ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2007                                                                                   Справа № 32/118

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідача)

суддів: Лисенко О.М., Виноградник О.М.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від відповідача: Строценко Роман Вікторович, представник, довіреність №388-05  від 19.10.2005р;

представник позивача у судове засідання не з’явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього  підприємства з іноземними  інвестиціями компанії "Євро - Нафта -АЗС",м.Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області  від  27.04.2006р. у справі №32/118

за позовом: підприємства з  іноземними  інвестиціями "Лукойл - Україна",м.Київ

до: Дочірнього  підприємства з  іноземними  інвестиціями компанії "Євро - Нафта -АЗС",м.Дніпропетровськ

про      стягнення 1 230 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області  від 27.04.2006 р. у справі № 32/118 припинено провадження  в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо використання з 17.09.2005 р. без законних підстав товарних знаків та знаків обслуговування "ЛУКОЙЛ"; - зобов’язано відповідача ДП з ІІ компанія "Євро -Нафта -АЗС" на протязі 5 днів з часу набрання рішенням чинності припинити користування товарними знаками та знаками обслуговування "ЛУКОЙЛ" у будь-якій формі; зобов’язано ДП з ІІ компанія "Євро- Нафта - АЗС" на протязі  5 днів з часу набрання рішенням чинності здійснити  демонтаж внутрішнього та зовнішнього оформлення збутових об’єктів, на яких використовуються товарні знаки та знаки обслуговування "ЛУКОЙЛ"; стягнуто з ДП з ІІ компанія "Євро-Нафта - АЗС" на користь  підприємства з ІІ  "Лукойл -Україна" 1230000 грн. пені за порушення строку демонтажу внутрішнього  та зовнішнього оформлення збутових об’єктів,  та  витрати по справі.

Не погодившись з зазначеним рішенням в частині стягнення пені, відповідач його оскаржує на предмет невідповідності нормам матеріального права та фактичним обставинам справи. Скаржник зазначає, що згідно ст.549 Цивільного кодексу України пеня може нараховуватися тільки за  прострочення виконання грошового зобов’язання. Зобов’язання ДП з ІІ “Євро-Нафта АЗС” по демонтажу внутрішнього та зовнішнього оформлення збутових об’єктів не є грошовим, у зв’язку з чим нарахування пені за порушення такого зобов’язання є необґрунтованим.

Відповідач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2006р., прийняти нове рішення яким відмови в позові у повному обсязі.

Ухвалою від 19.07.2006р. апеляційне провадження у справі зупинялося до набрання чинності рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська у справі №2-1972/06 про визнання недійсним п.4.10 субліцензійного договору №03/1261 від 18.09.2003р.

За повідомленням Кіровського райсуду м. Дніпропетровська позовну заяву Компанії “CND OIL Petroleum Irade Corporation” до Бєляєва Р.В. ПП ІІ Компанії “Євро-Нафта-АЗС”, ПІІ “Лукойл-Україна” про визнання недійсним договору в частині залишено без розгляду (т.2 а.с. 4-5)

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.04.2007р. апеляційне провадження у справі поновлено.

Представник скаржника наполягає на задоволенні апеляційної скарги.

Позивач просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін, посилається на те, що між сторонами 11.04.2007р. укладена мирова угода про вирішення судового спору за умовами якої, відповідач передає позивачу два підземних резервуара з метою відшкодування стягненої пені.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.9).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника скаржника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі ліцензійного договору від 17.04.2002р. ВАТ “Нефтяна компанія “Лукойл” надала ПІІ “Лукойл-Україна” невиключну ліцензію на використання на території України  товарних знаків та знаків обслуговування строком на 5 років, який зареєстровано в Державному Департаменті інтелектуальної власності 02.09.2002р. за №1472-М (т.1 а.с. 57-63).

18.09.2003 р. між позивачем та відповідачем укладено субліцензійний договір №03/1261, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу право використання товарних знаків на території при експлуатації відповідачем збутових об’єктів.

Строк дії субліцензійного договору до 16.09.2005р. (в редакції додаткової угоди №6 від 16.09.2004р.)

Згідно п.2.37 субліцензійного договору (в редакції додаткової угоди №04/38 від 12.01.2004р.) з часу припинення дії договору відповідач зобов’язаний припинити використання товарних знаків шляхом демонтажу за свій рахунок внутрішнього і зовнішнього оформлення збутових об’єктів (т.1 а.с. 36).

За порушення вказаного зобов’язання відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 10 000грн. за кожен день прострочки демонтажу до моменту повного демонтажу, що встановлено п.4.10 додаткової угоди від 12.01.04р.

Матеріали справи свідчать, що строк дії субліцензійного договору закінчився 16.09.05р. Таким чином відповідач повинен був в строк до 20.09.06р. здійснити демонтаж зовнішнього та внутрішнього оформлення збутових об’єктів (товарних знаків та знаків обслуговування «Лукойл»).

Як вбачається з наданих позивачем доказів –актів перевірки від 13.12.05р. (т.1 а.с. 84-87) відповідач продовжував використовувати на ТРК товарний знак «Лукойл», що свідчить про те, що в порушення умов договору відповідач не здійснив демонтаж товарних знаків.

Вказана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до частини третьої ст.5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»(далі Закон) право власності на знак засвідчується свідоцтвом.

Згідно ч.5 ст.16 Закону свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати знак та інші права, визначені цим свідоцтвом.

Згідно ч.8 ст.16 Закону власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Позивач володіє ліцензією на використання товарного знаку «Лукойл». В межах дії даної ліцензії між позивачем та відповідачем укладено субліцензійний договір №03/1261. Спір між сторонами виник через неналежне виконання умов субліцензійного договору.

Оскільки як зазначено вище, матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору щодо демонтажу товарних знаків на збутових об’єктах на протязі 3-х днів з моменту припинення дії договору вимоги позивача щодо зобов’язання відповідача припинити користування товарними знаками та знаками обслуговування «Лукойл»у будь-якій формі, зобов’язання відповідача здійснити демонтаж внутрішнього та зовнішнього оформлення збутових об’єктів, на яких використовуються товарні знаки та знаки обслуговування «Лукойл»є правомірними і судова колегія погоджується з висновком господарського суду в цій частині.

За порушення зобов’язання з демонтажу товарних знаків в строки передбачені субліцензійним договором позивач нарахував відповідачеві пеню в розмірі 1230000 грн. за період з 1.10.2005р. по 31.01.2006р. - за 123 дні з розрахунку 10 000 грн. в день.

Згідно з ч.1 ст.199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов’язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов’язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов’язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочки.

Таким чином пеня як вид неустойки застосовується в разі порушення грошового зобов’язання.

Зобов’язання відповідача з демонтажу внутрішнього і зовнішнього оформлення об’єктів не відносяться до грошових, а відтак за порушення цього зобов’язання не може застосовуватися такий вид забезпечення зобов’язання, як пеня.

Оскільки  п.4.10 субліцензійного договору ( в редакції додаткової угоди від 12.01.2004р) не відповідає ч.3 ст 549 Цивільного кодексу України, то пеня за порушення строків демонтажу внутрішнього і зовнішнього оформлення об’єктів стягненню не підлягає.

Таким чином в частині стягнення пені в розмірі 1 230 000 грн в позові слід відмовити.

Вимога позивача про визнання неправомірними дій відповідача по використанню з 17.09.2005р без законних підстав товарних знаків та знаків обслуговування “Лукойл” не відповідає встановленим ст. 16 Цивільного кодексу України способам захисту цивільних прав та інтересів, у зв’язку з чим господарський суд правомірно припинив провадження у справі в цій частині.

Судова колегія не приймає до уваги мирову угоду укладену сторонами11.04.2007р, оскільки мирова угода може бути предметом розгляду в суді першої інстанції на стадії вирішення спору або на стадії виконавчого провадження.

Апеляційна інстанція переглядає рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення, при ухваленні 27.04.2006р рішення мирова угода укладена не була

З огляду на викладене на підставі ч.1 п.4 ст 104 ГПК України рішення господарського суду Дніпропетровської області підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу  України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього  підприємства з іноземними  інвестиціями компанії "Євро - Нафта -АЗС",м.Дніпропетровськ задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області  від  27.04.2006р. у справі №32/118 змінити виклавши четверту частину в наступній редакції:

В позові про стягнення пені в розмірі 1230 000 грн відмовити.

Стягнути з Дочірнього  підприємства з іноземними  інвестиціями компанії "Євро - Нафта -АЗС", м.Дніпропетровськ на користь підприємства з іноземними інвестиціями  “Лукойл –Україна”, м.Київ 85 грн витрат по сплаті державного мита, 118 грн витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

В решті рішення залишити без змін.

Головуючий                                                                                    О.В.Джихур

Судді:                                                                                                О.М.Лисенко

О.М.Виноградник