СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" липня 2007 р.                                                                   Справа №
А4/245-07

Суддя
господарського суду Київської області Попікова О.В., розглянувши справу

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

до

Яготинської міжрайонної державної
податкової інспекції

про

визнання недійсними рішення

секретар
судового засідання: Холоденко Н.О.

за
участю представників:

від позивача

ОСОБА_1., ОСОБА_2. -(ордер №
НОМЕР_1.

від відповідача

Мороз В.М дов від
16.04.2007р.,  Нужна Н.І. дов. від
29.05.2007р. № 22610251-10

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС
України в судовому засіданні 17.07.2007р. о 10 год. 40 хв. проголошено вступну
та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі
відкладено на 23.07.2007р, про що повідомлено сторін після проголошення
вступної та резолютивної частини постанови.

Встановив:

Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 заявлений позов про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень Яготинської МДПІ НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання зі сплати орендної плати за землю загалом на
суму 9218,27 грн. (позовні вимоги з урахуванням уточнень, викладених в заяві
від 17.07.2007р.). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкова служба
неправомірно нарахувала позивачеві орендну плату за період з 1.01.2002р. по
13.09.2004р. з огляду на наступне: рішенням Ягготинської міської Ради від
17.12.98р. СПД ОСОБА_1. було надано в довгострокове користування на умовах
оренди земельну ділянку площею 0,10903 га під розміщення тимчасової споруди
кафе. Однак, рішенням Яготинського районного суду від 25.07.2005р. згадане
рішення сесії Яготинської міської Ради від 17.12.1998р. було визнане недійсним
з тих підстав, що вказана земельна ділянка відповідно до реєстру Яготинського
БТІ зареєстрована за фізичною особою -ОСОБА_3., а рішення про вилучення цієї
земельної ділянки від останнього не приймалось. При цьому, позивач наголошує на
тому, що Яготинська міська Рада не  була
належним орендодавцем і відповідно не могла отримувати орендну плату за
користування земельної ділянки, яка тільки у жовтні 2006р., після рішення
Яготинської міської Ради НОМЕР_5 була зарахована до земель запасу Яготинської
міської Ради. Також, позивач посилаючись на вимоги статті 18 Закону України
„Про плату за землю” зауважує на тому, що податок стягується за період, більше
ніж два роки. Також, позивач посилаючись на рішення Яготинського районного суду
від 26.12.2000р., яким визнано право власності та виділено в натурі тимчасова
споруда -кафе, яке розташоване за адресою: м. Яготин, АДРЕСА_1, за ОСОБА_4,
наголошуючи на приписах статті 120 Земельного кодексу України, вважає, що
земельний податок повинен сплачувати ОСОБА_4.

Відповідач -Яготинська МДПІ надав
відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачеві у задоволенні
позовних вимог з тих підстав, що донарахування позивачеві 9218 грн. 27 коп.
орендної плати за землю є правомірним, податкова заборгованість виникла внаслідок
виявлених під час перевірки порушень, викладених в акті від 24.05.2005р.
Посилання позивача на рішення Яготинського районного суду від 15.07.2005р. є
безпідставним, оскільки згадане рішення прийняте після проведення перевірки
податковою службою. При цьому, МДПІ наголошує на тому, дія договору на право
тимчасового користування земельною ділянкою в м. Яготин, по АДРЕСА_1 позивачем
закінчилась у вересні 2004р., ніяких документів щодо оскарження надання
загаданої земельної ділянки позивачем до МДП не надано.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Внаслідок проведеної 24 травня
2005р. планової виїзної перевірки своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків, зборів, СПД ОСОБА_1. за період з 01.01.2002р.
по 31.12.2004р., працівниками податкової інспекції було виявлено зокрема,
порушення статті 21 Закону України „Про оренду землі” внаслідок заниження
орендної плати за землю в сумі 9518,27 грн., про що складено акт № 70-17-20.

На підставі вказаного акта
Яготинською міжрайонною державною податковою інспекцією 24.05.2005р. було
винесене податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6, яким позивачеві визначено
суму податкового зобов'язання зі сплати орендної плати за землю загалом на суму
9518,27 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження згаданого податкового повідомлення-рішення, Яготинська МДПІ
4.07.2005р. прийняла податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким  позивачеві визначено суму податкового зобов'язання
зі сплати орендної плати за землю загалом на суму 9218,27 грн. Первісне
податкове повідомлення-рішення скасоване в частині сплати 300 грн. орендної
плати за землю, і відповідно згідно вимог п.п 6.4.1 статті 6 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами” вважається відкликаним.

За результатами подальшого
адміністративного оскарження до ДПА у Київській області та ДРА України,
відповідачем -Яготинською МДПІ винесено 15.09.2005р. податкове
повідомлення-рішення №НОМЕР_3 та НОМЕР_4, у яких сума податкового зобов'язання
зі сплати орендної плати за землю не змінювалась і становить 9218,27 грн.

З урахуванням уточнень, викладених
в заяві від 17.07.2007р. предмет позову у даній справі складає вимога про
визнання недійсними податкових повідомлень Яготинської МДПІ НОМЕР_2,  НОМЕР_3 та НОМЕР_4, у яких сума
податкового зобов'язання зі сплати орендної плати за землю не змінювалась і
становить 9218,27 грн.

Як вбачається з акта перевірки,
підставою для нарахування позивачеві 9218,27 грн. орендної плати за землю
податкова служба визначила наступне:

СПД ОСОБА_1. відповідно до договору
на право тимчасового  користування
землею, укладеного із Яготинською міською Радою на підставі рішення сесії
Яготинської міської ради від 17.12.1998р., прийнято в тимчасове користування
земельну ділянку загальною площею 0,1003 га, в т.ч. під забудову земель 0,1003
га на умовах оренди в довгострокове користування строком на п'ять років для
розміщення тимчасової споруди кафе, за адресою: м. Яготин, АДРЕСА_1. Договір
зареєстровано в книзі записів договорів на право тимчасового користування
землею НОМЕР_7. Зважаючи на те, що СПД ОСОБА_1. є орендарем згаданої  земельної ділянки, відповідно до вимог статті
21 Закону України „Про оренду землі” повинен вносити орендну плату за землю, що
позивачем порушувалось. Зважаючи на те, що за даними Яготинського районного
відділу земельних ресурсів нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею
0,1003 га, що розташована за адресою: м. Яготин, вул. Незалежності, не
проводилась, рішеннями Ягготинської міської Ради встановлені середні ставки
податку 7,50 коп. за 1 кв.м., які в подальшому були збільшені у 2003 та
2004р.р., і розраховані відповідачем відповідно до встановлених ставок виходячи
з (7,50х3,30=22,725 коп. за 1 кв. м. = 2272,50 за 1 га.)  Загалом, за період з 1.01.2002р. по
13.09.2004р. СПД ОСОБА_1., податковою службою нараховано  12318,27 грн. орендної плати. Зважаючи на
сплату СПД ОСОБА_4. згідно рішення Яготинської міської Ради НОМЕР_8
заборгованість зі сплати орендної плати за згадану земельну ділянку у розмірі
2800 грн., загальний розмір заборгованості становить 9518,27 грн.

Статтею 2 Закону України “Про плату
за землю” встановлено, що  використання
землі в Україні є платним. Власники землі та землекористувачі щорічно сплачують
плату за землю у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначаються
залежно від якості та місцеположення земельної ділянки, виходячи з кадастрової
оцінки земель. Орендар сплачує за землю орендну плату, розмір якої
встановлюється за угодою сторін у договорі оренди. Платежі за землю надходять
до бюджетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, на території
яких знаходяться земельні ділянки. Частина коштів від плати за землю
централізується у державному, республіканському (Республіки Крим) і обласних
бюджетах у порядку і розмірах, що встановлюються законодавством України.

Відповідно до ст. 93 та ст. 124
Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної
ділянки.

Стаття 1 Закону України “Про оренду
землі” визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Приписами статті  19 Закону України “Про оренду землі”
встановлено, що орендна плата за земельну ділянку - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати встановлюються за угодою сторін у договорі
оренди. Орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або
комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що
встановлюється зазначеним Законом.

Статтями 30,31 зазначеного Закону
передбачено, що спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому
порядку. За невиконання зобов'язань договору оренди земельної ділянки, у тому
числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони
несуть відповідальність згідно з законами України та договором. Орендар несе
цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за порушення
земельного законодавства згідно з законами України.

Згідно вимог статті  1 Закону України “Про плату за землю” податок
-обов'язковий платіж, що справляється з юридичних і фізичних осіб за
користування земельними ділянками; ставка податку - законодавче визначений
річний розмір плати за одиницю площі оподатковуваної земельної ділянки; оренда
- засноване на договорі строкове платне володіння, користування земельною
ділянкою.

Плата за землю справляється у
вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від
грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку
яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим
Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі,
крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції,
сплачують земельний податок.

Статтею 27 Закону України “Про
плату за землю” передбачено, що контроль
за правильністю обчислення і справляння земельного податку здійснюється
державними податковими інспекціями.

Відповідно до вимог статті 14
Закону України "Про систему оподаткування” (у редакції, чинній у період,
що перевірявся податковою службою) до загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових платежів) належить плата (податок) за землю, тобто до
загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових  платежів) належить лише  земельний податок. Згідно вимог статті  20 згаданого Закону державні податкові та
інші органи здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю сплати податків
та зборів (обов'язкових платежів), що передбачені статтями 14, 15 Закону
України "Про систему оподаткування", а в інших випадках нарахування і
стягнення платежів допускається, якщо це прямо передбачено Законом.

Приписами статті 10 Закону України
"Про державну податкову службу в Україні" передбачено, що до функцій
державних податкових інспекцій в районах, містах без районного поділу, районах
у містах, міжрайонних та об'єднаних державних податкових інспекцій здійснення
контролю за додержанням законодавства про податки, інші платежі.

Орендна плата - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою розмір, форма
і строки внесення якої встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, -
контроль за дотриманням розмірів та строків її сплати не належить до функцій
(повноважень) державних податкових інспекцій в районах, містах без районного
поділу, районах у містах, міжрайонних та об'єднаних державних податкових
інспекцій.

Згідно  преамбули Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами  та державними цільовими фондами" він є
спеціальним законом з питань оподаткування,
який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, і
застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності та визнає процедуру оскарження
дій органів стягнення.

Відповідно до вимог п. 1.12. статті
1 та п.п. 2.1.4, 2.2.1 статті 2 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами", контролюючий орган - державний
орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює
контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового
боргу. Податкові органи - є контролюючими органами стосовно податків і зборів
(обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних цільових
фондів, крім зазначених у  пп.пп.
2.1.1.-2.1.3. цього пункту. Вони мають право здійснювати перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати лише стосовно тих
податків і зборів, які віднесені до їх компетенції цим пунктом.

Доводи податкової служби, стосовно
того, що Законом України від 25.03.2005р. „Про внесення змін до Закону України
„Про Державний бюджет України на 2005р.” та деяких інших законодавчих актів
України” внесено зміни до Закону України „Про систему оподаткування”,
відповідно до яких до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових
платежів) належить зокрема, плата за землю (земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і комунальної власності), не можуть бути
підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

31 березня 2005р. набув чинності
Закону України від 25.03.2005р. „Про внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2005р.”, якім і було внесено зміни до п. 8 частини
1 статті 14 Закону України „Про систему оподаткування”, а саме: до
загальнодержавних податків було віднесено також орендну плату за земельні
ділянки державної і комунальної власності.

При цьому, судом враховуються
приписи ч. 8 статті 1 згаданого Закону „Про систему оподаткування”, згідно якої
зміни і доповнення до цього Закону, інших законів України про оподаткування
стосовно надання пільг, зміни податків, зборів (обов'язкових платежів),
механізму їх сплати вносяться до цього Закону, інших законів України про
оподаткування не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного
року і набирають чинності з початку нового бюджетного року. Це правило не
застосовується у випадках зменшення розміру ставок податків, зборів
(обов'язкових платежів) або скасування пільг з оподаткування та інших правил,
які призводять до порушення правил конкуренції та створення податкових переваг
окремим суб'єктам підприємницької діяльності або фізичним особам.

З огляду на викладене, віднесення
орендної плати до податкового зобов'язання, так само, як і повноваження
податкової служби здійснювати перевірку своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати орендної плати, і як наслідок винесення податкового
повідомлення-рішення, яким і визначено податк5ове зобов'язання, є правомірним
лише з початку нового бюджетного 2006р.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем встановлено заниження з боку СПД ОСОБА_1. орендної плати за період
з 1.01.2002р. по 13.09.2004р., перевірку проведено  24 травня 2005р., і відповідно в 2005р.
винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Згідно з приписами частини другої
статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,
їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що на момент
проведення перевірки, а також прийняття оскаржуваних рішень обов'язок орендаря
зі сплати орендної плати за договором про оренду та відповідно до Законів
України  “Про плату за землю”,  “Про орендну плату”, не відносився до
категорії податкового зобов'язання, а  відповідно до положень Земельного кодексу
України, Законів України “Про систему оподаткування”, “Про плату за землю”,
“Про орендну плату”, “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державним цільовими фондами”, в компетенцію податкового
органу не входило визначення сум орендної плати як податкового зобов'язання
платника податків, і орендна плата за землю не була податковим зобов'язанням,
господарський суд визнає неправомірним винесення відповідачем 4.07.2005р.
податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким  позивачеві визначено суму податкового зобов'язання
зі сплати орендної плати за землю загалом на суму 9218,27 грн.

Така позиція, зокрема, викладена в
постанові Вищого господарського суду України від 15.06.2005р. у справі №  29369.

Стосовно винесених відповідачем
податкових повідомлень-рішеньНОМЕР_3, НОМЕР_4, останні підлягають визнанню
недійсними з огляду на те, що приписами Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами  та державними цільовими фондами” не передбачені
інші підстави для прийняття нових повідомлень-рішень, ніж донарахування
зобов'язань або часткове задоволення скарги.

З огляду на викладене, позовні
вимоги СПД ОСОБА_1. про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень
Яготинської МДПІ НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 підлягають задоволенні.

Судові витрати (3,40 судового
збору) розподіляються відповідно до вимог ч. 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, керуючись
статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 -163, Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд

п о с
т а н о в и в

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсними податкові
повідомлення-рішення Яготинської МДПІ НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Стягнути з державного бюджету
України на користь СПД ОСОБА_1. (07700, Київська обл., м. Яготин, АДРЕСА_2)
3,40 грн. судового збору.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі
за правилами, встановленими статтями
185-187 КАС України.

Суддя

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі
- 23 липня  2007р.