ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.05.2007
Справа №2-26/6595-2007А

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя господарського суду АР Крим Проніна О. Л. розглянувши матеріали адміністративної справи 18.05.2007р. у судовому засіданні, що почалося о 14:40 за участю секретаря судового засідання  Комєдєва В.В.,

За участю представників:

Позивача –  Севастьянова О.Д., протокол № 32-А, паспорт

Відповідача –   не з'явився

ухвалив постанову по справі №2-26/6595-2007А о 14:10

За позовом ТОВ «Лоза» (м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська, 16)

До відповідача: Ялтинського міського управління земельних ресурсів (м. Ялта, вул.. Руданського, 7)

Про визнання нечинною відмови та   спонукання до виконання певних дій

Сутність адміністративної  справи:

Позивач - ТОВ «Лоза» звернувся до Господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до відповідача - Ялтинського міського управління земельних ресурсів та просить суд  визнати відмову  Ялтинського управління земельних ресурсів  від 18.04.2007р. № 6883-2/10-25 у видачі  ТОВ «Лоза»державних актів на право власності  на земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16, площею 0,1113 га, 0,9090 га, 0,3788 га, протиправною та нечинною та зобов’язати  відповідача  видати ТОВ «Лоза» державні акти на  наступні земельні ділянки:

1.          площею 0,1113 га,  що розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16,  цільове призначення: будівництво та експлуатація  багатоповерхових житлових будинків;

2.          площею  0,9090 га, що розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16,  цільове призначення: будівництво та експлуатація  багатоповерхових житлових будинків;

3.          площею 0,3788 га, що розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16,  цільове призначення: будівництво та експлуатація  багатоповерхових житлових будинків;

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Ялтинським міським управлінням земельних ресурсів було відмовлено позивачу  у видачі трьох державних актів, замість одного, нині наявного, та позивач вважає, що  вищевказана відмова  відповідача щодо неможливості  розділу земельної ділянки  та видання державних актів на право власності  на три окремих земельних ділянки, є необґрунтованою, не підтверджується  фактичними обставинами та не відповідає чинному законодавству.

Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач зазначив, що просить суд розглянути справу без участі представника відповідача та прийняти рішення відповідно до норм  чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до протоколу № 55 від 15.03.2007р. збору учасників ТОВ  «Лоза» було вирішено здійснити розділ  земельної ділянки, загальною площею  1,3991 га, розташованої за адресою: м. Ялта, смт Гурзуф,  вул.. Ялтинська, 16, що належить ТОВ «Лоза», на три наступні ділянки: перша – з розташованим на ній незавершеним будівництвом  дев’ятиповерхового жилого будинку та паркингом, площею 0,1113 га; друга – з розташованим на ній незавершеним будівництвом (тринадцяти та п’ятнадцяти поверхові жилі будинки  та паркинг), площею 0,9090 га та третя – на якій в травні – червні 2007року планується  почати будівництво  восьмиповерхового жилого будинку, площею 0,3788 га.

Відповідно до п. 2 протоколу № 55 від 15.03.2007р. було доручено генеральному директору ТОВ «Лоза»    провести оформлення необхідної документації для отримання трьох державних актів  про право власності  на вказані земельні ділянки взамін існуючого державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 450073 від 26.12.2005р.

Прийняття вищевказаного рішення   збору учасників ТОВ  «Лоза» обумовлено тим, як зазначив позивач, що з метою одержання грошових коштів  на будівництво ТОВ «Лоза»  має намір взяти кредит, та в якості забезпечення якого передати в іпотеку окремі частини земельної ділянки, загальною площею  1,3991 га,  й об’єкти незавершеного будівництва, за винятком  частини площею 0,1113га з розташованим  на ній дев’ятиповерховим житловим будинком та паркінгом, оскільки, як вказує позивач, більша частина квартир вказаного будинку  вже не належить позивача та  придбана у власність  фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на   земельній   ділянці,   яка  належить  іпотекодавцю  на  праві власності,  така  будівля  (споруда)  підлягає  передачі в іпотеку разом  із  земельною  ділянкою,  на якій вона розташована.

Якщо   в   іпотеку  передається  земельна  ділянка,  на  якій розташовані  будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані.

Об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від  того,  хто  є  власником  об'єкта  незавершеного будівництва.

Отже,  у зв’язку з неможливістю, як вважає позивач,  передати у іпотеку закінчений будівництвом дев’ятиповерховий  житловий будинок, та з метою  надалі поетапно виводити  з іпотеки будинки, що перебувають    в стадії будівництва та проектування.

Відповідно до технічної  документації  з розділу земельної ділянки (на три частини) Ділянка № 1 ТОВ «Лоза» для будівництва та експлуатації багатоповерхових житлових будинків за адресою: смт Гурзуф, вул.. Ялтинська, 16, виготовленої ТОВ «Проектівестбуд» (ліцензія серії АВ № 078280 від 20.04.2006р.), було встановлено, що для кожної з трьох ділянок складений «Кадастровий план земельної ділянки» в масштабі 1:1000, на якому зображені зовнішні межі ділянки та при узгодженні меж земельної ділянки, що відводиться,  зацікавленими особами претензій та спорів не заявлено.

ТОВ «Проектівестбуд» (ліцензія серії АВ № 078280 від 20.04.2006р.) була складена технічна документація з розділу земельної ділянки (на три частини) Ділянки № 2 та № 3 ТОВ «Лоза» для будівництва та експлуатації багатоповерхових житлових будинків за адресою: смт Гурзуф, вул.. Ялтинська, 16.

Листом вих.. № Л-72 від 12.04.2007р.  позивач звернувся до відповідача щодо розділу  ділянки на три частини та видачі ТОВ «Лоза» трьох державних актів на право власності на землю взамін діючого.

Позивачем до вказаного листа була додана технічна документація, виготовлена ТОВ «Проектівестбуд» (ліцензія серії АВ № 078280 від 20.04.2006р.).

Однак, відповідач, листом вих.. № 6883-2/10-25 від 18.04.2007р. повідомив позивачу про те, що  у зверненні позивача ставиться питання про розділ земельної ділянки на три окремих частини, площею відповідно 0,1113 га, 0,9090 га, 0,3788 га та видачу  державних актів  на право власності на земельну ділянку, на кожну земельну ділянку окремо.

Також, у вищевказаному листі відповідач зазначив, що  підстави для видачу державних актів  на земельні ділянки площею  0,1113 га, 0,9090 га, 0,3788 га відсутні.

Однак, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Беручи до уваги наданий суду Державний акт  на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ№ 450071, виданий ТОВ «Лоза» на підставі рішення 56-ої сесії 4-го скликання Гурзуфської селищної ради від 25.11.2005р.за № 40, згідно якого позивач є власником  земельної ділянки площею 1,3991 га у межах згідно з планом, розташованої а адресою: м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська, 16, цільове призначення – будівництво та експлуатація багатоповерхових  житлових будинків, ТОВ «Лоза» є  належним власником земельної ділянки площею 1,3991 га.

Відповідно до ст.. 4 Закону України «Про власність» власник  на   свій   розсуд   володіє,   користується   і розпоряджається належним йому майном.

Власник має право вчиняти щодо свого майна  будь-які  дії, що  не  суперечать  закону.  Він  може  використовувати  майно для здійснення  господарської  та   іншої   не   забороненої   законом діяльності,  зокрема  передавати  його  безоплатно  або за плату у володіння і  користування,  а  також  у  довірчу  власність  іншим особам.

Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Держава  безпосередньо  не  втручається  в  господарську діяльність суб'єктів права власності.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до ст.. 78 Земельного кодексу України право   власності   на   землю   -   це   право  володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст.. 125 Земельного кодексу України право   власності  та  право  постійного  користування  на земельну  ділянку  виникає  після  одержання  її   власником   або користувачем  документа,  що  посвідчує  право  власності чи право постійного користування  земельною  ділянкою,  та  його  державної реєстрації.

Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право  власності  на  земельну  ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується  державними  актами.

Виходячи зі змісту вищенаведеної норми права, чинним законодавством не  передбачене обмеження щодо кількості земельних ділянок, які надаються   особі у власність та відповідно кількості державних актів, які підтверджують право власності особи на земельні ділянки.

Відповідно до ст.. 152 Земельного кодексу України Держава забезпечує громадянам та  юридичним  особам  рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник   земельної   ділянки   або  землекористувач  може вимагати усунення будь-яких порушень його прав  на  землю,  навіть якщо  ці  порушення  не  пов'язані  з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення  стану  земельної  ділянки,  який  існував  до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання  недійсними  рішень  органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Крім того,  відповідно до п. 1 ст.  154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення  власником повноважень щодо володіння,  користування і розпорядження належною йому   земельною   ділянкою   або   встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження.

Відповідно до ст.. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням  адміністративного  судочинства  є  захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,  прав  та  інтересів  юридичних осіб  у  сфері  публічно-правових  відносин  від  порушень  з боку органів державної влади,  органів місцевого самоврядування,  їхніх посадових  і  службових осіб,  інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій  на  основі  законодавства,  в  тому числі на виконання делегованих повноважень.

До  адміністративних  судів можуть бути оскаржені будь-які рішення,  дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків,   коли   щодо   таких   рішень,   дій  чи  бездіяльності Конституцією  чи законами України встановлено  інший порядок судового провадження.

Відповідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  за справами з  оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративний суд має перевіряти, чи прийняті  вони на   підставі,   у  межах  повноважень  та  у  спосіб,  що передбачені Конституцією та законами України,  з  використанням  повноваження  з   метою,   з   якою   це повноваження надано та  обґрунтовано,  тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення  та з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації .

Одним з принципів  адміністративного, судочинства, передбачених  ст.. 7 Кодексу адміністративного судочинства України є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов’язані  діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючі до уваги вищенаведені принципи, встановлені кодексом адміністративного судочинства України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та погоджується з ними.

Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, посадові  особи органів місцевого самоврядування зобов’язані діяти тільки на підставі та в межах компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах  повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов’язковими до виконання на відповідній території.

Ст.. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,  органу  влади  Автономної  Республіки  Крим  або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторонам повинна довести суду  ти обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень  суб'єкта  владних  повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого  рішення покладається    на   відповідача,   якщо   він   заперечує   проти  адміністративного позову.

Відповідно до ст.. 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання    протиправними    рішення    суб'єкта   владних повноважень чи окремих його положень,  дій чи бездіяльності і  про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих  його  положень  із зазначенням способу його здійснення; зобов’язання відповідача – суб’єкта владних повноважень прийняти рішення  або вчинити певні дії.

За такими обставинами, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись п. 4 ст. 157, ст. ст. 158, 159, 160, 161- 163, п. 4 ст. 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.          Визнати відмову від 18.04.2007р. № 6883-2/10-25 Ялтинського управління земельних ресурсів (м. Ялта, вул.. Руданського, 7,)  у видачі  ТОВ «Лоза» державних актів на право власності  на земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16, площею 0,1113 га, 0,9090 га, 0,3788 га, протиправною та нечинною.

3.          Зобов’язати  Ялтинське управління земельних ресурсів (м. Ялта, вул.. Руданського, 7,)  видати ТОВ «Лоза» (м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська, 16,) державні акти на  наступні земельні ділянки:

-          площею 0,1113 га,  що розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16,  цільове призначення: будівництво та експлуатація  багатоповерхових житлових будинків;

-          площею  0,9090 га, що розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16,  цільове призначення: будівництво та експлуатація  багатоповерхових житлових будинків;

-          площею 0,3788 га, що розташована за адресою: АР Крим, м. Ялта, смт Гурзуф, вул.. Ялтинська,16,  цільове призначення: будівництво та експлуатація  багатоповерхових житлових будинків;

Судом роз’яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України,  відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов’язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Проніна О.Л.