Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2007 р.                                                           Справа № 3/639-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при секретарі Андросовій О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  Олійник В. - довіреність №11/430 від 29.12.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 619С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 15.01.07 р. по справі № 3/639-06

за позовом Спільного підприємства "Хотинський харчокомбінат", м. Суми

до Сумської районної споживчої спілки, м. Суми

про визнання недійсними договорів, -

встановила:

Позивач, Спільне підприємство “Хотінський харчокомбінат”, звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив визнати недійсними договори від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14 343 грн. 60 коп. та 660 грн. 00 коп. з моменту укладення, визнати недійсними для позивача постанови перших зборів Ради Сумської райспоживспілки третього скликання від 16.12.1998 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 1999 рік”, постанови других зборів Ради Сумської  райспоживспілки третього скликання від 24.03.1999 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки  на 2000 рік”, постанови зборів Ради Сумської райспоживспілки від 04.04.2001 року “Про внутрисистемні відрахування на утримання апарату Сумської райспоживспілки…”, а також визнати недійсною угоду про залік зустрічних вимог від 17.05.2001 року ( а.с. 2 - а.с. 5 ).

Рішенням господарського суду Сумської області (суддя Левченко П.І.) від 15.01.2007р. по справі № 3/639 - 06 в задоволені позову відмовлено повністю.

Позивач,           Спільне підприємство “Хотінський харчокомбінат”, з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про визнання договорів від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14343,60 грн. та 660, 00 грн. недійсними з моменту укладення.  В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог законодавства застосовано до позовної заяви строк позовної давності, та на те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки його заява з урахуванням усіх змін і доповнень знаходилася на розгляді в різних судових інстанціях ( справа № 5/128-05 ) до 05.10.2006р. Також посилається на те, що він, як ліквідатор підприємства довідався про перевищення директором повноважень в ході судового розслідування в справі № 5/128-05.

У судове засідання представник позивача не з’явився, про причини неявки належним чином суд не повідомив. Від позивача 19.03.2007р. до апеляційного господарського суду  надійшла заява, в якій він просить розглянути  апеляційну скаргу без його участі ( а.с. 114 ).

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Посилається на те, що судом першої інстанції обгрунтовано та законно взято до уваги, що позивачем пропущено термін для звернення до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі - продажу і будь - яких причин, що перешкоджали зверненню або будь - яких поважних причин для поновлення строку позовної давності у позивача немає. Також посилається на інші підстави викладені в запереченнях на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області залишити без змін.

Колегія суддів розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У жовтні 2006р. позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою ( вх. № 9791 ) про визнання недійсними договорів від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14 343 грн. 60 коп. та 660 грн. 00 коп. з моменту укладення, визнання недійсними для позивача постанови перших зборів Ради Сумської райспоживспілки третього скликання від 16.12.1998 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 1999 рік”, постанови других зборів Ради Сумської  райспоживспілки третього скликання від 24.03.1999 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 2000 рік”, постанови зборів Ради Сумської райспоживспілки від 04.04.2001 року “Про внутрисистемні відрахування на утримання апарату Сумської райспоживспілки…”, а також визнання недійсною угоду про залік зустрічних вимог від 17.05.2001 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив господарський суд Сумської області застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача (а.с. 63 - а.с. 65 ).

У відповідності до статті 71 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та статті 257 Цивільного кодексу України 2003 року загальний строк для захисту права за позовами особи, право якої порушено, тобто строк позовної давності, встановлений тривалістю три роки.

Статтею 76 Цивільного кодексу УРСР 1963 року  та статті 261 Цивільного кодексу України 2003 року, перебіг строку позовної давності починається з дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано та законно в оскаржуваному рішення встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для захисту свого порушеного права в частині визнання недійсними: постанови перших зборів Ради Сумської райспоживспілки третього скликання від 16.12.1998 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 1999 рік”; постанови других зборів Ради Сумської  райспоживспілки третього скликання від 24.03.1999 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 2000 рік”; постанови зборів Ради Сумської райспоживспілки від 04.04.2001 року “Про внутрисистемні відрахування на утримання апарату Сумської райспоживспілки…”. Оскільки,  право на звернення з позовом в частині визнання зазначених постанов недійсними у позивача виникло у 1998, 1999 та 2001 роках відповідно, а з позовною заявою у даній справі позивач звернувся лише 24.10.2006р., більш ніж чим через п*ять років з моменту винесення оскаржуваних постанов.

Щодо посилання позивача на заявлення позовних вимог про визнання зазначених постанов недійсними в справі № 5/128-05, то ці посилання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, по-перше, з позовними вимогами про визнання недійсними: постанови перших зборів Ради Сумської райспоживспілки третього скликання від 16.12.1998 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 1999 рік”; постанови других зборів Ради Сумської  райспоживспілки третього скликання від 24.03.1999 року “Про кошторис на утримання апарату управління і ревізійної комісії Сумської райспоживспілки на 2000 рік”; постанови зборів Ради Сумської райспоживспілки від 04.04.2001 року “Про внутрисистемні відрахування на утримання апарату Сумської райспоживспілки…” позивач звернувся  ( справа № 5/128-05) лише у жовтні 2005 року, тобто, знову з пропуском строку позовної давності, а по-друге, в цій частині позовні вимоги по справі № 5/128-05 господарський суд Сумської області не прийняв до розгляду з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 03.08.2006р. по справі № 5/128-05.

Також позивачем як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не надано доказів в підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності та доказів, які б свідчили про обставини, які перешкоджали позивачу звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання недійсними договорів від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14 343 грн. 60 коп. та 660 грн. 00 коп. з моменту укладення, то позивач звернувся з позовними вимогами лише у жовтні 2006 року, тобто з пропуском строку позовної давності більше ніж на рік. І знов позивачем як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не надано доказів в підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності та доказів, які б свідчили про обставини, які перешкоджали позивачу звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, А.Г. Скоробін  ухвалою від 05.04.2005р. господарського суду Сумської області (а.с. 39) був призначений ліквідатором Спільного підприємства “Хотінський харчокомбінат” і вже тоді дізнався, як на його думку, про порушення права СП “Хотінський харчокомбінат” у зв*язку з укладанням спірних договорів купівлі - продажу від 07.05.2002 року, оскільки звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до Сумської районної споживчої спілки про стягнення заборгованості за зазначеними договорами  від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14 343 грн. 60 коп. та 660 грн. 00 коп. (справа № 5/128-05).

Однак, у ході розгляду справи № 5/128-05 судом першої інстанції А.Г.Скоробін, як ліквідатор СП “Хотінський харчокомбінат”, відмовився від позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договорами  від 07.05.2002 року про купівлю-продаж основних засобів на суму 14 343 грн. 60 коп. та 660 грн. 00 коп. Ухвалою від 05.10.2006 року господарський суд Сумської області по справі № 5/128-05 прийняв відмову від позову в частині стягнення з Сумської районної споживчої спілки заборгованості за договорами купівлі - продажу від 07.05.2002 року та припинив провадження по справі в цій частині.

У відповідності до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи,  фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано та законно зазначено в оскаржуваному рішення, що звернення позивача з іншим позовом до суду (про стягнення заборгованості з відповідача за договорами) ніяким чином не перешкоджало позивачеві одночасно, в межах трирічного строку позовної давності, звернутися до суду з позовом про визнання договорів недійсними.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання недійсною угоди про залік зустрічних вимог від 17.05.2001 року, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою суду від 21.03.2007р. у позивача та відповідача було витребувано належним чином посвідчену та читаєму копію угоди про залік зустрічних вимог, яка є предметом спору у даній справі, а оригінал угоди надати у судове засідання для огляду, оскільки копія угоди, яка міститься в матеріалах справи не читаєма і у колегії суддів не мала можливості встановити дату укладання угоди та її зміст.

Відповідачем апеляційному господарському суду надано оригінал для огляду, а до матеріалів справи належним чином посвідчену копія угоду про залік зустрічних вимог і вона датована 17.05.2002 року і як вбачається з пояснень наданих відповідачем суду апеляційної інстанції ніяких інших угод про залік зустрічних вимог між позивачем та відповідачем не укладалося, зокрема, і угоди від 17.05.2001р.

Згідно зі статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та  інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню. рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням усіх обставин справи і у відповідності до норм законодавства, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статтею 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення від 15.01.2007 року господарського суду Сумської області по справі № 3/639-06 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді