ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

06 червня 2007 р.
№ 32/556

Вищий господарський суду України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.,

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта"    на рішення господарського суду м. Києва    від 16.01.2007 року у справі №32/556 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проект Майстер" та Акціонерного комерційного банку "Індустріалбанк", треті особи- Національна  акціонерна  компанія "Нафтогаз "України"  і Фонд державного майна  України   про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

Подана Відкритим акціонерним товариством "Укртранснафта" касаційна  скарга  не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги (подання), до скарги додаються зокрема докази сплати державного мита у встановленому порядку і розміру.

Як вбачається з матеріалів  касаційної скарги, докази сплати державного мита  відсутні.

За вимогами підпункту “г” пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” із апеляційних і касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про перегляд їх за нововиявленими обставинами ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Згідно  до п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (в редакції із змінами і доповненнями, внесеними Законом України  від 25.03.2005 року №2505-ІV) ставки  державного мита із заяв, що подаються до господарських судів встановлюються в таких розмірах:    а) із заяв майнового характеру 1 відсоток ціни позову,  але не менше 6  неоподатковуваних мінімумів  доходів громадян і не більше  1500 неоподатковуваних   мінімумів доходів громадян.

За п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року №3 ( із змінами) “Про судову практику  в справах про визнання угод недійсними”  позови про визнання угод недійсними  оплачуються  державним митом залежно від вартості майна або розміру грошових сум, обумовлених угодою.

Згідно з  п.1  ст.216 ЦК України  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує  судове рішення щодо позову, предметом якого  є вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11.08.2006 року нежитлових  приміщень вартістю  25 857 300 грн.,  36 658 000 грн. та  29 484 700 грн., на загальну суму                                  92 000 000 грн.

Отже, касаційна скарга на судове рішення у даній справі повинна бути оплачена   державним митом у розмірі   12 750 грн., а позивач сплатив згідно  платіжного доручення № 5865  від 27.02.2007 року лише 42,50 грн. Тому зазначене платіжне доручення не може бути доказом сплати державного мита у встановленому  розмірі.

Таким чином, позивачем до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

За таких обставин, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та  підлягає поверненню.

Керуючись п. 4 ч.1  ст.1113 Господарського процесуального кодексу України,  суд

У Х В А Л И В:

Касаційну  скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укртранснафта"    на рішення господарського суду м. Києва    від 16.01.2007 року повернути без розгляду.

Судді                                                                                       В.Перепічай

І. Вовк

П.Гончарук