ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2007                                                                                             Справа № А24/19-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Стрелець Т.Г. (доповідач)

суддів Головка В.Г.,  Чохи Л.В.

при секретарі судового засідання:

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник Л.М., довіреність № 175/07-40 від 09.01.07,  представник;

від відповідача: Кейс Г.В., довіреність № 7ю від 09.01.07,  представник;

розглянувши апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську на постанову господарського суду Дніпропетровської області від  01.02.07р. у справі № А24/19-07

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Б.Хмельницького, 14-А)

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ (49033, м. Дніпропетровськ, вул. Краснопільська, 4)

про спонукання виконати певні дії

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровськ з адміністративним позовом про зобов’язання вчинити дії щодо включення до актів щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми витрат на виплату надбавок на догляд за особовими справами Левченко В.Г. та Губському Ф.Я. на загальну суму 401,60 грн.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області (суддя Калиниченко Л.М.) від 01.02.2007р. (у подальшому –постанова) адміністративний позов позивача задоволено у повному обсязі, відповідача зобов’язано включити до актів щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суми витрат за особовими справами Левченко В.Г. за період з 01.04.2005р. по 31.12.2006р. на суму 210,84 грн. та Губському Ф.Я. з 01.06.2005р. по 31.12.2006р. на суму 190,76 грн., на загальну суму 401,60 грн.

Постанова обґрунтована тим, що дії відповідача, пов’язані з відмовою прийняття до заліку витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а саме суми витрат на виплату надбавки на догляд за інвалідом І групи, не відповідають чинному законодавству України і порушують права та інтереси позивача. При цьому суд першої інстанції посилається на Угоду “Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення” від 13.03.1992р., Закон України “Про загальнообов’язкове держане соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності” від 23.09.1999р. №1105-ХІV (у подальшому –Закон №1105-ХІV), Порядок відшкодування Фондами соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов’язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв’язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003р. №5-4/4 (у подальшому —Порядок).

Не погодившись з постановою, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати постанову та закрити провадження по справі.

При цьому скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що Порядок не регулює питання здійснення взаєморозрахунків і не зобов’язує відповідача погоджувати те, з чим він не згодний, оскільки він визначає виключно процедуру погодження виконавчими органами Фондів, позивачем і відповідачем сум пенсій, які відшкодовуються відповідачем позивачеві на централізованому рівні. Також відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що у Порядку наведений вичерпний перелік, які саме суми підлягають відшкодуванню, при цьому сума надбавки на догляд не міститься у вказаному переліку.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, мотивуючи свою позицію тим, що судом першої інстанції при вирішенні питання по суті була дана належна оцінка заявленим вимогам із правильним застосуванням норм матеріального права.

В судовому засіданні 04.04.2007р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна   скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Левченко В.Г. отримав інвалідність внаслідок нещасного випадку на виробництві у 1984р. у Киргизькій республіці (арк. справи 6, 7), а Губський Ф.Я. —у 1939р. у Дніпродзержинську (арк. справи 8).

Протягом квітня 2005р. –грудня 2006р. відповідач відмовлявся від врахування у заліку взаємних розрахунків між позивачем і відповідачем витрати на надбавки за догляд двох осіб, а саме Губського Ф.Я. з 01.06.2005р. по 31.12.2006р. та Левченко В.Г. за період з 01.04.2005р. по 31.12.2006р.

У справі (арк. справи 11-13) наявні докази несення позивачем фактичних витрат на виплату вказаних особам надбавок на догляд у загальному розмірі 401,60 грн. (за період квітень 2005р. –грудень 2006р.).

Судова колегія вважає, що постанова винесена судом обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

У відповідності зі ст. ст. 3, 5, 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, підписаної і такої, що набула чинність 13.03.1992р., усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення; ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди; при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

З наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо правомірності перерахування на користь Левченко В.Г. витрат на догляд.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Статтею 21 Закону №1105-ХІV передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку забезпечити згідно з медичним висновком домашній догляд за потерпілим, допомогу у веденні домашнього господарства (або компенсувати йому відповідні витрати), сприяти наданню потерпілому, який проживає в гуртожитку, ізольованого житла.

Законом України “Про внесення змін до деяких законів України у зв’язку з прийняттям Закону України “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам” №2603-ІV  від 31.05.2005р. з Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991р. №1788-ХІІ виключені норми, що передбачають здійснення надбавок до пенсії по інвалідності, зокрема надбавок на догляд за інвалідами.

Тобто з червня 2006р. (дата публікації Закону №2603-ІV  від 31.05.2005р.) вказаний Закон набрав чинності і органи Пенсійного фонду України були звільнені від обов’язку здійснювати нарахування надбавок на догляд у складі пенсій по інвалідності.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що він визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які призначені особам, що застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", у тому числі добровільно застраховані, та потерпілим особам, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків.

Тобто посилання відповідача на те, що Порядок визначає лише механізм погодження сум пенсій, що підлягають відшкодуванню, є хибними.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів.

З аналізу наведених норм вбачається, що суд прийшов до правильного висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах норм наведених нормативно-правових актів. Крім того, скаржник не зазначив в апеляційній скарзі жодної з підстав скасування постанови, не надав суду доказів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповного дослідження обставин справи, які мають значення для вирішення спору.

Тобто постанова господарського суду винесена за умов повного і всебічного дослідження матеріалів справи і норм чинного законодавства, тому постанова винесена правомірно і відповідає приписам чинного законодавства.

Також слід зазначити, що ст. 157 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав закриття провадження в адміністративній справі. При цьому скаржник, прохаючи закрити провадження у справі, не навів в апеляційній скарзі жодної обставини, яка могла б свідчити про необхідність закриття провадження у справі, а матеріали справи свідчать, що такі підстави взагалі відсутні.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на викладене, постанова господарського суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, підстави для її скасування і закриття провадження по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206, 254 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську на постанову господарського суду Дніпропетровської області від  01.02.07р. у справі № А24/19-07 залишити без задоволення, а постанову господарського суду Дніпропетровської області від  без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Т. Г. Стрелець

Суддя
В. Г. Головко

Суддя
Л. В. Чоха