Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2007
р.
Справа № 44/486-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В.,
судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

прокурора -не з'явився,

позивача -Тимченко
Р.А. -дов.,

відповідача -ОСОБА_1-
підприємець, ОСОБА_2 -дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційне подання Прокурора
Червонозаводського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської
міської ради (вхідний НОМЕР_1) на рішення господарського суду
Харківської області від 13 лютого 2007 року по справі № 44/486-06

за позовом Прокурора
Червонозаводського району м. Харкова в інтересах органу місцевого
самоврядування в особі Харківської міської ради, м. Харків

до  Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_1, м. Харків

про повернення земельної ділянки

встановила:

Прокурор
Червонозаводського району м. Харкова звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому просив зобов'язати СПД ФО ОСОБА_1
звільнити самочинно зайняту земельну ділянку площею 0,0008 га за адресою:
АДРЕСА_1, повернути її Харківській міській раді з приведенням її у придатний
для подальшого використання стан, а також покласти на відповідача судові
витрати по справі.

Рішенням господарського суду Харківської
області від 13 лютого 2007 року по справі № 44/486-06 (суддя Дюкарєва С.В.)
відмовлено прокурору у задоволенні позовних вимог.

Прокурор Червонозаводського району м.
Харкова з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому
просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 13 лютого
2007 року по справі № 44/486-06 та прийняти нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги. В апеляційному поданні прокурор Червонозаводського району
м. Харкова посилається на порушення місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права, вважає, що оскаржуване рішення прийняте
при неповному з'ясуванні обставин справи, та не відповідає фактичним
обставинам. Свої вимоги прокурор обгрунтовує тим, що відповідачем у
відповідності до чинного Земельного кодексу України не укладений договір оренди
земельної ділянки з уповноваженим органом - Управлінням земельних відносин
Харківської міської ради, а тому, на думку прокурора відповідач використовує
земельну ділянку самовільно.

Позивач, Харківська міська рада, відзиву
на апеляційне подання не надала. В судовому засіданні представник позивача
повідомив, що він повністю підтримує апеляційне подання прокурора та просить
скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідач, Суб'єкт підприємницької
діяльності фізична особа ОСОБА_1, заперечує проти апеляційного подання
прокурора Червонозаводського району м. Харкова, вважає рішення господарського
суду Харківської області по даній справі законним та обгрунтованим, просить
залишити його без змін, а апеляційне подання - без задоволення. Відповідач
вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі
необхідні докази. Як зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, спірна
земельна ділянка зайнята ним з дозволу відповідних органів влади, в зв'язку з
чим посилання позивача про самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки,
є безпідставним. Відповідач вважає, що отриманий ним у 1996 році ордер свідчить
про наявність правових підстав використовувати відведену земельну ділянку під
кіоском на праві тимчасового користування до анулювання ордерів у законному
порядку.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційному поданні та відзиві на нього доводи сторін, заслухавши
у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши
правильність застосування господарським судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, а також повноту встановленя обставин
справи та відповідність їх наданим доказам колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду встановила наступне:

як зазначено у позовній заяві, відділом
самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних
відносин Харківської міської ради 03.10.2006 року обстежено земельну ділянку
АДРЕСА_1, орієнтовно площею 0,0008 га, та встановлено, що  ця земельна ділянка використовується
відповідачем для експлуатації та обслуговування торгівельного кіоску без
документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. По факту
обстеження 03.10.2006 року складено акт обстеження земельної ділянки НОМЕР_2, в
якому зазначено про порушення відповідачем ст. 125 Земельного Кодексу України.

На підставі відповідного акту прокурором
зроблені висновки про те, що СПД ФО ОСОБА_1 спірну земельну ділянку займає
самовільно без документів, що є порушенням статті 125 Земельного кодексу
України.

Як вірно встановлено у рішенні суду, що
оскаржується, зазначений кіоск розташований за вищевказаною адресою на підставі
ордеру НОМЕР_3, який був наданий відповідачу Управлінням споживчого ринку
виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі розпорядження НОМЕР_4
Червонозаводського РВК в м. Харкові у відповідності до рішення міськвиконкому
Харківської міської ради НОМЕР_5«Про впорядкування дрібно роздрібної торгівлі в
м. Харкові».

Тобто, зазначене дає правове підгрунтя
для висновку, що відповідач здійснював роздрібну торгівлю з кіоску на підставі
ордеру, який був виданий в період дії Земельного кодексу УРСР від 18 грудня
1990 року.

Місцевий господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення вірно встановив, що відповідний ордер був наданий
відповідачу повноважним органом, який діяв у відповідності з вимогами чинного
на той час законодавства та у межах своєї компетенції.

Також, як вірно встановлено місцевим
господарським судом, термін дії ордеру (дозволу) на розміщення об'єкту не
обмежений чинним законодавством України та діє до того часу, поки підприємець
буде вважати за потрібне здійснювати підприємницьку діяльність в цьому місці
або поки це місце не ліквідують в установленому законом порядку ( ст. 17
Декрету Кабінету міністрів України «Про місцеві податки і збори»).

Крім
того, відмітки на ордері свідчать про те, що виконавчий комітет певний час
погоджував дійсність ордеру НОМЕР_3 на підставі здійснення сплати за землю, на
якій розташований зазначений кіоск, тим самим визнаючи законність розміщення
малої архітектурної форми за вищевказаною адресою.

На
момент звернення прокурора з позовом до господарського суду розпорядження
НОМЕР_4 Червонозаводського РВК в м. Харкові у відповідності до рішення
міськвиконкому Харківської міської ради НОМЕР_5«Про впорядкування
дрібно-роздрібної торгівлі в м. Харкові», яким відповідачу видано ордер НОМЕР_3
на право торгівлі : АДРЕСА_1 із зазначенням місця його розташування не
скасовано, та не визнано недійсним.

Таким
чином, матеріалами справи встановлено, що СПД ФО ОСОБА_1 має відповідні дозволи
та документи на підтвердження правомірного зайняття земельної ділянки, а
твердження прокурора щодо самовільного її зайняття є хибним, оскільки згідно
чинного законодавства України, самовільне зайняття земельних ділянок - це
будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй
земельної ділянки. Одним із способів самовільного заняття є самовільне
захоплення землі, тобто заволодіння ділянкою без дозволу органів, уповноважених
виносити рішення про надання земельних ділянок у користування.

Згідно
розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України п. 7: «Громадяни та
юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі
на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше
діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки».

Статтею
58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Згідно
з ч.3 статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що
заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права
власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів,
набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Таким
чином, стосовно користування відповідачем земельною ділянкою під кіоском діє
механізм захисту, гарантований Конституцією України.

Рішенням
Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності)
положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу
України (справа про постійне користування земельними ділянками) по справі N
1-17/2005 від 22 вересня 2005 року визначено, що згідно зі статтею 22
Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод
(частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна
(юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є
їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту
прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для
задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна
властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які
відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними.
Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в
жодному разі не може бути порушена. Конституція України (стаття 13) не виключає
можливості для громадян користуватися землею на визначених у законі різних
правових титулах, гарантуючи при цьому громадянам право власності на землю (п.
5.2. мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України).

Земельним
кодексом   України в редакції від 13
березня 1992 року та від 25 жовтня 2001 року забезпечувалася можливість
продовжувати  користуватися земельними
ділянками  на праві постійного
(безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового   користування.   При
цьому   в будь-якому   разі виключалась як автоматична зміна
титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права  користування
земельною ділянкою у зв'язку з непереоформленням правового титулу.

На
підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційного подання Прокурора Червонозаводського
району м. Харкова у зв'язку з його юридичною та фактичною необґрунтованістю і
відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування
оскаржуваного рішення. Твердження прокурора, викладені ним в апеляційному
поданні, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і
дійсних обставин справи,  на їх підтвердження
не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України
доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального
права які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На
цій підставі колегія суддів вважає, що рішення господарського суду
Харківської  області  від  13
лютого 2007 року у справі  № 44/486-06
прийнято без порушень норм матеріального
та процесуального права, які б могли бути підставами для його
скасування, воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну
правову оцінку.

З
огляду на зазначене та керуючись ст. ст.
99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 13 лютого
2007року по справі  № 44/486-06  залишити без змін, а апеляційне подання
Прокурора Червонозаводського району м. Харкова залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Афанасьєв В.В.

Судді
Бухан А.І.

Шевель О.В.