ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 35/137
02.07.07 р.

За позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФ –10 Лайнер»

до                   Закритого акціонерного товариства «Українській мобільний зв'язок»

про                стягнення  547 391,03 грн. та зобов’язання вчинити дії

Суддя  М.Є. Літвінова

Представники:

Від позивача:               Хомюк П.М. –предст. за довір. №78 від 26.03.2006р.

Косовська Е.Г. –предст. за довір. №б/н від 15.01.2007р.

(була присутня в судовому засіданні 24.04.07р., 05.06.2007р.);

Від відповідача:  не з’явились;

Гаєвська Т.А. –предст. за довір. №01-151 від 02.01.2007р. (була присутня в судових засіданнях 03.04.07р., 24.04.07р.);

Старовойтова О.К. –предст. за довір. №01-617 від 03.03.2007р. (була присутня в судових засідання 24.04.07р., 05.06.07р.).

Рішення прийняте 02.07.2007р., в зв‘язку з оголошеною в судовому засіданні перервою, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, з 05.06.2007р. по 02.07.2007р.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФ –10 Лайнер»до Закритого акціонерного товариства «Українській мобільний зв'язок»про стягнення заборгованості  в розмірі 547 391,03 грн. за Договором №ФТ-086/06КТН оренди нерухомого майна від 26.08.2005 року та зобов’язання відповідача виконати дії направлені на виконання умов договору, а саме:

- надати можливість позивачу знімати показання з електролічильника, або щомісячно направляти свого спеціаліста для комісійного зняття показників щодо спожитої електроенергії;

- провести належним чином страхування об’єкту оренди з урахуванням усієї зайнятої площі, до ризиків внести пошкодження будівлі внаслідок розміщення та експлуатації базової станції;

- укласти додаткову угоду, згідно пункту 3.8. договору, щодо збільшення орендної пропорційно фактично зайнятої площі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2007 року порушено провадження у справі № 35/137, розгляд справи призначений на 03.04.2007 року.

В судовому засіданні представником позивача було подане клопотання про збільшення суми позовних вимог, відповідно до якого останній просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 928 975,42 грн. Інші позовні вимоги залишені без змін.

Представником відповідача в судовому засіданні подане клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Релаком України».

Представник позивача заперечував проти вищезазначеного клопотання представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вирішив відмовити представнику відповідача в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Релаком України», як безпідставного та необґрунтованого.

В судовому засіданні представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки усіх необхідних документів на виконання вимог ухвали суду від 12.03.2007р.

Представник позивача заперечував проти вищевказаного клопотання представника відповідача.

В судовому засіданні представником позивача надані суду документи на виконання вимог ухвали суду у справі №35/137 від 12.03.2007р.

Судом було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 24.04.2007р.

В судовому засіданні представником позивача було подано документи для залучення до матеріалів справи.

Представником відповідача в судовому засіданні було надано відзив на позов.

Представником  позивача в судовому засіданні подане клопотання про продовження строку розгляду спору у справі №35/137. Представником відповідача   було підтримано зазначене клопотання позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 69 ГПК України за клопотанням обох сторін чи клопотанням однієї сторони, погодженим з другою стороною, спір може бути вирішено у більш тривалий строк, ніж встановлено частиною першою цієї статті.

Клопотання  позивача про продовження строку розгляду справи судом було задоволено.

Ухвалою господарського суд міста Києва від 24.04.2007р., на підставі ч. 4 ст. 69 ГПК України, продовжено строк вирішення спору у справі №35/137 та відкладено розгляд справи на 05.06.207р., відповідно до ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні представником позивача були подані документи для залучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні представником відповідача були подані документи для залучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити останні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, та просив суд відмовити в задоволенні останнього.

В судовому засіданні 05.06.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 02.07.2007р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІФ -10 Лайнер»(надалі позивач) та Закритим акціонерним товариством «Український мобільний зв’язок (УМЗ)»(надалі відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого майна №ФТ-086/06КТН (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування частину даху будівлі площею 10 м.кв. та 8 м.кв. на даху будівлі для антеномісць, розташований за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 5б.

Позивач використовує об’єкт оренди для розміщення обладнання базової станції для розміщення антенно –фідерних пристроїв, для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання орендар діятиме відповідно до потреб технічного характеру (п. 1.2. Договору).

Позивач в обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що відповідач в порушення умов договору, п.п. 1.1., 1.2., самовільно побудував базову станцію DSC-1800, тобто базову станцію зовсім іншої потужності та габаритних розмірів. А саме під фактично встановлену базову станцію відповідачем було зайнято площу в розмірі 317,59 кв.м.

Крім того, як стверджує позивач, відповідачем було розгорнуто на підприємстві позивача будівельні та інженерні роботи, було проведено конструктивні зміни в даху будівлі, прокладено мережу електропостачання, а також сконструйовано та змонтовано захисні контури і т.п. в порушення пункту 1.2. Договору поза межами об’єкту оренди.

Пункт 3.2. Договору передбачає розмір орендної плати на день підписання Договору становить: 3000 гривень без ПДВ, ПДВ –600 гривень 00 коп. Всього 3 600 гривень 00 коп. з ПДВ за один місяць оренди.

У зв’язку із самовільним зайняттям та збільшенням відповідачем корисної площі під базову станцію в останнього виник обов’язок щодо оплати оренди за всю фактично зайняту площу.

Згідно розрахунку наданого позивачем сума заборгованості відповідача за користування фактично зайнятою площею становить 547 391,03 грн. за період з 09.01.2006р. по 09.10.2006р.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з попередженнями про перевищення обумовлених договором площ, та як наслідок збільшення розмірів орендної плати, а також недопустимість самовільного захоплення чужої власності та порушення договору.

Копії листів –попереджень №155 від 05.06.2006р., №150 від 01.06.2006р., №147,  №243 від 28.04.2006р.

Проте, відповідачем вказані попередження були залишені без реагування.

Серед іншого, позивач зазначив, що відповідачем не було надано доступу позивачу до окремо встановленого лічильника електроенергії та не відшкодовує позивачу вартість електроенергії котру споживає за рахунок позивача.

Також незважаючи на звернення позивача, відповідач не забезпечив виконання й інших умов договору, а саме:

- не провів належного страхування об’єкту оренди;

- будівельні роботи проводилися без надання на адресу позивача необхідної робочої документації (в тому числі погодження з контролюючими органами).

З урахуванням викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість  в розмірі 547 391,03 грн. за Договором №ФТ-086/06КТН оренди нерухомого майна від 26.08.2005 року, за користування фактично зайнятою площею та зобов’язати відповідача виконати дії направлені на виконання умов договору, а саме:

- надати можливість позивачу знімати показання з електролічильника, або щомісячно направляти свого спеціаліста для комісійного зняття показників щодо спожитої електроенергії;

- провести належним чином страхування об’єкту оренди з урахуванням усієї зайнятої площі, до ризиків внести пошкодження будівлі внаслідок розміщення та експлуатації базової станції;

- укласти додаткову угоду, згідно пункту 3.8. договору, щодо збільшення орендної пропорційно фактично зайнятої площі;

- стягнути з відповідача вартість використаної останнім електроенергії.

В ході розгляду справи позивачем було подане клопотання про збільшення позовних вимог відповідно до якого останній просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 928 975, 42 грн. станом на 03.04.2007р. Інші позовні вимоги залишені без змін.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, у відзиві на позов посилався на наступне.

Умовами Договору оренди, зокрема пунктом 1.2., не встановлені обов’язкові вимоги щодо стандарту, потужності та габаритності встановлюваного обладнання.  Відповідач вказує на те, що стандарт обладнання базової станції не впливає на її габаритність та потужність, обладнання будь –якого з зазначених стандартів вміщається в контейнер стандартного розміру (висотою 2900 мм, довжиною 4180, шириною 2370 мм) та може бути різної потужності, що і мало місце в даному випадку.

У відповідності до пунктів 1.1, 1.2 Договору оренди відповідач встановив на об’єкти оренди наступне обладнання:

- контейнер з телекомунікаційним обладнанням, розмір якого складає 2, 90 м. (висота) х 4,18 м. (ширина) х 2,37 м. (довжина), що підтверджується паспортом контейнера технологічного типу ТК №ЕК 928.00.00.00Н ПС; таким чином площа об’єкта оренди під контейнером складає 10 кв.м.;

- щоглу для розміщення антенно –фідерних пристроїв висотою 16 м., площа об’єкта оренди під фундаментом щогли складає 1,1 кв.м., що підтверджується схемою, наведеною на сторінці 50 робочого проекту «Розширення мережі мобільного зв’язку стандарту DCS –1800 ЗАТ «УМЗ»№ 39D/05-F1210 (надалі «Робочий проект»), розробленого Приватним підприємством «ТОРС –СТРОЙ» та погоджено державними органами у відповідності до вимог  чинного законодавства України (висновок Державного департаменту пожежної безпеки МНС України від 31.03.06р. №21/3/1121 висновок експертизи ДП «Київського експертно –технічного центру»№04-5.2.30 -18849, висновок МОЗ №169-1 від 09.03.2006р.

Робочим проектом передбачені всі заходи щодо встановлення обладнання зокрема передбачене кріплення щогли трьома відтяжками на парапеті даху будинку (п. 4.4.2 розділу 4, сторінка 12), наведена схема встановлення щогли на покрівлі даху та її кріплення  відтяжками (сторінка 50) тощо.

Роботи із встановлення телекомунікаційного обладнання проводились після ознайомлення позивача із Робочим проектом та отримання його дозволу згідно листа №113 від 15.03.2006р., адресованого позивачем субпідряднику відповідача ПП «Віта –Сервіс –Н».

Крім того, у відповідності до пункту 1.2. договору оренди позивач  надав відповідачу право при встановленні обладнання діяти відповідно до потреб технічного характеру. Відтяжки щогли є засобом монтажу, тобто технічною потребою, завдяки якій забезпечується встановлення обладнання  (закріплюється щогла тощо), вони не є окремим обладнанням, яке встановлене на покрівлі  даху.

Відтяжки щогли торкаються поверхні даху тільки в місцях закріплення на парапеті даху будинку, (площа кріплень під трьома відтяжками складає 0,7 кв.м.), а поверхня даху під відтяжками є вільною та може бути використана позивачем для будь –яких цілей за умови отримання письмової згоди  відповідача, як це передбачено п. 6.1.2.  договору оренди. Прийнявши на себе обов’язок згідно пункту  6.1.2. договору оренди, а саме – «без письмової згоди орендаря утримуватись від будь –яких дій, що можуть вплинути на роботу телекомунікаційного обладнання, в т.ч. будівельних, фасадних робіт, надання приміщень, прилеглих до об’єкту оренди будь –яким іншим орендарям та інше»- позивач розумів, що його право розпоряджатися прилеглою до об’єкту оренди територію, буде обмежене, що ця територія може бути використана для технічних потреб тощо.

Враховуючи викладене, відповідач стверджує, що останнім не було порушено умови договору оренди при встановленні телекомунікаційного обладнання на об’єкті оренди, про що свідчать права, надані відповідачу позивачем згідно п.п. 1.1., 1.2., 6.1.12, а також його дозвіл  на встановлення обладнання у відповідності до Робочого проекту, наданий згідно листа №113 від 15.03.2006р.

Відповідач вказує на безпідставність посилань позивача, щодо порушення  умов договору оренди, а саме підключення телекомунікаційного обладнання до мереж електропостачання, до контурів робочого та захисного заземлення.

Проте, відповідно до п. 6.1.7. Договору позивач зобов’язався надати відповідачу можливість користування системами електропостачання, а також підключення до контурів робочого та захисного заземлення.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідач не провів належного страхування об’єкту оренди.

На виконання вимог пункту 5.1.7. договору відповідач застрахував об’єкт оренди на користь позивача на строк дії договору оренди. Копії договору страхування №003120-30 від 12.05.2005р. та страхового сертифікату 884 були надані позивачу.

Також, відповідач вказує на безпідставність посилань позивача, щодо неможливості знімати показання з електролічильника. Проте, електролічильник моделі СТКЗ-10Q1H5M знаходиться на першому поверсі будівлі позивача, що підтверджується схемою на сторінці 74 Робочого проекту, позивач має вільний доступ до цього електролічильника.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 188 Господарського кодексу України, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача  не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивачем здійснено нарахування орендної плати в сумі 200 грн. за 1 кв.м., з наступного розрахунку:

Згідно п. 1.1. та 3.2. Договору орендна плата за 18 м.кв. становить 3600,00 грн.

Позивач вказану суму орендної плати розділив на встановлений розмір орендованої площі та отримав суму 200 грн. за 1 кв. м.

Таким чином розмір орендної плати за один місяць, з розрахунку позивача, становить 63 518,00 грн.

Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 928 975, 42 грн. за користування фактично зайнятою площею.

Суд вважає, що такі вимоги позивача, мають розцінюватись як одностороння зміна умов договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до п. 12.3. Договору, зміна та доповнення до цього Договору вносяться шляхом укладання сторонами додаткових письмових угод, які підписуються сторонами та є невід’ємною частиною договору.

Отже зі змісту вищевказаної статті Цивільного кодексу вбачається, що у разі порушення другою стороною умов договору, останній може бути змінено або розірвано за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не звертався до суду з вимогами про розірвання або про внесення відповідних змін до умов зазначеного Договору.

Отже, звернення позивача до суду з вимогою про стягнення нарахованої орендної плати в розмірі 928 975,42 грн. за користування фактично зайнятою площею, є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо позовних вимог позивача в частині надання можливості позивачу знімати показники з електролічильника, або щомісячно направляти свого спеціаліста для комісійного зняття показників щодо спожитої електроенергії; проведення належним чином страхування об’єкту оренди з урахуванням усієї зайнятої площі, до ризиків внести пошкодження будівлі внаслідок розміщення та експлуатації базової станції; укладання додаткової угоди, згідно пункту 3.8. договору, щодо збільшення орендної пропорційно фактично зайнятої площі, стягнення з відповідача вартості використаної останнім електроенергії, сума якої позивачем не обчислена, суд вважає такі вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не було надано належного нормативного обґрунтування заявлених вимог та не надано відповідних доказів на підтвердження викладеного.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не були надані суду належні докази на підтвердження викладеного в позові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості  в розмірі 928 975,42 грн. за Договором №ФТ-086/06КТН оренди нерухомого майна від 26.08.2005 року та зобов’язання відповідача виконати дії направлені на виконання умов договору, а саме:

- надати можливість позивачу знімати показання з електролічильника, або щомісячно направляти свого спеціаліста для комісійного зняття показників щодо спожитої електроенергії;

- провести належним чином страхування об’єкту оренди з урахуванням усієї зайнятої площі, до ризиків внести пошкодження будівлі внаслідок розміщення та експлуатації базової станції;

- укласти додаткову угоду, згідно пункту 3.8. договору, щодо збільшення орендної пропорційно фактично зайнятої площі;

- стягнути з відповідача вартість використаної останнім електроенергії, (сума якої позивачем не обчислена), є безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                           М.Є. Літвінова