ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"27" червня 2007 р.
Справа №  9/220

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 9/220

за позовом: державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу,                                   м. Кіровоград, вул. Енергетиків, 2,

до відповідача: Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у Кіровоградській області, м. Кіровоград, вул. Карала Маркса, 55,

про зобов'язання вчинити певні дії,

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Шаповалов Д.В., довіреність № 2  від 03.04.07р. представник та Самарін А.С., довіреність № 15  від 08.01.07р. представник;

від відповідача - Гладуняк Н.А., довіреність № 21  від 12.06.07 р., представник;

Час прийняття постанови -  12 год. 30 хв.

Державний Кіровоградський сокоекстрактовий завод (далі по тексту – Позивач, ДК СЕЗ) звернувся до господарського суду з вимогою зобов’язати Регіональне управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у Кіровоградської області (далі по тексту – Відповідач, Регіональне управління) здійснити разовий продаж акцизних марок:

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,5 літрів, міцністю 40 % в кількості 1500000 штук;

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,5 літрів, міцністю 26 % в кількості 6000000 штук;

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,25 літрів, міцністю 40 % в кількості 1500000 штук;

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,25 літрів, міцністю 26 % в кількості 6000000 штук; без сплати акцизного збору з метою надання можливості підприємству збільшити обсяги виробництва підакцизної продукції.

Позовні вимоги ДК СЕЗ обґрунтовує тим, що він як суб’єкт підприємницької діяльності, який виробляє лікеро-горілчану продукцію є платником акцизного збору; підтвердженням оплати акцизного збору є марка акцизного збору, яку необхідно придбавати у відповідача; відповідач відмовляється здійснювати продаж марки акцизного збору без фактичної сплати збору грошима, що суперечить економічному змісту цього податку; така ситуація склалася внаслідок суперечливого законодавства, яке припускає множинне трактування прав і обов’язків платника податків, а відтак зобов’язує Регіональне управління прийняти рішення на користь позивача і вчинити продаж акцизної марки без попередньої сплати акцизного збору. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд задовольнити позов.

Відповідач з заявленими вимогами не погоджується, у письмових запереченнях вказує, що продаж марок акцизного збору українським виробникам алкогольних напоїв проводиться на підставі довідок про сплату акцизного збору, яка розрахована за ставками на готову продукцію; позивач як орган державної влади може діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України; в умовах чинного законодавства неможливий продаж акцизних марок без сплати акцизного збору; у випадку задоволення позову державний бюджет недоотримає близько 30,8 млн. гривень надходжень з акцизного збору. Із зазначених підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Разом з тим представник відповідача погодилася в судовому засіданні з тим, що законодавство, яке регулює спірні правовідносини доволі суперечливе, проте вини регіонального управління в цьому не вбачає.

Господарський суд, перевіривши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами матеріали та заслухавши пояснення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Державний Кіровоградський сокоекстрактовий завод є виробником підакцизної продукції у відповідності до ліцензії на виробництво алкогольних напоїв (горілок, горілок особливих, лікеро-горілчаних виробів) серії АБ № 155784 виданої 23.03.2006 року за реєстраційним номером 144.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби" платниками акцизного збору на алкогольні напої та тютюнові вироби є суб'єкти підприємницької діяльності - українські виробники алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також замовники, за дорученням яких виготовляється ця продукція на давальницьких умовах. Як зазначено у ст. 1 вказаного Закону, спеціальним знаком, яким маркуються алкогольні напої та тютюнові вироби є марка акцизного збору, наявність якої на цих товарах підтверджує сплату акцизного збору.

Отже, позивач є платником акцизного збору, а вироблена ним лікеро-горілчана продукція підлягає маркуванню в передбаченому чинним законодавством порядку.

У відповідності до ст.ст. 8, 9 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та державні податкові інспекції в містах з районним поділом (крім міст Києва та Севастополя)  забезпечують виготовлення марок акцизного збору, їх зберігання, продаж та організовують роботу, пов'язану із здійсненням контролю за наявністю цих марок на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації.

Згідно пп. 1.1. п. 1 Положення про Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України, затвердженого наказом Державної податкової                                       адміністрації України від  10.02.2007 р. №71 та  зареєстрованого в Міністерстві                                       юстиції України  12 лютого 2007 р.   за №116/13383 – департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Департамент) функціонує як самостійний функціональний підрозділ з правами юридичної особи у складі Державної податкової адміністрації України. За змістом розділу 2 Положення – основним завданням Департаменту, зокрема,  є участь у розробленні проектів державних програм, законів та інших нормативно-правових актів з питань виробництва, обігу (реалізації, експорту, імпорту, зберігання та транспортування) спирту етилового, коньячного, плодового і виноградного (далі - спирт), фракції головної етилового спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, виготовлення та використання марок акцизного збору, а також організація роботи з виготовлення, зберігання, продажу, обліку і використання марок акцизного збору на алкогольні напої та тютюнові вироби, контроль за додержанням правил маркування.

28 травня 2007 року  позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив останнього здійснити разовий продаж акцизних марок без сплати акцизного збору з метою надання можливості підприємству збільшити обсяги виробництва підакцизної продукції. Листом за вих. № 221/32-331 від 29.05.2007 року Регіональне управління відмовилося від вчинення такого продажу, пославшись на необхідність попередньої оплати акцизного збору.

Аналізуючи норми Декрету Кабінету Міністрів України "Про акцизний збір" та Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби" господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір” передбачено, що акцизний збір – це непрямий податок на окремі товари (продукцію), визначені законом як підакцизні, який включається до ціни цих товарів (продукції).  Сплачується такий податок українськими підприємствами-виробниками, що реалізують продукцію, до відповідного бюджету після здійснення обороту з реалізації алкогольних напоїв - на третій робочий день. (ч. 3 ст. 7 Закону). Більш того, пунктом 20 статті 7 Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби" передбачений особливий порядок оплати акцизного збору шляхом надання платником податку до контролюючого органу податкового векселя, авальованого банківською установою, який надає відстрочку оплати збору на термін до 90 днів.

Таким чином, є підстави вважати, що такий порядок оплати запроваджений, виходячи з економічного змісту податків на споживання, до яких в тому числі належить і акцизний збір. Метою такої процедури оплати є відстрочка платежів з акцизного збору для платника податку, надання йому можливості виготовити продукцію та здійснити її реалізацію. Цей висновок підтверджується редакцією Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби", яка була чинною  до березня 2005 року, коли продаж марок акцизного збору відбувався на підставі довідки про взяття на облік податкових векселів, авальованих банком, в яких зазначалася сума акцизного збору, тобто виробнику надавався певний проміжок часу, необхідний для здійснення обороту з реалізації підакцизної продукції.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби" (в редакції станом на дату розгляду спору) передбачений продаж марок акцизного збору українським виробникам алкогольних напоїв на підставі довідок про сплату суми акцизного збору, яка розрахована за ставками на готову продукцію. Згідно частини 2 цієї ж статті забороняється ввезення, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та реалізація на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на яких немає марок акцизного збору встановленого зразка.

Таким чином, маркування алкогольної продукції в часі передує її реалізації (поставці, відвантаженню) споживачу, а відтак продаж марки при умові сплати акцизного збору грошима фактично встановлює нові (інші) терміни його сплати, що не узгоджується з вимогами ст.ст. 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів  "Про акцизний збір", ч. 3 ст. 7, ч. 20 ст. 7 Закону України "Про акцизний збір на алкогольні напої та тютюнові вироби".

Суд вважає за необхідне відзначити, що вказані суперечності породжують різне тлумачення діючого законодавства і призводять до конфлікту інтересів платника акцизного збору і податкового органу, яким є відповідач.

У такому випадку господарський суд враховує правило, передбачене пп. 4.4.1. п. 4.4. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", за яким у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За таких обставин спростовується посилання відповідача на те, що чинне законодавство не передбачає продаж акцизних марок без сплати акцизного збору.

Господарський суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що задоволення позову призведе до зменшення надходжень державного бюджету на 30,8 мільйонів гривень від акцизного збору з огляду на таке.

Основною сировиною для виробництва алкогольних напоїв є спирт етиловий ректифікований. Статтею 2 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлено, що виробництво спирту етилового (у тому числі як лікарського засобу), біоетанолу, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового може здійснюватися лише на державних підприємствах за наявності у них ліцензій.

Таким чином, суб’єкт господарювання який бажає виготовити лікеро-горілчані напої, в т.ч. позивач, повинен придбати харчовий спирт у одного з державних підприємств-постачальників. В свою чергу за правилами пункту 6 Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом (далі – Порядок) відвантаження спирту етилового з акцизного складу здійснюється на підставі дозволу, виданого уповноваженим представником органу державної податкової служби на цьому складі. Дозвіл на відпуск спирту етилового з акцизного складу (крім відпуску спирту етилового на експорт) видається за умови сплати акцизного збору із спирту, що повинен бути переданий, грошима або забезпечення його сплати податковим векселем, авальованим банком (податковою розпискою).

У даному випадку, оскільки позивач не має змоги сплатити грошовими коштами акцизний збір, він повинен надати податковому органу податковий вексель, авальований банківською установою. Відтак ДК СЕЗ не має можливості ухилитися від оплати акцизного збору, а лише відстрочує його оплату при погашенні податкових векселів, що узгоджується з діючим законодавством в цьому питанні. Видача ж марок без їх подальшого використання (тобто якщо припустити, що позивач не здійснюватиме придбання спирту) не призводить до зменшення надходжень до державного бюджету, оскільки ставки акцизного збору розраховуються, виходячи з вмісту спирту у виготовленій продукції, тобто в даному випадку буде відсутній об’єкт оподаткування.

Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства,  повноваження суду при вирішенні справи, визначені статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України,  позов  підлягає  задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94  Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись  ст. 71,  ст. 160, ст. 162, ст. 163, ст. 167, ст. 186, ст. 254,  пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобов’язати Регіональне управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у Кіровоградської області здійснити разовий продаж акцизних марок  Державному Кіровоградському сокоекстрактовому заводу:

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,5 літрів, міцністю 40 % в кількості 1500000 штук;

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,5 літрів, міцністю 26 % в кількості 6000000 штук;

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,25 літрів, міцністю 40 % в кількості 1500000 штук;

- типу ЛГП 25 % і більше, місткістю тари 0,25 літрів, міцністю 26 % в кількості 6000000 штук;

без сплати акцизного збору.

Стягнути з Державного бюджету України (УДК у  м. Кіровограді, р/р 0002 в ГУДКУ у Кіровоградській області,  МФО 823016, код 24145329) на користь  державного Кіровоградського сокоекстрактового заводу   (м. Кіровоград, вул. Енергетиків, 2,  ідентифікаційний код  00378844)  державне мито в сумі 3,40 грн.

Після набрання постановою законної сили за заявою стягувача видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили  після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення  апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції протягом десяти днів з дня виготовлення  її в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Копію постанови направити сторонам.

Суддя

Дата виготовлення постанови

в повному обсязі: 27.06.2007 р., 17:00