ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.
Справа № 15/411/06

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді :  Л. І.Бандури

суддів : Л. В.Поліщук, В.Б.Туренко

при секретарі судового засідання : О.О. Соломахіній

за участю представників сторін:

від позивача –В.В. Птичкіна

від відповідача –Н.І. Мар'янко, О.А Медвєдєва, Д.В. Глушко

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу СДПІ по  роботі з ВПП у м. Миколаєві

на постанову господарського суду Миколаївської області від 11.01.07 р.

у справі №15/411/06

за позовом ТОВ „Миколаївський глиноземний завод”

до СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві

про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення і зобов’язання надати висновок на відшкодування ПДВ в сумі 11493723,36 грн.

05.04.2007р. в судовому засіданні оголошувалась перерва згідно зі ст.150 КАС України до 12.04.2007р.

встановив:

19.05.06 р. ТОВ „Миколаївський глиноземний завод”, згідно з п. п 7.7.4 п. 7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. з подальшими змінами подав до ДПІ у м. Миколаєві Декларацію з податку на додану вартість за квітень 2006 р. Одночасно з Декларацією поданий розрахунок суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок товариства в сумі 29 524 015 грн.

12.07.06 р. ДПІ у м. Миколаєві здійснила виїзну позапланову перевірку ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок по Декларації з ПДВ за квітень 2006 р. і за її результатами склала акт 1111/23-5/3313303.

В ході перевірки виявлено порушення вимог п.п.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, яке полягало в тому, що підприємством у березні 2006 р. сплачено за електроенергію ДП „Енергоринок” грошові кошти в сумі 6260850 грн. в т.ч. ПДВ в сумі 1043475 грн., підтверджені податковою накладною №275 від 31.03.06 р. та враховані  у складі податкового кредиту у квітні 2006 р. Ці порушення призвели до завищення суми бюджетного відшкодування.

На підставі акту перевірки, 18.07.06 р. ДПІ у м. Миколаєві прийняла податкове повідомлення – рішення №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за квітень 2006 р. на 1043475 грн.

ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” звернулось до господарського суду з адміністративним позовом та уточненням до нього про визнання протиправним і скасування вищеназваного податкового повідомлення-рішення та зобов’язання СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві надати органу державного казначейства висновок про відшкодування з бюджету ПДВ за квітень 2006 року в сумі 9011713,72 грн.

В обґрунтування позову, позивач послався на те, що спірні суми податку на додану вартість сплачені у попередньому податковому періоді постачальнику товарів – ДП „Енергоринок” та позапланову перевірку податковий орган провів без рішення суду.

Податкова служба позов не визнала з мотивів правомірності проведення перевірки, яка була здійснена на підставі наказу керівника податкового органу, згідно зі ст.11-2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” та на порушення позивачем вимог п.п.7.7.1, 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 11.01.07 р. (суддя О.В. Ткаченко), яка оформлена в повному обсязі 22.01.07 р. позов задоволено з підстав обґрунтованості позовних вимог.

СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві не погодившись з постановою суду, після подання заяви про апеляційне оскарження, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, прийняти нову постанову про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тими ж обставинами, що зазначені в акті перевірки.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши надані докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія встановила:

Згідно з п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 р. з подальшими змінами датою виникнення права на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податків товарів (робіт, послуг).

Підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 названого Закону).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 ст.7 Закону України „Про ПДВ” встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого податку, не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 вищеназваного Закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди ( у т.ч. розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при відсутності – зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

П.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 названого Закону встановлено, що у випадку, коли сума розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів(послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт);

б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України „Про ПДВ” протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Із аналізу вищеназваних норм випливає, що платник податку має право на податковий кредит при наявності податкової накладної, а на бюджетне відшкодування – при наявності від’ємного значення податку і фактичній сплаті платником податку у попередньому періоді в розмірі, що не перевищує суми від’ємного значення.

Як вбачається із акту перевірки від 12.07.06 р. та було підтверджено в судовому засіданні апеляційної інстанції податкова накладна №275  від 31.03.06р. на загальну суму 6 260850 грн. в т.ч. ПДВ на 1 043475 грн. отримана позивачем від ДП „Енергоринок” в квітні 2006 р. Отже, позивач правомірно в квітні 2006 р. відніс до складу податкового кредиту суму сплаченого ПДВ в березні 2006 р.

Посилання податкової служби на п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” не заслуговує на увагу, оскільки зазначена норма передбачає, що у разі відмови постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушені ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, що в даному випадку не мало місця.

Матеріалами справи підтверджено, що сума податку у квітні 2006 р., розрахована, згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 вищеназваного Закону має від’ємне значення, сплачена  у попередніх (березні 2006 р.) податкових періодах, які не менше суми від’ємного значення у періоді, за який заявлено вимогу про відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позивач правильно заявив до відшкодування в квітні 2006 р. суму ПДВ у розмірі 29 524015 грн., визнав неправомірним зменшення  бюджетного відшкодування по ПДВ за квітень 2006 р. на 1 043475 грн. та зобов’язав, згідно з п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” податкову службу надати висновок органу державного казначейства про відшкодування ПДВ за квітень 2006 р. в сумі 9 011713,72 грн.

Враховуючи, що після прийняття судового рішення, позивач отримав бюджетне відшкодування за цей же період в сумі 118396,25 грн., тому апеляційна інстанція вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції, не приймаючи до уваги заперечення податкової служби щодо результатів повторної перевірки товариства від 16.02.07 р., оскільки ці обставини не були предметом розгляду у суді першої інстанції. За цих обставин, судова колегія відмовила податковій службі у задоволенні клопотання про зупинення апеляційного провадження по справі, яке було заявлено у судовому засіданні 12.04.2007р.

Щодо висновку суду першої інстанції про неможливість проведення позапланових перевірок за відсутності рішення суду, то апеляційна інстанція вважає його помилковим, оскільки, дійсно, відповідно до Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 12.01.05 р. №2322 внесені зміни до Закону України „Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.90 р., згідно з якими, позапланові виїзні перевірки могли здійснюватись лише на підставі рішення суду (ч.7 ст.11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”), але Законом України „Про внесення змін до Закону України  „Про державний бюджет України на 2005 рік та деяких інших законодавчих актів України” від 25.09.05 р. були внесені зміни до Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, якими ст.11-1 Закону доповнено частиною 7 та внесено зміни до частин 8 –12, відповідно до яких позапланові виїзні перевірки здійснюються на підставі рішення керівника податкового органу, оформленого наказом, за наявності підстав для проведення позапланових виїзних перевірок, передбачених ст.11- 1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

Крім того, при прийнятті постанови судом першої інстанції не враховано слідуюче.

Згідно ч.2 ст.89 КАС України повернення судового збору, сплаченого у більшому розмірі, ніж встановлено законом, здійснюється ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Оскільки, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу не входять до складу витрат, пов’язаних із розглядом справи, визначених ч.3 ст.87 цього Кодексу, то у разі їх помилкової сплати, повернення цих сум слід здійснювати за правилами ч.2 ст.89 КАС України, тому що інший порядок зазначеним Кодексом не встановлений.

Відповідно до ст.258 КАС України, звернення судового рішення в адміністративних справах до примусового виконання здійснюється за заявою особи, на користь якої воно ухвалено.

Порушення вищевказаних норм процесуального права, згідно ст.202 КАС України є підставою для зміни постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Миколаївської області від 11.01.07р, з урахуванням ухвали від 13.02.07р. у справі №15/411//06 змінити.

Абзац третій резолютивної частини викласти в слідуючій редакції: „Зобов’язання СДПІ по роботі з ВПП у м. Миколаєві надати Головному управлінню Держказначейства у Миколаївській області висновок про відшкодування з держбюджету України на користь ТОВ „Миколаївський глиноземний завод” ПДВ за квітень 2006 року в сумі 3823608,16грн.”

Абзац п’ять і шість резолютивної частини постанови виключити.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                     Л. І. Бандура

Суддя                                                                                         Л. В. Поліщук

Суддя                                                                                               В. Б. Туренко