ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 липня 2007 р.

№ 17/218-06-8312

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії  суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Фонду комунального майна
Ізмаїльської міської ради

на постанову

Одеського апеляційного
господарського суду від 20.03.2007 р.

у справі

№ 17/218-06-8312

господарського суду

Одеської області

за позовом

Фонду комунального майна
Ізмаїльської міської ради

до

суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

виселення

в судовому засіданні
взяли участь  представники:

позивача:

- не з'явились;

відповідача:

- не з'явились;

В С ТА Н О В
И В:

У серпні 2006 р. Фонд комунального
майна Ізмаїльської міської ради (далі -Фонд) звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою, у якій просив виселити суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1 (далі -Підприємець) з
нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язати
Підприємця передати вказане приміщення йому по акту.

Позовні вимоги Фонд обґрунтовував
тим, що між ним та Підприємцем укладено договір оренди нерухомого майна від
19.04.2002 р., термін дії якого
завершився, проте Підприємець, незважаючи на неодноразові повідомлення,
орендовані приміщення, які є об'єктом вказаного договору,  не звільняє, чим порушує норми Закону України
“Про оренду державного та комунального майна” та ЦК України.

У судовому засіданні 15.11.2006 р.
Фонд уточнив позовні вимоги та просив господарський суд Одеської області
зобов'язати Підприємця звільнити нежиле приміщення, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, та передати вказане приміщення йому по акту у зв'язку з тим, що
Підприємець не виконав вимог договору оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р.
щодо страхування об'єкта оренди та звільнення цього об'єкту у разі
реконструкції або капітального ремонту будівлі (а. с. 50 -51).

Рішенням господарського суду
Одеської області від 15.11.2006 р. (суддя Зуєва Л.Є.) в задоволенні позовних
вимог Фонду відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 20.03.2007 р. (колегія суддів: Гладишева Т.Я., Лавренюк
О.Т., Савицький Я.Ф.) рішення господарського суду Одеської області від
15.11.2006 р. залишено без змін.

Вказані судові акти мотивовані тим,
що Фонд не довів факту повідомлення Підприємця про припинення договору оренди
нерухомого майна від 19.04.2002 р. після 18.04.2006 р., так само як і не довів
факту порушення Підприємцем вимог вказаного договору щодо страхування об'єкта
оренди та звільнення його у разі реконструкції або капітального ремонту будівлі.

Фонд звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати
постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 р. та
рішення господарського суду Одеської області від 15.11.2006 р. та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Вимоги, викладені у касаційній
скарзі, Фонд обґрунтовує тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами
не були прийняті до уваги довідка № 866 від 09.10.2006 р. Ізмаїльського центру
поштового зв'язку № 1 та договір підряду, укладений між Відділом капітального
будівництва Ізмаїльської міської ради та Приватним підприємством “Зодчий”, і,
крім того, господарським судом другої інстанції не було взято до уваги
уточнення позовних вимог.

Підприємець не скористався правом,
наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу Фонду до
Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному
перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами
першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при
прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що касаційна скарга Фонду не підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- 19.04.2002 р. між Фондом
(орендодавець) та Підприємцем (орендар) укладено договір оренди нерухомого
майна, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у
користування нежиле приміщення у будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
21,3 кв. м, з цільовим використанням -закусочна, строком оренди на два роки;

- 01.08.2005 р. Фонд та Підприємець
внесли зміни у договір оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р., якими,
зокрема, встановили строк оренди до 18.04.2006 р.;

- 05.04.2006 р. Фонд направив
Підприємцю лист № 831, у якому повідомив про те, що строк дії договору оренди
нерухомого майна від 19.04.2002 р. закінчується 18.04.2006р. та продовжуватись
не буде, а тому об'єкт оренди повинен бути звільнений та переданий представнику
Фонду по акту;

- 10.05.2006р. Фонд направив
Підприємцю претензію № 957, у якій повідомив про те, що у зв'язку з закінченням
строку дії договору оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р. Підприємець має
звільнити об'єкт оренди;

- листи № 831 та претензія № 957
Фонд направляв на адресу: 68600, м. Ізмаїл, вул. Г. Музиченко, 95.

- відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -підприємця НОМЕР_1 від 20.03.2002 р. (а. с.
44) юридична адреса Підприємця -АДРЕСА_2; така ж сама адреса вказана й у
договорі оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р. (а. с. 5 -6), а у змінах до
вказаного договору зазначена така адреса: АДРЕСА_3;

- Підприємець заперечує отримання
листа № 831 та претензії № 957 Фонду.

За таких обставин колегія суддів
Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та
апеляційного господарського суду про те, що Підприємець не одержував від Фонду
листа № 831 та претензії № 957, а довідка № 866 від 09.10.2006 р. Ізмаїльського
центру поштового зв'язку № 1 не є доказом такого одержання.

Як встановлено господарськими
судами першої та другої інстанції та вбачається з матеріалів справи, п. 8.3
договору оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р. визначено, що в разі
відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну договору після
закінчення його строку протягом місяця, він вважається пролонгованим на той же
самий строк та на тих же самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічна за змістом норма
міститься у частини другій ст. 17 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”, згідно з якою у разі відсутності заяви однієї із сторін
про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін
і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи вказані положення
договору оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р. та Закону України “Про
оренду державного та комунального майна”, колегія суддів вважає обґрунтованими
висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що договір оренди
нерухомого майна від 19.04.2002 р. після закінчення терміну, на який його було
укладено (18.04.2006 р.), є продовженим на той самий термін і на тих самих
умовах, які були ним передбачені.

Господарськими судами першої та
другої інстанції також встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

- об'єкт оренди за договором оренди
нерухомого майна від 19.04.2002 р. на момент звернення Фонду з позовом у даній
справі та на момент прийняття по ній рішень був застрахованим (страхові
сертифікати за договорами НОМЕР_2 від 18.08.2005 р., строк дії -до 17.08.2006
р., та НОМЕР_3 від 14.11.2006 р., строк дії -до 14.11.2007 р.);

- Фонд не довів проведення
реконструкції або капітального ремонту будівлі, до складу якої входить об'єкт
оренди за договором оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р.

Тобто, факти, на які Фонд посилався
при уточненні позовних вимог як на підстави зобов'язання Підприємця звільнити
об'єкт оренди за договором оренди нерухомого майна від 19.04.2002 р.,
спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що місцевий та апеляційний господарські суди
обґрунтовано відмовили Фонду у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43
ГПК України постанова Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2007
р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи касаційної скарги Фонду не спростовують
висновку апеляційного господарського суду, у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 та 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Фонду комунального
майна Ізмаїльської міської ради залишити без задоволення, а постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 20.03.2007 р. у справі № 17/218-06-8312
господарського суду Одеської області - без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало