П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.06.07
Справа № 8/203ад.

Суддя  господарського суду Луганської області  Середа А.П.,
розглянувши
матеріали справи за позовом

Стахановської
об'єднаної державної податкової
інспекції, місто Стаханов Луганської області,

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, місто Луганськ,

про
стягнення 1200 грн. 00 коп.,

при
секретарі судових засідань  Качановській
О.А.,

в
присутності представників сторін:

від
позивача -Свиридов
М.В.амішвіліРамі РаміСвиридов -державний податковий інспектор, - довіреність
№2939/9/10 від 05.03.07 року;

від
відповідача -ОСОБА_1
- свідоцтво про держ.реєстрацію НОМЕР_1 від
19.05.2003, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про  стягнення
з  відповідача  боргу з єдиного податку  у сумі 1200 грн. 00 коп. (тільки основний
платіж), який у нього мається  за станом
на  31.01.07 року мається за період з
20.06.03 року по 20.11.03 року.

Відповідно до ст. 111 КАСУ попереднє
судове засідання призначено та фактично відбулося 04.05.07 року, за участю
представників сторін.

На підставі ст.ст. 128 та 150 КАСУ  у судовому засіданні було оголошено перерву з
18 травня до 15 червня  2007 року -у
зв'язку з необхідністю надання сторонам можливості подати до суду додаткові
докази.

У судовому засіданні, яке відбулося
15.06.07 року, представники сторін заявили клопотання про відмову від
здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить
вимогам ст.41 та пункту 2-1 розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення” КАС
України,  а тому його задоволено
судом.

Представник
позивача позов
підтримав у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, про що також
зазначив у своєму запереченні проти адміністративного позову (вих. №б/н від
03.05.07 року), посилаючись на те, що:

1)позивач
у своїй заяві невірно посилається на розмір ставки місячного платежу єдиного
податку в 200 грн., оскільки рішенням
Луганської міської ради №11/5 від 08.07.03 року за торгівлю квасом,
безалкогольними напоями та морозивом
ставку єдиного податку встановлено у розмірі 60 грн. на місяць;

2)загальна
позовна давність становить три роки, а тому скінчився термін позовної давності
для стягнення податкового боргу;

3)ні
в тексті Указу Президента України від 03.07.98 року №727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», ні
у тексті самого свідоцтва серії НОМЕР_2, отриманого відповідачем, не сказано,
що він повинен був сплачувати єдиний податок за весь рік, тобто до кінця 2003
року.

В
ході судового розгляду справи судом встановлено, що прізвище відповідача
по-різному вказано в ухвалі господарського суду Луганської області від 16.04.07
року -про відкриття провадження у справі №8/203ад -та в інших матеріалах
справи, а саме: в названій ухвалі та у тексті позовної заяви прізвище вказано «ОСОБА_2»,
в той час як у всіх інших її матеріалах, у тому числі -у свідоцтві про державну
реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
(паспорт у відповідача тимчасово відсутній) його прізвище значиться як «ОСОБА_1».

З
огляду на викладене, керуючись ст. 169 КАСУ, суд виправляє припущену описку та
вважає, що правильним  слід вважати
прізвище відповідача - «ОСОБА_1», що і відображено у подальшому викладі цієї
постанови.

Заслухавши  представників сторін, розглянувши матеріали
справи та додатково надані докази, суд дійшов наступного.

І.1.  22.05.2003 року Управлінням державної
реєстрації та міського реєстру Луганської міської ради ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрований в якості Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи (далі -СПД  ОСОБА_1, - відповідач), про що зроблено
запис  НОМЕР_1.

2. 10.06.2003 року СПД ОСОБА_1
звернувся до Державної податкової інспекції у Артемівському районі
міста  Луганська (далі -ДПІ, - позивач)
з заявою про надання йому права застосування спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності.

15.06.03 року у  ДПІ він отримав свідоцтво НОМЕР_4 (а не
свідоцтво серії НОМЕР_2, як стверджує відповідач у своєму запереченні) - про
надання йому права у ІІІ-ІУ кварталах 2003 року застосовувати
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, як то передбачено Указом
Президента України від 03.07.1998 року №727/98 “Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” (з
наступними змінами та доповненнями)( далі -Указ №727/98), - тобто у
такий спосіб він погодився на сплату
єдиного податку за відповідний вид діяльності -«торгівля квасом, - магазин
«Коровай»»- у розмірі 200,00 грн. на місяць, встановленому рішенням Луганської
міської ради №13/3 від 17.12.1999 року «Про встановлення ставок єдиного податку
для суб'єктів малого підприємництва -фізичних осіб».

Дослідження судом наявних у справі
доказів показало, що посилання відповідача на те, що позивач, на його думку, у
позовній заяві невірно вказав ставку єдиного податку за здійснення  підприємницької діяльності у вигляді торгівлі
квасом, безалкогольними напоями та морозивом у розмірі 200 грн. за 1 місяць, -
в той час, як згідно рішення Луганської міськради №11/5 від 08.07.03 року його
треба було вказати у розмірі 60 грн. за 1 місяць, - є безпідставними.

Як вже сказано вище у цій
постанові, свідоцтво про право на сплату єдиного податку відповідачу видано
15.06.03 року, а рішення міськради, на яке він посилається, - прийнято 08.07.03
року, - тобто пізніше дня видачі свідоцтва, а тому воно (рішення) НЕ могло бути
застосоване при видачі згаданого свідоцтва, - у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про те, що ставка податку у розмірі 200 грн. за 1 міс. ДПІ застосована
правомірно та у тексті позовної заяви вказана цілком обґрунтовано.

Також безпідставними є посилання відповідача на те, що,
на його думку, ані в Указі №727/98, ані в свідоцтві про право на сплату єдиного
податку не сказано, що податок треба було сплачувати до кінця 2003 року, - оскільки  сам відповідач у своїй заяві на адресу ДПІ
(вх. №838 від 10.06.03 року),  особисто,
вказав, що просить надати йому таке право на ІІІ-ІУ квартали 2003 року.

Отже, наявними у справі доказами
спростовуються вищенаведені заперечення відповідача проти позову.

3.За станом на 31.01.07
року  відповідач має узгоджену суму
податкового зобов'язання по сплаті єдиного податку у сумі 1200,00 грн.

Факт наявності несплаченого
податкового боргу з єдиного податку підтверджується довідкою про суму
податкового боргу та розрахунком суми податкового боргу  відповідача, складених позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
СПД ОСОБА_1 докази про наявність податкового боргу не оспорив, не спростував та
не вжив заходів до його погашення.

ІІ. Заслухавши
представників сторін,  дослідивши та
оцінивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

1.Кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (частина
1 статті 67 Конституції України).

Аналогічний обов'язок закріплений у
пункті 3 частини 1 статті 1 Закону України від 25.06.1991 року
№1251-ХІІ «Про систему оподаткування»(далі -ЗУ №1251-ХІІ), де сказано, що
платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані:

3)сплачувати
належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами
терміни.

2. Частиною 6 статті 2 Указу №727/98 встановлено,
що суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа сплачує єдиний податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень
Державного казначейства України.

Матеріалами
справи доведено, що відповідач не виконав цього припису Указу №727/98.

3.З огляду на викладене при вирішенні
цього спору суд керується частиною 2 ст. 5 Указу №727/98, в якій говориться, що
суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплату  сум єдиного податку згідно з законодавством
України.

З
урахуванням  цього, приймаючи до уваги
те, що Указ не містить у собі спеціального механізму примусового стягнення
податкового боргу з єдиного податку, суд при вирішенні спору керується Законом
України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”  (далі -ЗУ №2181).

4.Судовий порядок стягнення податкового
боргу передбачено тільки підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, відповідно
до якого активи платника  податків
можуть бути  примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Активами платника податків за
змістом п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні
цінності, що належать юридичній або фізичній особі на праві власності або
повного господарського відання.

5.Право ДПІ на звернення до
суду з позовом про стягнення податкового боргу
передбачено пунктом 11 ст. 11 Закону України від 04.12.90 року №509-ХІІ
«Про державну податкову службу в Україні».

6.Що стосується терміну
давності стягнення податкового боргу, то суд при вирішенні цього спору
керується  наступним.

Згідно статті 2 Цивільного кодексу
УРСР, який був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, (ст. 1 нині чинного Цивільного кодексу України) до
майнових відносин, заснованих на адміністративному та іншому владному
підпорядкуванні  однієї сторони іншій
стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не
застосовується, - а тому при вирішенні цього спору суд не застосовує
трирічний термін позовної давності.

Статтею
15 («Строки давності») Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»не встановлено термін давності щодо СТЯГНЕННЯ податкового
боргу у судовому порядку, - цією статтею врегульовано лише термін для
ВИЗНАЧЕННЯ податкового зобов'язання з боку ДПІ, - податкове ж зобов'язання
визначив сам платник єдиного податку впродовж вищезазначеного періоду часу, - а
тому суд стягує податковий борг відповідача у повному обсязі.

Відповідач
позовні вимоги не спростував.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги те, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача боргу з
єдиного податку, а також факт його ухилення від сплати цього боргу, - позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно
до частини 2  ст.94 КАС України суд не
стягує з відповідача витрати по сплаті державного мита.

Судом
прийнято до уваги те, що позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України
від 21.101.93 року №7/93 “Про державне мито”
при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного,  п.1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону
України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ
“Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами”; ст.ст. 2 та 4 Указу Президента України від
03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва», керуючись ст.ст. 94,128, 150,
158-163 та 167 КАС України,  суд

п
о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити  у повному обсязі.

2.Стягнути з  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, який мешкає у АДРЕСА_1,
- на користь Державного бюджету України
на р/р 0003, банк: ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013,
отримувач: УДК у місті Луганську ГУ ДКУ у Луганській області, код платежу
-16050200, код отримувача -24046582, -
податковий борг з  єдиного податку
у сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС
України  за згодою представників
сторін  у судовому засіданні 15.06.2007
року оголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова
набирає законної сили після  закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої
заяви не буде подано.

Про
апеляційне оскарження рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу - з  дня  складення
в  повному обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі
складено та підписано 18.06.2007 року.

Суддя
А.П.Середа