ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2007                                                                                             Справа № А36/22-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л. (доповідача)

суддів:Швець В.В., Чимбар Л.О.

при секретарі Гайдук Ю.А.

за участю представників сторін :

від позивача: Воронін М.І., довіреність №150  від 22.12.06, Бугайцов Н.В., довіреність №8 від 04.01.07, Земляний О.Ю., довіреність №118 від 06.12.06

від  відповідача:Кізік А.М., довіреність №2/10-023 від 03.01.07

розглянувши апеляційну скаргу Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, м.Орджонікідзе на постанову господарського суду Дніпропетровської області від  13.02.07р.  у справі № А36/22-07

за позовом відкритого акціонерного товариства “Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Орджонікідзе

до Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, м.Орджонікідзе

про  визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

- постановою господарського суду Дніпропетровської області від  13.02.07р.  у справі №А36/22-07 (суддя Кожан М.П.) позов відкритого акціонерного товариства “Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат” (далі-ВАТ”Орджонікідзевський ГЗК”)  задоволено, податкові повідомлення-рішення Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції (далі-ОДПІ) №/0 від 11.08.06р., №/1 від 18.09.06р. та №/2 від 07.12.06р. скасовані;

- не погодившись з прийнятою постановою, Орджонікідзевська ОДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального і процесуального права, просить цю постанову скасувати, прийняти нову постанову та відмовити у позові;

- у поданій скарзі йдеться про те, що господарський суд невірно застосував положення ст.166 Кодексу законів про працю України та ст.7 Закону України “Про охорону праці”, вважаючи видачу молока працівникам позивача компенсацією, пільгою та виплатою заробітної плати, про невірність висновків суду стосовно неможливості визначення пільг і компенсацій, що надаються в межах трудового законодавства як поставки товарів без оплати в розумінні законів про оподаткування, оскільки безоплатне забезпечення працівників молоком не має ніякого відношення до визначених трудовим законодавством компенсацій і пільг, а молоко, про яке йдеться у справі, є товаром, попередньо придбаним позивачем за цивільно-правовими угодами і в подальшому безоплатно наданим працівникам підприємства, у зв”язку з чим, за наслідками операцій з безоплатної його передачі позивач повинен був нарахувати та оплатити до бюджету відповідні податкові зобов’язання, а також про необґрунтованість посилань господарського суду на порушення податковою інспекцією процедури визначення податкових зобов’язань, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено такої форми звернення суб’єкта владних повноважень до суду як “подання” керівника податкового органу для встановлення судом податкових зобов’язань, нарахованих за непрямими методами;

- позивач вважає постанову господарського суду обґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія судів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2006р. Орджонікідзевською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, згідно з яким визначено суму податкового зобов’язання ВАТ “Орджонікідзевський ГЗК” по податку на додану вартість в розмірі 116 937грн., у тому числі, основний платіж 77 958грн.00коп., штрафні(фінансові) санкції –38979грн.

За наслідками процедури апеляційного узгодження податкових зобов’язань 18.09.2006р. податковою інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення №/1 та 07.12.2006р. –податкове повідомлення-рішення №000752301/2, якими визначено податкове зобов’язання товариства по такому ж платежу і у такому ж розмірі.

Перелічені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту №143/23-118/0190928 від 01.08.2006р., складеного за результатами планової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів ВАТ”Орджонікідзевський ГЗК” за період з 01.04.2005 по 31.03.2006р.р.

Даною перевіркою встановлено, що в порушення п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.2 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість” протягом квітня-грудня 2005р. та січня-березня 2006р. товариством не нараховані податкові зобов’язання по податку на додану вартість по операції поставки товарів без оплати (безоплатно наданого працівникам при роботі у шкідливих умовах праці молока) на загальну суму 104 444грн.07коп.

П..4.2 ст.4 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено, що у разі поставки товарів (робіт, послуг) без оплати..., база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайної ціни.

Згідно з п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 названого Закону об’єктом оподаткування є операції платників податку з : поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі, операції з передачі права власності на об’єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об’єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю).

Відповідно до п.1.4 ст.1 Закону поставка товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Відповідно до п.1.23 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” під терміном “безоплатно надані товари (роботи, послуги)” слід розуміти товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод.

На підставі частин 1, 2 ст.7 Закону України “Про охорону праці” працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

У разі роз'їзного характеру роботи працівникові виплачується грошова компенсація на придбання лікувально-профілактичного харчування, молока або рівноцінних йому харчових продуктів на умовах, передбачених колективним договором.

Частиною 1 ст.166 Кодексу законів про працю України встановлено, що на роботах з шкідливими умовами праці працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти.

На підставі аналізу наведених норм господарським судом цілком вірно встановлено, що пільги і компенсації працівникам за важкі та шкідливі умови праці, які надаються роботодавцями в межах трудового законодавства не є поставкою товару без оплати чи операцією з безоплатної поставки товару в розумінні Закону України “Про податок на додану вартість” чи Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, оскільки здійснюється не в межах цивільного чи господарського обороту, а у зв”язку із врегульованим спеціальним законодавством трудових відносин між роботодавцем та працівником.

Крім того, Законом України “Про податок на додану вартість” не встановлено, що базою оподаткування податком на додану вартість є заробітна плата, пільги і компенсації працівникам за важкі та шкідливі умови праці, що сплачуються чи надаються роботодавцем своїм працівникам в межах, встановлених нормами законодавства про працю.

Таким чином, господарський суд дійшов правильного висновку про безпідставність визначення податковою інспекцією податкового зобов’язання товариства з податку на додану вартість на суму компенсації працівникам за важкі та шкідливі умови праці шляхом безоплатної видачі їм молока роботодавцем.

Одночасно слід зазначити, що відповідно до п.1.18 ст.1 Закону України “Про податок на додану вартість” звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними п.1.20 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Згідно з п.п.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною ціною вважається ціна товарів, визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

П.п.1.20.10 п.1.20 ст.1 названого Закону встановлено, що донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.

Щодо досліджуваної справи, то в акті перевірки відомості відносно порядку визнання звичайних цін відсутні.

У цьому зв”язку факт заниження товариством податкових зобов’язань на суму 104444грн.07коп., визначеного згідно з п.4.2 ст.4 Закону України ”Про податок на додану вартість” є взагалі недоведеним, що свідчить про порушення податковою інспекцією ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Тому підстави для скасування постанови місцевого господарського суду відсутні.

Наданий податковою інспекцією на вимогу апеляційного суду розрахунок донарахованих згідно з оспорюваними податковими повідомлення-рішеннями сум податку та штрафних(фінансових) санкцій колегією суддів не прийнятий до уваги.

Як вбачається з даного розрахунку податкове зобов’язання в сумі 116 397грн. визначено податковою інспекцією за наслідками виявлення двох порушень: за порушення п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України “Про податок на додану вартість” донараховано 75 103грн. основного платежу та 37 551грн. штрафних(фінансових) санкцій, за порушення п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону донараховано 2 856грн. та 1 428грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Між тим, відповідно до розділу 4 акта перевірки “Висновок” виявлені порушення призвели до заниження податкових зобов’язань на суму 72 314грн.49коп. за квітень-жовтень 2005р., січень 2006р..

Отже, сума податкового зобов’язання, визначена в оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях є такою, що також не доведена податковою інспекцією в установленому порядку.

У зв”язку зі складністю справи у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

- постанову господарського суду Дніпропетровської області від  13.02.07р.  у справі № А36/22-07 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення в повному обсязі до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                            І.Л.Кузнецова

Суддя                                                                                                        В.В.Швець

Суддя                                                                                                        Л.О.Чимбар

Дата виготовлення у повному обсязі 19.06.2007р.