ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.07.07 р.                                                                               Справа № 44/337пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Ткаченко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмашфінанс” (представник Фаренбрух М.А. довіреність від 20.07.06 року) до відкритого акціонерного товариства „Донбасенерго” (представники Федорець Д.Д., довіреність 19-299 від 26.12.06 року, Куліковська В.О. довіреність від 30.12.05 року), про зобов’язання відповідача передати позивачу мазут малосірчаний високопарафіністий малозольний марки М-100 (ДСТУ 10585-75) в кількості 7887,099 тон, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відкритого акціонерного товариства „Краматорський завод важкого верстатобудування” (представник Чередниченко В.І., довіреність від 07.11.06 року), -

ВСТАНОВИВ:

Резидент Російської Федерації товариство з обмеженою відповідальністю „Трансмашфінанс”, зареєстроване у місті Москва 29.01.98 року під номером 044583162 (далі – Компанія) звернулося до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства „Донбасенерго” (далі – Товариство) про зобов’язання відповідача передати позивачу мазут малосірчаний високопарафіністий малозольний марки М-100 (ДСТУ 10585-75) в кількості 7887,099 тон (далі – Мазут). Позовні вимоги Компанії ґрунтуються підставі того, що рішенням господарського суду Донецької області від 29.10.03 року у справі № 6/277 товарообмінний контракт № ТФ-32/804/00222999/6303 від 14.07.98 року (далі – Контракт), на підставі якого структурний підрозділ Товариства Курахівська теплоелектростанція (далі – ТЕС) отримав спірний Мазут, був визнаний неукладеним, таким чином, в порядку статей 1212-1213 ЦК України у відповідача існує зобов’язання повернути Компанії Мазут, як майно, підстави для отримання якого згодом відпали.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали для огляду оригінали деяких документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, для встановлення їх ідентичності з матеріалами справи. Представники позивача також пояснили, що позивачем у справі є саме Компанія, інтереси якої представлені громадянами Фаренбрух М.А., Трекке А.С. та Губським Р.В. згідно довіреності від 20.07.06 року (а.с.90), а не інший резидент Російської федерації з ідентичною назвою товариство з обмеженою відповідальністю „Трансмашфінанс”, зареєстроване у місті Озери 16.09.99 року під номером 044579797 (далі – Фірма), довіреність від 30.06.06 року на представництво інтересів якої (а.с.10) також є наявною в матеріалах справи № 44/337пн.

Позивач 18.07.07 року висунув клопотання щодо витребування в слідчих органах матеріалів дослідчої перевірки, проведеної на виконання ухвали господарського суду Донецької області від 08.12.06 року у справі № 44/337пн, через незгоду позивача з окремими висновками слідчого та формальний підхід слідчого до проведення дослідчої перевірки.                           Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечив проти позову, зазначивши, що Контракт не створює цивільних прав та обов’язків для Товариства або ТЕС, оскільки сторонами, що взяли на себе зобов’язання за Контрактом, є саме Компанія та відкрите акціонерне товариство „Краматорський завод важкого верстатобудування” (далі – Завод), який за умовами Контракту мав отримувати Мазут. Відповідач Товариство вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт здійснення за умовами Контракту поставки Мазуту Заводу або ТЕС, до того ж, відповідач зазначив, що ТЕС після продажу в 2001 році органами державної виконавчої служби вже не є структурним підрозділом Товариства, тому останнє не повинно відповідати по будь-яких зобов’язаннях ТЕС.

Нарешті, відповідач зазначив, що Компанія не є належним позивачем у поточному спорі, оскільки згідно договору відступлення № 1-11/9 від 24.05.02 року Компанія передала право вимоги до Заводу за Контрактом іншому суб’єкту господарювання – Фірмі, після чого Компанія втрачає право вимагати застосування юридичних наслідків визнання Контракту неукладеним.

Залучена в порядку статті 27 ГПК України третя особа без самостійних вимог на предмет спору Завод надала суду пояснення щодо неможливості документального підтвердження фактів виконання Контракту та інших правочинів, які мають відношення до справи, через їх втрату та знищення, а також через неодноразову зміну перших керівників Заводу.

За завданням суду слідчі органи відділу Державної служби боротьби з економічними злочинами Горлівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області здійснили дослідчу перевірку з метою встановлення справжності підписів директора Компанії Молчанова Д.М. та директора Фірми Демченка В.Г. на довіреностях на представництво позивача в судових органах, а також з метою встановлення відсутності або наявності злочинного умислу на розкрадання Мазуту, внаслідок чого зроблено висновок про справжність підписів керівників Компанії та Фірми на відповідних документах, а також про неможливість з’ясування питання наявності складу злочину при здійсненні передачі Мазуту, через відсутність у сторін (Компанії, Заводу та Товариства), в митних органах та у державного підприємства „Донецька залізниця” будь-яких первинних документів щодо передачі Мазуту на адресу ТЕС або Заводу, що відображено у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.05.07 року.

Суду не надано всіх витребуваних у сторін документів, наразі суд вважає необхідним в порядку статті 75 ГПК України розглядати спір за наявними в справі № 44/337пн матеріалами, оскільки обставини справи, пояснення сторін та висновки слідчих органів вказують на відсутність первинних документів щодо поставки Мазуту (залізничні накладні, акти приймання-передачі, видаткові накладні, вантажно-транспортні декларації тощо).

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 27.11.06 року до 08.12.06 року.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Компанії не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Оцінивши Контракт (а.с.11-14), з визнанням неукладеності якого позивач пов’язує власні позовні вимоги до Товариства, суд дійшов висновку, що укладена між Компанією та Заводом угода за своїм змістом та своєю правовою природою є  зовнішньоекономічним договором обопільної зустрічної поставки (міни), який підпадає під правове регулювання норм статей 241-242, 245-253 ЦК УРСР, норм Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність”.

В силу статті 6 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність” (в редакції на момент укладення Контракту), права та обов’язки Компанії та Заводу за цією зовнішньоекономічною угодою визначаються правом місця її укладання – українським правом, оскільки місцем укладення Контракту є місто Краматорськ.

Таким чином, в силу статті статей 241-242, 245 ЦК УРСР та розділу 1 Контракту, Компанія зобов’язалася передати продукцію згідно додатку № 2 у власність Заводу, а Завод зобов’язався натомість прийняти вказану продукцію та передати Компанії продукцію згідно додатку № 1.

Зустрічна поставка товару мала здійснюватися згідно пункту 1.1 Контракту – у відповідності до умов DELIVERED AT FRONTIER... named place (DAF) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, згідно яких продавець надає у розпорядження покупця нерозвантажений товар, очищений для експорту, але ще не для імпорту, на прибулому транспортному засобі в названому місці та пункті – залізничній станції Красна Могила Донецької залізниці.

Додатком № 1 до Контракту (специфікація, а.с.15), Компанія та Завод визначили, що поставці в Росію підлягає чотири одиниці верстату колісотокарного спеціалізованого моделі 1836.М10 згідно ДСТУ 2.024.0222.997-670-90 загальною вартістю 857’534,90 USD.

В додатку № 2 до Контракту (специфікація, а.с.16) вказано, що українська сторона має отримати 7940,138 тон мазуту малосірчаного високопарафіністого малозольного марки М-100 (ДСТУ 10585-75) вартістю 857’534,90 USD, отримувач цього товару – ТЕС, станція Роя Донецької залізниці.

Рішенням господарського суду Донецької області від 29.10.03 року у справі № 6/277 (а.с.21-24) за позовом Фірми до Заводу щодо стягнення за Контрактом суми невиконаного грошового зобов’язання в розмірі 857’534,90 USD,  - у задоволенні вимог Фірми відмовлено, причому правовим підґрунтям відмови у задоволені позову стала недоведеність поставки Мазуту та встановлення судом юридичного факту неукладеності Контракту. Зазначене рішення суду залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.02.04 року (а.с.25-27), тобто підлягає обов’язковому виконанню на території України згідно статті 124 Конституції України.

Згідно пунктів 2.2 та 9 Контракту, а також за змістом пунктів А.1 та А.8 розділу DAF Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, належним та допустимим доказом поставки сторонами продукції виступають залізничні накладні, причому продукція, яка поставляється Компанією, також має супроводжуватися сертифікатом походження, сертифікатом відповідності, санітарно-епідеміологічним сертифікатом та радіаційним сертифікатом.

Пунктом А.1 розділу DAF Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року передбачено, що доказом поставки має слугувати комерційний рахунок-фактура, еквівалентне йому електронне повідомлення, або документ, визначений сторонами у Контракті.

За загальними правилами господарського процесу (стаття 33 ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується в першу чергу позивача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він обґрунтовує позовні вимоги. Втім, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів поставки на адресу Заводу або ТЕС спірного Мазуту на виконання умов Контракту.

Зокрема, позов Компанії ґрунтується на фактичній поставці в липні-серпні 1998 року Мазуту від ТОВ „Арсенал” (Казахстан) до ТЕС – внаслідок наявності ланцюгу господарських договорів:

ь          договір поставки № 0323Е/2 від 23.03.98 року між продавцем ТОВ „Арсенал” (Казахстан) та покупцем Компанією (завірена копія є в матеріалах справи, а.с.66-68);

ь          товарообмінний Контракт № ТФ-32/804/00222999/6303 від 14.07.98 року між продавцем Компанією та покупцем Заводом (завірена копія є в матеріалах справи, а.с.11-14);

ь          договір поставки мазуту № 12/98-5 від 24.06.98 року між продавцем Заводом та покупцем Товариством (в матеріалах справи є наявною лише незавірена фотокопія угоди, яка не сприймається судом як належний доказ, а.с.28-30).

ь          договір уступки права вимоги № 1-11/9 від 24.05.02 року між Компанією та Фірмою (завірена копія є в матеріалах справи, а.с.99).

Водночас, посилання позивача на підтвердження факту поставки Мазуту додатковою угодою до Контракту від 23.05.02 року (а.с.18) – судом до уваги не береться, оскільки зазначений документ не містить прямого підтвердження здійснення поставки Компанією Мазуту вартістю 857’534,90 USD на користь Заводу, Товариства або ТЕС. Контракт не може бути проміжною ланкою у ланцюгу правочинів (договором поставки № 0323Е/2 від 23.03.98 року між продавцем ТОВ „Арсенал” та покупцем Компанією з одного боку та договором поставки мазуту № 12/98-5 від 24.06.98 року між продавцем Заводом та покупцем Товариством з іншого боку), оскільки Контракт укладений хронологічно пізніше договору поставки № 0323Е/2 від 23.03.98 року та договору поставки мазуту № 12/98-5 від 24.06.98 року.

Надані позивачем документи, які останній вважає копіями телеграм ТЕС від 03.08.98 року щодо повідомлення Товариства про отримання в липні-серпні 1998 року 135 цистерн паливного мазуту М-100 у кількості 7887,099 тон від ТОО АНПЗ-ТРАНС (а.с.20) – суд також не сприймає як належний доказ через невідповідність форми вказаних документів формі телеграми, визначеної пунктами 53, 55 та 59 Порядку складання та адресації телеграм, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.97 року № 208. Сумнівним також є і джерело отримання позивачем вказаних документів, оскільки за їх змістом, вони були начебто надісланими адресантом ТЕС адресатові Товариству, а не Заводу або Компанії.

До того ж, не підтверджується доказово посилання Компанії на безпосередню поставку Мазуту від ТОВ „Арсенал” на адресу ТЕС згідно договору поставки № 0323Е/2 від 23.03.98 року, оскільки документи, які вважаються позивачем телеграмами від 03.08.98 року, – вказують на надходження паливного мазуту від іншого суб’єкта господарювання – ТОО АНПЗ-ТРАНС (Казахстан, станція Акжайик).

Довідки державного підприємства „Донецька залізниця” від 20.11.06 року № 4810/52 та від 14.08.03 року № 19/380 (а.с.84-85) щодо поставки на адресу ТЕС в липні-серпні 1998 року 8001,692 тон мазуту в 137 цистернах від ТОВ „Арсенал” за договором поставки № 0323Е/2 від 23.03.98 року – суд вважає неналежним доказом у справі № 44/337пн, оскільки виключний перелік доказів поставки Мазуту визначений пунктами 2.2 та 9 Контракту, а також пунктом А.1 розділу DAF Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, причому довідки залізниці до цього переліку не входять. Аналогічні висновки зроблені і господарським судом Донецької області в рішенні від 29.10.03 року у справі № 6/277.

Слідчі органи Міністерства внутрішніх справ України в перебігу здійснення оперативно-розшукових заходів не змогли отримати у Компанії, Заводу та Товариства, а також в митних органах та у державного підприємства „Донецька залізниця” первинних документів щодо поставки Мазуту, тому суд вважає довідки державного підприємства „Донецька залізниця” від 20.11.06 року № 4810/52 та від 14.08.03 року № 19/380 – недостовірними.

Акт звірення розрахунків між Компанією та Заводом від 15.01.99 року (а.с.19), який підтверджує факт наявності кредиторської заборгованості Заводу на суму 857’534,90 USD, також не є належним та допустимим доказом поставки Мазуту у справі № 44/337пн, оскільки у зазначеному документі немає посилань на майнові зобов’язання ТЕС або Товариства, а також відсутні вказівки на факт поставки Мазуту. 24.05.02 року між первісним кредитором Компанією та новим кредитором Фірмою укладено договір відступлення права вимоги № 1-11/9 (а.с.99), згідно пункту 1 якого Фірма отримала від Компанії право грошової вимоги у Заводу суми у розмірі 857’534,90 USD за Контрактом. Зазначений договір відступлення відповідає вимогам, викладеним у нормах статей 382-384 та 388-389 ЦК РФ, натомість, оскільки за змістом Контракту, у сторін Контракту не було одне перед одним якихось грошових зобов’язань, то суд доходить висновку, що акт звірення розрахунків між Компанією та Заводом від 15.01.99 року та договір відступлення права вимоги № 1-11/9 від 24.05.02 року підтверджують не факт поставки Мазуту, а якісь інші господарські правовідносини між Компанією та Заводом.

Нарешті, Контракт, як підстава для виникнення цивільних прав та обов’язків в силу статті 4 ЦК УРСР та статті 11 ЦК України – не створює прав та обов’язків для ТЕС або Товариства, тому позовні вимоги щодо повернення Товариством Мазуту, безпідставно отриманого вказаним суб’єктом згідно неукладеного Контракту – є цілком необґрунтованими з доказової та правової точки зору.

Товариство станом на момент подання позову (27.09.06 року) не мало у своєму складі структурного підрозділу ТЕС, на що вказують витяги зі статутних документів Товариства (а.с.48-60), водночас, позивачем не доведено суду тієї обставини, що Товариство на момент звернення до суду має відповідати по будь-яких цивільних зобов’язаннях ТЕС (тобто, є правонаступником ТЕС), що додатково вказує на відсутність доказів, які б слугували переконливою підставою для покладення на Товариство господарської відповідальності за безпідставне набуття Мазуту в порядку статей 1212-1213 ЦК України.

Суд також враховує при винесенні рішення й те, що фактично правовідносини щодо встановлення факту неукладеності Контракту виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР (оскільки рішення господарського суду Донецької області від 29.10.03 року у справі № 6/277 набрало законної сили 17.12.03 року – в момент прийняття Донецьким апеляційним господарським судом постанови за апеляційною скаргою у справі № 6/277), тому правовідносини щодо повернення безпідставно придбаного Мазуту не можуть регулюватися виключно приписами статей 1212-1213 ЦК України, на які посилається позивач, як на правову підставу позову.

Таким чином, поданий Компанією позов не підлягає задоволенню через його правову та доказову безпідставність.

Клопотання позивача щодо витребування в слідчих органах матеріалів дослідчої перевірки, проведеної на виконання ухвали господарського суду Донецької області від 08.12.06 року у справі № 44/337пн, а також витребування додаткових доказів – судом відхиляється, з огляду на відсутність у господарського суду компетенції щодо правової оцінки процесуальних документів органів слідства та дізнання, а також через відсутність доказів оспорювання у встановленому статтею 991 КПК України постанови оперативного уповноваженого відділу Державної служби боротьби з економічними злочинами Горлівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області капітана міліції Мартинова Р.В. від 24.05.07 року.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі статей 4, 241-242, 245-253 ЦК УРСР, статті 6 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність”, статей 382-390 ЦК РФ, статті 11 ЦК України, розділу DAF ІНКОТЕРМС, керуючись ст.ст.1, 22, 27, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмашфінанс” до відкритого акціонерного товариства „Донбасенерго” про зобов’язання відповідача передати позивачу мазут малосірчаний високопарафіністий малозольний марки М-100 (ДСТУ 10585-75) в кількості 7887,099 тон.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя

Надруковано у 4 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –третійособі

4 –господарському суду Донецької області