відповідності до ст. 24 Закону, фізичні та юридичні особи, які мають намір
здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що
належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад, дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування. Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні
будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу
на будівництво до виконавчого органу відповідної ради. До заяви додається
документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. У
разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної
ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної
ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, -
нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на її
забудову. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання
дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду
визначаються регіональними та/або місцевими правилами забудови.

Як
вбачається з матеріалів справи, 22.11.2000 року підприємцем ОСОБА_2 придбано у
власність 81 відсоток цілісного майнового комплексу магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1”              (АДРЕСА_1).

06.11.2001
року подано заяву до виконкому Нетішинської міської ради на реконструкцію
підвального приміщення магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” та отримано дозвіл на проведення
на проектування та реконструкцію приміщень та фасаду магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1”.
(рішення виконкому НОМЕР_3), та зібрано дозволи на проведення реконструкції.
При цьому, судом враховується, що на час укладення угоди купівлі-продажу
магазину від 22.11.2000 року, земельна ділянка під підвалом магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1” перебувала у комунальній власності, нікому в оренду передана не
була.

Статтею
186 ЦК України, дано визначення головної речі і приналежності, відповідно, річ,
призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним
призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо
інше не встановлено договором або законом.

Тобто,
в даному випадку приналежність (підвальне приміщення) наслідує долю головної
речі (приміщення магазину), якщо інше не встановлено договором або законом, а
саме, дозвіл на реконструкцію приміщень магазину надає право ОСОБА_2 провести і
реконструкцію підвалу магазину.

Зазначене
підтверджується і довідками агентства нерухомого майна „Гудвіл”, відповідно до
яких, при проведенні експертної оцінки на момент купівлі ОСОБА_2 81 відсотка
магазину, вартість приміщення, що знаходиться в підземній частині магазину була
врахована в загальній вартості магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” в складі його
конструктивних елементів.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що рішенням виконкому Нетішинської міської
ради НОМЕР_3 ОСОБА_2 було надано дозвіл на реконструкцію підвалу магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1”. Рішення виконкому НОМЕР_1 лише більш чітко визначило поняття
реконструкції.

При
цьому, вищевказані рішення виконкому Нетішинської міської ради (НОМЕР_3 та
НОМЕР_1) прийняті з урахуванням вимог ст. 24 Закону України „Про планування і
забудову територій”.

Судом
також приймається до уваги той і той факт, що станом на 17.08.2003 року, тобто
станом на момент прийняття виконкомом Нетішинської міської ради оскаржуваного
рішення, позивач не був ані власником, ані користувачем земельної ділянки під
магазином „ІНФОРМАЦІЯ_1". Зокрема, користувачем земельної ділянки він став
лише на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.10.2004 року, а
власникам земельної ділянки - на підставі договору купівлі-продажу земельної
ділянки несільськогосподарського призначення від 11.08.2005 року, тобто через
два роки після прийняття вищезазначеною рішення.

На
час прийняття рішень земельна ділянка була у комунальній власності
територіальної громади міста, від імені якої уповноважені діяти Нетішинська
міська рада та її виконавчий комітет, тому згода ОСОБА_1 на реконструкцію
підвалу не була потрібна, оскільки ОСОБА_1 на час прийняття виконкомом рішення
жодного відношення ні до підвалу, ні до земельної ділянки не мав.

Крім
того, відповідно до довідок КП „Бюро технічної інвентаризації” НОМЕР_4,
НОМЕР_5, агентства нерухомого майна „Гудвіл” НОМЕР_6 позивачем було придбано
лише 10/100 частини магазину - частину торгового залу, а не підвального
приміщення. Зазначене підтверджується і договором   купівлі-продажу частини магазину від
26.11.2001 року, в якому не зазначено, що разом із торговою площею
придбавається і підвальне приміщення, що знаходиться під торговим залом
позивача.

Враховуючи
зазначене, вимоги позивача не підтверджені матеріалами справи, тому в позові
про визнання протиправним та скасування рішення виконкому Нетішинської міської
ради належить відмовити.

Керуючись
ст. ст. 6, 14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254-259 Кодексу адміністративного
судочинства України, п. п. 3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення”
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В
позові підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький до Виконкому Нетішинської міської
ради, м. Нетішин до підприємця ОСОБА_2, м. Нетішин про визнання протиправним та
скасування рішення виконкому Нетішинської міської ради  НОМЕР_1 „Про надання ОСОБА_2 дозволу на
реконструкцію підвалу магазину „ІНФОРМАЦІЯ_1” відмовити.

Згідно
ст. ст. 185-186 КАСУ, сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають
право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява
про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення,
апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Подаються до Житомирського апеляційного господарського суду через
суд першої інстанції.

Згідно
ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
С.В. Гладій

Постанова
складена та підписана в повному обсязі 17.02.2007 року

Віддруковано
в 3-х примірниках

1
-до матеріалів справи

2
-позивачу

3 - відповідачу