ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2007                                                                                   Справа № А17/318-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Заєць П.Л.

за участю представників:

позивача: Завгородній О.В., довіреність №б/н  від 31.01.07,  представник;

відповідача: Зибало Н.О., довіреність №6724/10/100  від 07.03.07,  старший державний податковий інспектор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державної податкової інспекції у місті Дніпродзержинську, Дніпропетровської області;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2006 року;

у справі №А17/318-06;

за позовом приватного підприємства “Комос”, місто Дніпродзержинськ Дніпропетровської області;

до Державної податкової інспекції у місті Дніпродзержинську, Дніпропетровської області;

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, приватне підприємство “Комос”, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить визнати нечинним акту ненормативного характеру податкового повідомлення-рішення №/3/23553 від 28 липня 2006 року, якими позивачеві визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість за вересень 2003 року на суму 564000 грвиень, прийнятого відповідачем Державною податковою інспекцією у місті Дніпродзержинську.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Заводським районним судом міста Дніпродзержинська дії відповідача при здійсненні перевірки були визнані протиправними, також було скасовано акт перевірки, на підставі якого було винесене спірне податкове повідомлення-рішення.

Постановою господарського суду у справі №А17/318-06 від 07 листопада 2006 року (суддя Стрелець Т.Г.) позовні вимоги задоволенні повністю.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що оскільки постанова Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 2 червня 2006 року набрала законної сили.

Відомості, викладені у постанові не потребують доказування.

Проведення перевірки було здійснено з порушенням чинного законодавства, дії співробітників відповідача при проведенні перевірки, складанні акту перевірки та податкового повідомлення-рішення є протиправними.

Відповідач не погодившись з постановою господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідач просить спірну постанову скасувати та відмовити в позовних вимогах позивача посилаючись на те, що рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 30 вересня 2005 року, яке набрало чинності, установчі документи ПП “Санрайз” контрагената позивача за спірним договором, визнані недійсними з моменту його державної реєстрації, зокрема свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 26 грудня 2002 року.

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам зареєстрованим, як платники податку на додану вартість у порядку, передбаченому статтею 9 вказаного Закону.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вищевказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Тому, відповідач вважає, що постанова винесена з порушенням вищевказаних норм Закону.

На апеляційну скаргу Позивач надав заперечення, в якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі безпідставні і необгрунтовані, тому просить постанову залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області скасувати.

У позовних вимогах відмовити повністю.

Задовольняючи апеляційну скаргу судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що у липні 2003 року позивач придбавав у контрагента за договором ПП “Санрайз” основні засоби і відповідні суми податку на додану вартість відніс до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 30 вересня 2005 року, яке набрало чинності 31 жовтня 2005 року, установчі документи ПП “Санрайз”, контрагента за спірним договором позивача, визнані недійсними з моменту його державної реєстрації, а саме:

статут від 6 грудня 2002 року;

свідоцтво про реєстрацію №04052072Ю0020874 від 6 грудня 2002 року;

довідку Держкомстату України про включення до єдиного державного реєстру підприємств України від 6 грудня 2002 року;

довідку 4-ОПП про взяття на облік платника податків № 754/10-79/1-144 від 12 грудня 2002 року;

реєстраційну заяву платника податку на додану вартість від 23 грудня 2002 року;

свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 26 грудня 2002 року.

Як зазначено відповідачем в акті перевірки №231/23-108/ від 12 грудня 2005 року, підприємством позивача у липні 2003 року в порушення вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, пункту 9.6 статті 9 Закону України “Про податок на додану вартість”, безпідставно віднесло до складу податкового кредиту віднесено податок на додану вартість на загальну суму 564000 гривень по господарським операціям з ПП “Санрайз”, які не підтверджені податковими накладними, так як податкові накладні виписані особою, яка не є платником податку на додану вартість.

На підставі встановленого, у акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що в порушення вищевказаних норм Закону, підприємство безпідставно віднесло до складу податкового кредиту витрати по сплаті податку у липні 2003 року, які не підтверджені податковими накладними, так як податкові накладні виписані особою, яка не є платником податку на додану вартість.

В результаті підприємству донараховано податок на додану вартість в вересні 2003 року в сумі 564000 гривень.

Судова колегія вважає, що відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам зареєстрованим, як платники податку на додану вартість у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вищевказаного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Податкова накладна, виписана не зареєстрованим платником податку на додану вартість або відсутність в податковій накладній обов’язкових реквізитів позбавляє покупця права на включення до податкового кредиту витрат зі сплати податку на додану вартість на підставі таких накладних, оскільки вона не відповідає вимогам Закону України “Про податок на додану вартість”.

У разі коли за наслідками перевірки виявляється факт завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого в податковій декларації про податок на додану вартість, сума такого завищення вважається сумою податкового зобов’язання, прихованою від оподаткування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Інструкції №110 “Про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби”, затвердженої наказом ДПА України від 17 березня 2001 року, якщо внаслідок такого завищення отримане бюджетне відшкодування, платник податку визнається таким, що ухиляється від оподаткування, то до нього застосовується санкції відповідно до законодавства.

Крім того, відповідно пункту 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №165, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як зазначалось вище рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, з моменту його державної реєстрації, а саме до укладання спірної угоди.

Таким чином, податкові накладні виписувались особою, яка не є платником податку на додану вартість.

Крім того, 06 лютого 2007 року у справі №17/19 Дніпропетровським апеляційним господарським судом встановлено, що ПП “Санрайз” здійснювалась фіктивна підприємницька діяльність.

Таким чином, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, що потягла за собою неправильне застосування норм матеріального права, що згідно статті 202 Кодексу адміністративного судочинства є підставою для зміни чи скасування постанови.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу задовольнити, постанову скасувати, в позовних вимогах відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 202, 205, 207 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, задовольнити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2006 року у справі №А17/318-06, скасувати.

У позовних вимогах відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                   І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                           В.В. Швець

Л.О. Чимбар