КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2007                                                                                           № 32/538-25/149

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - у судове засідання 18.07.2007р. не з’явився;

від відповідача - Стецина І.В. – дов. б/н від 11.12.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.04.2007

у справі № 32/538-25/149

за позовом                               Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Акціонерного товариства фірми "Укргазбуд"

про                                                  стягнення 179837,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 179 837,04 грн. (з них: 177 497,27 грн. - основний борг, 1 597,48 грн. - інфляційні нарахування, 742,29 грн. - 3% річних).

Рішенням Господарського суду міста Києва по справі №32/538 від 19.10.2006р. позов було задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним Рішенням, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив змінити Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538 від 19.10.2006р. в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2007р. касаційну скаргу відповідача було задоволено, Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538 від 19.10.2006р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду від 19.03.2007р. справу №32/538 було прийнято до провадження та присвоєно їй №32/538-25/149.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не було здійснено розрахунку за поставлений йому газ у розмірах та строки, погоджені сторонами у Договорі купівлі-продажу природного газу №4-4-42(3) від 25.01.2001р., що призвело до виникнення заборгованості. Окрім того, 19.06.2006р. позивач направив на адресу відповідача вимогу про сплату суми заборгованості за вищевказаним Договором, але платежі в повному обсязі здійснені не були.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 179 837,04 грн.

В процесі розгляду справи позивач збільшив розмір вимог про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних, і з урахуванням уточнень позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 9 630,45 грн. та 3% річних у сумі 2 318,49 грн.

Відповідач визнав позов лише в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 97 497,27 грн., проти решти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні, зазначаючи, зокрема, що вимогу про сплату заборгованості у сумі 177 497,27 грн. позивачем було заявлено з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. позов було задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача 97 497,27 грн. основного боргу за Договором купівлі-продажу природного газу №4-4-42 (3) від 25.01.2001р. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним Рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №31/10-4173 від 04.05.2007р., в якій просив скасувати Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та 3% річних та прийняти нове Рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, а саме ст. ст. 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, що призвело до неправильного вирішення спору в частині вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних нарахувань та 3% річних.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2007р. апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.07.2007р.

Представник позивача у судове засідання 18.07.2007р. не з’явився, проте в попередніх судових засіданнях надав суду пояснення, в яких зазначив про те, що підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить суд її задовольнити та скасувати Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та 3% річних.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.01.2001р. між Дочірньою компанією «Торговий дім «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є позивач в особі Київської обласної філії, та Акціонерним товариством «Фірма «Укргазбуд» в особі його структурного підрозділу УМБ №17 було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №4-4-42 (3) (далі за текстом - Договір) (т.1 а.с. 25-26).

Згідно з умовами Договору (п.1.1), позивач (Продавець) зобов'язався передати, а відповідач (Покупець) зобов'язався прийняти та оплатити природний газ виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Приймання-передача поставленого газу оформлюється відповідними актами приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків (п.3.3 Договору).

Природний газ реалізується виключно при умові 100% оплати грошовими коштами за ціною, вказаною в ст. 4 Договору (п.5.1 Договору).

Звірка розрахунків здійснюється на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу та акту приймання-передачі газу до 25 числа наступного за звітним місяця (п.5.4 Договору).

01.02.2001р. було укладено Додаткові угоди №4-4-42/в та №4-4-42/г до Договору, в яких сторони, зокрема, дійшли згоди про зміну умов Договору в частині визначення ціни природного газу та зобов'язання укласти договори на транспортування природного газу (т.1 а.с. 27).

01.10.2001р. було укладено Додаткову угоду №1 ТЕ-17 до Договору, в якій сторони домовились про зміну умов постачання та оплати природного газу, визначених в Договорі купівлі-продажу природного газу №4-4-42 (3) від 25.01.2001р. (т.1 а.с. 28-29).

Зокрема, передбачалось, що оплата за газ проводиться грошовими коштами в наступному порядку:

-          перша оплата у розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів

проводиться не пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця

поставки газу;

-          послідуючі оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів, відповідно до 10-го та 20-го числа

поточного місяця.

Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 10 числа місяця, наступного за звітним (п.6.1 Додаткової угоди).

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Покупцем та акту приймання-передачі газу протягом 10 днів з моменту вимоги однієї із сторін (п.6.2 Додаткової угоди).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

В разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, визначені у п.6.1 Договору, Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується з наступного дня після закінчення строку остаточного розрахунку за звітний місяць (п.7.1, п.7.2 Додаткової угоди).

На виконання умов Договору та Додаткових угод до нього позивач поставив відповідачу в період з січня по квітень 2001р. природний газ на загальну суму 177 497,27 грн., що підтверджується Актами передачі-приймання природного газу №648 від 31.05.2001р., №652 від 30.03.2001р., №653 від 28.02.2001р., №654 від 31.01.2001р. та не заперечується сторонами (копії Актів наявні в матеріалах справи - т.1 а.с. 21-24).

Позивач просив суд стягнути суму заборгованості за Договором у розмірі 177 497,27 грн., проте, в процесі розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату за отриманий природний газ у розмірі 80 000,00 грн. Тобто, заборгованість відповідача  перед позивачем за природний газ, поставлений у період з січня по квітень 2001р. становить             97 497,27 грн., що відповідачем не заперечується.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача боргу за Договором лише у розмірі 97 497,27 грн.

Зважаючи на здійснення відповідачем часткової оплати за поставлений природний газ, колегія суддів вважає, що Господарський суд міста Києва правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 80 000,00 грн. основного боргу. В даній частині Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. апелянтом не оскаржується.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 9 630,45 грн. та 3% річних у розмірі 2 318,49 грн. суд першої інстанції відмовив, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999р. «Про деякі питання, пов'язані із застосуванням індексу інфляції», належна до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції розраховується на момент пред'явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, включаючи інфляційні нарахування та 3% річних, 21.08.2006р.

Сума, заявлена до стягнення з урахуванням індексу інфляції, розраховувалась позивачем за період з липня 2006р. по березень 2007р., тобто вже після звернення з позовом до суду.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою №31/10-7103 від 19.06.2006р. про сплату суми заборгованості за Договором. Але, оскільки в своїй вимозі позивач не просив відповідача сплатити відповідні суми інфляційних нарахувань та 3% річних, а лише суму боргу, отже не вимагав їх сплати, тому суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його помилковим, з наступних підстав.

Відносно твердження відповідача про те, що вимога позивача про оплату відповідачем природного газу на загальну суму 177 497,27 грн. була заявлена з пропуском строку позовної давності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, у разі якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 165 Цивільного кодексу УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Цивільний кодекс УРСР не пов’язував початку перебігу строку давності на право пред’явлення вимоги з датою виникнення права на її пред’явлення.

Зважаючи на те, що закон не має зворотної дії в часі, перебіг строку позовної давності на пред’явлення вимоги розпочався з 01.01.2004р. у зв’язку з набранням чинності Цивільним кодексом України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимога про оплату природного газу в обсязі 771,776 тис.м. на загальну суму 177 497,27 грн. була заявлена позивачем в межах строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були порушені договірні зобов'язання щодо здійснення оплати вартості поставленого природного газу в порядку та на умовах, встановлених Договором купівлі-продажу.

Станом на час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді заборгованість за Договором у розмірі 97 494,27 грн. відповідачем не погашена.

Згідно з п.7.1 Договору (у редакції, викладеній в Додатковій угоді №1 ТЕ-17 від 01.10.2001р.), за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2006р. на адресу відповідача позивачем була направлена вимога №31/10-7103 від 19.06.2006р., в якій він вимагав сплатити заборгованість за Договором у розмірі 177 497,27 грн.

Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України №759 від 14.11.2005р. були затверджені Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень та поштових переказів.

Згідно з п.14 вказаних Нормативів, нормативні строки пересилання простої письмової місцевої кореспонденції операторами поштового зв’язку становить день подання поштового відправлення до пересилання в об’єкті поштового зв’язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання плюс один день доставки.

Таким чином, оскільки вимога про оплату заборгованості була направлена відповідачу 22.06.2006р., то згідно встановлених нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, граничним строком отримання відповідачем вказаної вимоги є 24.06.2006р.

Належних та допустимих доказів на підтвердження отримання вимоги позивача в більш пізній строк відповідач суду не надав.

Отже, відповідно до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був виконати обов'язок по сплаті боргу, включаючи інфляційні збитки та 3% річних, до 02.07.2006р.

З розрахунку, наявного у матеріалах справи, вбачається, що за період з 02.07.2006р. по 12.04.2007р. сума 3% річних за прострочення виконання зобов'язання складає 2 270,52 грн., а збитки від інфляції - 9 630,45 грн.

Відносно посилання суду першої інстанції на п.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999р. «Про деякі питання, пов'язані із застосуванням індексу інфляції», в якому зазначено, що належна до стягнення сума з урахуванням індексу інфляції розраховується на момент пред'явлення позову, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% відсотків річних були заявлені позивачем при поданні позовної заяви. В процесі розгляду справи, позивач лише збільшив розмір вказаних позовних вимог, що повністю відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Відповідачем не були надані суду належні докази на спростування обставин, викладених в позові, з урахуванням заяви про уточнення вимог, та в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції у розмірі 9 630,45 грн. та 3% річних у сумі 2 270,52 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В ст. 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1)          неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2)          недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3)          невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого

господарського суду, обставинам справи;

4)          порушення або неправильне застосування норм матеріального чи

процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції при прийнятті Рішення по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. порушено норми матеріального права, а також неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань і 3% річних необхідно скасувати та прийняти нове Рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: на позивача – 809,43 грн. (759,64 грн. державного мита, 49,85 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу), на відповідача – 1 106,89 грн. (1 038,74 грн. державного мита, 68,15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу).

Зважаючи на вищенаведене, апеляційна скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» підлягає задоволенню і судові витрати у сумі 59,75 грн. державного мита за розгляд справи судом апеляційної інстанції покладаються на Акціонерне товариство «Фірма «Укргазбуд».

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та 3% річних скасувати, прийнявши нове Рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

3.          Стягнути з Акціонерного товариства «Фірма «Укргазбуд» (03110, м. Київ, вул. О.Пироговського, 19, корп. 2, р/р №0194 в ВАТ «УКТБ», МФО 321723, ідентифікаційний код 4277604) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р/р №14 в ГОУ Промінвестбанку України, МФО 300012, ідентифікаційний код 31301827) 9 630,45 грн. (дев'ять тисяч шістсот тридцять гривень 45 коп.) збитків від інфляції та 2 270,52 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 52 коп.) 3% річних.

4.          Стягнути з Акціонерного товариства «Фірма «Укргазбуд» (03110, м. Київ, вул. О.Пироговського, 19, корп. 2, р/р №0194 в ВАТ «УКТБ», МФО 321723, ідентифікаційний код 4277604) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, р/р №14 в ГОУ Промінвестбанку України, МФО 300012, ідентифікаційний код 31301827) 1 038,74 грн. (одну тисячу тридцять вісім гривень 74 коп.) державного мита за подання позовної заяви; 68,15 грн. (шістдесят вісім гривень 15 коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; 59,75 грн.(п'ятдесят дев'ять гривень 75 коп.) державного мита за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. В іншій частині Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/538-25/149 від 24.04.2007р. залишити без змін.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №32/538-25/149 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді

23.07.07 (відправлено)