ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
Справа № 8/238ад.
Суддя  господарського суду Луганської області  Середа А.П.,
розглянувши матеріали справи за позовом
Прокурора  міста Лисичанська Луганської області в інтересах
держави в особі Державної податкової інспекції у місті Лисичанську, м.
Лисичанськ  Луганської області,
до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1,
місто Лисичанськ Луганської області, -
про звернення стягнення на активи
на суму 2901  грн.  35 коп.,
при секретарі судових засідань  Качановській О.А.,
за участю прокурора (заявника) -Гришина
Т.А. -прокурор, - посвідчення №912 від 29.03.07 року;
в присутності представників сторін:
від позивача -Леонова
З.Є. -головний державний податковий інспектор, - довіреність №6614/10 від
суть спору: позивачем заявлено
вимогу про стягнення з відповідача заборгованості з податку з доходів
фізичних осіб (далі -ПДФО) у сумі 2901 грн. 35 коп., у тому числі: основний
платіж -2881,15 грн. та пеня -20,20 грн., який у нього мається станом на
Згідно ст. 111 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі -КАСУ) попереднє судове засідання
призначене та фактично відбулося 18.05.07 року; відповідач до цього засідання
Прокурор та представник позивача
у судовому засіданні, яке відбулося 12.06.07 року, позов підтримали у повному
обсязі та звернулися до суду з клопотанням про відмову від фіксації судового
процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та пункту 2-1
розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому його задоволено
судом.
судового засідання не прибув, але звернувся до суду з листом (вих. №б/н від
13.05.07 року), в якому ставить суд до відома про повне визнання позову,
просить розглянути спір по суті за його відсутності, а також розстрочити
виплату боргу, оскільки на даний час знаходиться у скрутному матеріальному
Прокурор та представник позивача не
заперечують проти задоволення клопотання в частині розгляду спору за
відсутності відповідача, оскільки воно відповідає вимогам ст.ст.49, 51 та
частини 3 ст. 122 КАСУ.
В той же час вони заперечують проти
задоволення клопотання в частині розстрочки сплати боргу з огляду на те, що
воно суперечить ст.263 КАСУ.
Суд погоджується з доводами
прокурора та представника позивача у цій частині та відхиляє його.
З урахуванням викладеного,
керуючись частиною 3 ст. 122 КАСУ, - суд
здійснив розгляд спору по суті за відсутності відповідача.
Заслухавши прокурора та
представника позивача, дослідивши обставини справи та додатково
надані  матеріали,  суд
І.1. 15.09.2002 року
виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області громадянка
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована в якості суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи
(далі -С ПД ОСОБА_1, - відповідач), про що до ЄДРПОУ внесено
реєстраційний запис за НОМЕР_2, - що підтверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію та довідкою державного реєстратора виконавчого комітету Лисичанської
Державною податковою інспекцією у
місті Лисичанську Луганської області (далі -ДПІ, - позивач)  19.08.02 року її взято на податковий облік в
якості платника податків.
2.    03.02.2007 року СПД ОСОБА_1,
керуючись підпунктом 5.1 статті 5 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ
«Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»(далі -ЗУ №2181-ІІІ), а також підпунктом «а»пункту
18.1 ст. 18 Закону України від 22.05.2003 року №889-ІУ «Про податок з доходів
фізичних осіб»(далі -ЗУ №889-ІУ), надала
до ДПІ декларацію про доходи, одержані нею за період з 01.01.05 року по
31.12.05 року (вх. №333).
У пункті 3.1 розділу 3 декларації СПД
підлягає оподаткуванню, а у пункті 3.2 того ж розділу декларації, - що очікуваний
дохід, з якого підлягає стягненню податок з доходів фізичних осіб у 2006 році,
На підставі цієї декларації ДПІ
17.02.06 року склала Розрахунок авансових платежів прибуткового податку на 2006
рік на суму 650,00 грн.
27.02.06 року ДПІ склала перерахунок
податку на 2005 рік, виходячи з якого сума чистого доходу, отриманого
тобто спірне  податкове зобов'язання.
З урахуванням того, що СПД ОСОБА_1
частково сплатила суму податку, -
несплачений залишок ПДФО  станом
на 26.02.06 року  склав 2720,74 грн.
Згідно наданому ДПІ розрахунку податкового
боргу, який мається у відповідача, станом на 20.03.07 року борг становить
2901,35грн., у тому числі:
основний платіж -2881,15 грн.,
що підтверджується карткою платника
податку та  вищезгаданими розрахунками.
Відповідач повністю визнає наявність
цієї суми податкового боргу.
3.У зв'язку з тим, що платник
податку своєчасно та добровільно не сплатив до бюджету цей податок, - 09.08.06
року ДПІ спрямувала на його адресу першу податкову вимогу за НОМЕР_3  на суму 2762,07 грн., а 31.10.06 року -другу
податкову вимогу за НОМЕР_4 на суму 2924,57 грн.
Докази отримання кожної з них
відповідачем позивач  долучив до справи.
З матеріалів справи вбачається, що
відповідач до цього часу не вжив заходів до сплати податкового боргу.
Заслухавши прокурора та
представника позивача,  оцінивши наявні у
справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню  у повному обсязі з таких підстав.
ІІ.1. Кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори у порядку та у розмірах, встановлених законом (ч. 1
ст. 67 Конституції України).
Згідно статті 4 Закону України  від 25.06.1991 року №1251-ХІІ „Про систему
оподаткування” (далі -ЗУ №1251-ХІІ) платниками податків і зборів
(обов'язкових платежів) є юридичні та фізичні особи, на яких згідно з законами
України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).
Пунктом 4 частини 1 ст.14 цього
Закону  податок з доходів фізичних
загальнодержавних податків.
2.Вирішуючи цей спір, суд
приймає до уваги те, що порядок нарахування, стягнення та перерахування до
бюджету податку з доходів фізичних осіб в період, впродовж  якого у відповідача  виник борг зі сплати до бюджету цього виду
податку, регулювався Законом України від 22.05.03 року №889-ІУ „Про податок
з доходів фізичних осіб” (далі -ЗУ №889-ІУ).
Як сказано у п. 2.1 ст. 2 ЗУ
№889-ІУ, - платниками цього податку є резиденти, які отримують як доходи з
джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;
нерезиденти, які отримують доходи з
джерелом їх походження з території України (пункт 2.1 ст. 2 ЗУ №889-ІУ).
Відповідно до п. 8.1 ст. 8 цього
Закону оподаткування доходів, нарахованих (виплачених) платнику податку, здійснюється
Пунктом 1.15 ст. 1. ЗУ №889-ІУ
визначено, що податковим агентом
є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ)
або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які, незалежно від їх організаційно-правового
статусу та способу оподаткування іншими податками, зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за
порушення норм цього Закону.
відповідач по справі є податковим агентом у розумінні ЗУ №889-ІУ.
3.Відповідно до пункту 19.2
ст.19 того ж Закону особи, які мають статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати)
до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та
оподатковується до або після такої виплати та за її рахунок.
Фінансово  відповідальними за порушення норм цього
Закону є такі особи:
б)при порушенні правил сплати податку
з чистого річного оподатковуваного
доходу платника податку -такий платник податку, що здійснюються особами,
визначеними цим Законом податковими агентами, - такі особи (пункт 20.2 ст. 20
ЗУ №889-ІУ).
Особами, відповідальними за
погашення сум податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку є:
б)при нарахуванні податку податковим
органом на підставі поданої декларації -платник цього податку;
в)при самостійному нарахуванні  податку його платником -такий платник
(підпункт 20.3.1 пункту 20.3 ст. 20  ЗУ
Таким чином, у суду є підстави
вважати, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач
припустився порушення  вимог
вищецитованих підпунктів пунктів 20.1-20.3 ст. 20 цього Закону.
Такого висновку суд дійшов з огляду
на те, що податкове зобов'язання відповідачу по цій справі нараховано ДПІ на підставі
підпункту «г»підпункту  4.2.2 п. 4.2 ст.
4 ЗУ №2181-ІІІ, в якому сказано, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо згідно з
законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого
податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган.
Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст. 5 цього
Закону встановлено, що податкове зобов'язання платника податків, нараховане
контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається
узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за
винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.
Відповідачем податковий розрахунок
суми ПДФО, складений ДПІ, не оскаржено та не оспорено, він повністю визнає суму
У такому випадку він повинен був
керуватися положеннями абзацу 2 підпункту 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 ЗУ №2181-ІІІ, в
якому говориться, що у разі, коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно
визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними
із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з
відповідного податку, а за їх відсутності -протягом тридцяти календарних днів
від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування.
Однак відповідач не виконав цієї
вимоги Закону, а тому відповідно до його підпункту 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 узгоджена
сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки,
визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу.
Згідно пункту 1.3 ст.1 ЗУ №2181-ІІІ
податковий борг (недоїмка) -податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене
в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк,
а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.
4. ЗУ №889-ІУ не містить у собі
механізму примусового стягнення боргу з ПДФО, а тому при вирішенні цього спору
суд керується ЗУ №2181-ІІІ.
Спірна сума згідно пункту 3.2 ст. 3
ЗУ №2181-ІІІ є бюджетним фондом, що прямо витікає із змісту  підпункту 3.2.1 названого Закону, де сказано,
що у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань
оподаткування  уповноважений утримувати
податок..., яким оподатковуються інші особи, у тому числі податки на доходи
фізичних осіб, ...сума таких податків ... вважається бюджетним фондом, який
належить державі або територіальній громаді та створюється від  їх імені.
У підпункті 3.2.2 п. 3.2 ст. 3 цього
Закону передбачено, що на кошти бюджетного фонду, визначеного підпунктом 3.2.1
цього пункту, не може бути накладено стягнення за причинами, відмінними від
стягнення такого податку, збору (обов'язкового платежу).
Оскільки прокурор та позивач
звернулися з позовом до суду саме з приводу примусового стягнення
цього боргу, то суд, враховуючи, що
податковий борг у судовому порядку не може бути стягнутий
у інший спосіб, ніж передбачено підпунктом 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ №2181-ІІІ, при
вирішенні цього спору керується саме ним.
Відповідно до п.п.3.1.1 п. 3.1 ст. 3
ЗУ №2181, активи платника  податків
можуть бути  примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу
виключно за рішенням суду.
Активами платника податків за змістом
п.1.7 статті 1 ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що
належать юридичній або фізичній особі на праві власності або повного
господарського відання.
Відповідач позовні вимоги не
Позивач, будучи суб'єктом владних
повноважень, належним чином довів суду законність своїх дій та рішень.
Приймаючи до уваги те, що матеріалами
справи підтверджено наявність у відповідача податкового боргу з ПДФО, а також
факт його ухилення від його сплати, позовні вимоги є обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до частини 4 ст.94 КАС
України суд не стягує з Відповідача судові витрати.
Судом прийнято до уваги те, що
позивач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 року №7/93
“Про державне мито”  при зверненні до
суду з позовом звільнений від сплати державного мита.
На підставі викладеного, ст. 67
Конституції України; ст.9 ЗУ від 25.06.1991 №1251-ХІІ „Про систему
оподаткування”; ст.ст.7,8,16,17,18, 20 ЗУ від 22.05.2003 року №889-ІУ „Про
податок з доходів фізичних осіб”;  п. 1.3
та 1.7 ст.1; п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України  від 20.12.2000 року №2181-ІІІ “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”, керуючись ст.ст. 94, 122, 158-163 та 167 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
1.Позов задовольнити у повному
2.Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, яка зареєстована у АДРЕСА_1, мешкає у АДРЕСА_2 - на користь місцевого
бюджету міста Лисичанська Луганської області - заборгованість з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 2901 (дві тисячі дев'ятсот одна) грн. 35 коп., у
тому числі: основний платіж -у сумі 2881 грн. 15 коп. та пеня у сумі 20 грн. 20
коп., - звернувши стягнення на активи боржника.
На підставі частини 4 ст. 167 КАСУ за
згодою прокурора та представника позивача у судовому засіданні 12.06.07 року
оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.
Постанова набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде
подано.

Про апеляційне оскарження
рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної
інстанції  через суд  першої
інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з
дня  складення  в  повному
обсязі. Апеляційна  скарга  на
постанову  суду першої інстанції
подається протягом  двадцяти  днів
після  подання  заяви
про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі
складено та підписано 14.06.2007 року.

Суддя
А.П.Середа