ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" квітня 2007 р.                                                                            Справа  № 7/52

За позовом приватної фірми «Інтерфейс»

до відповідача комунального підприємства «Міське будинкоуправління № 1»

до відповідача Здолбунівської міської ради

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехсервіс»

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - виконком Здолбунівської міської ради

про укладення договору та стягнення 187440,72 грн. збитків

Суддя  Маціщук А. В.

За участю представників сторін :

від поз.- дир-р Чуйко В.М.

від відп.МБУ № 1 –пред-к Чучалін В.І./пост.дор.№ 01-3/40 від 29.01.07 р./

від відп. міської ради –адв.Санжаревський О.І./пост.дор.б/№ від 01.02.07 р./

від третьої особи «Промсервіс»–директор Дацюк О.Є.

від третьої особи виконкому - адв.Санжаревський О.І./пост.дор.б/№ від 01.02.07 р./

Позивач у позові просить зобов'язати відповідача підприємство «Міське будинкоуправління № 1»укласти з ним договір оренди на 2 роки 9 міс, а також –стягнути з відповідачів солідарно 96244,5 грн. збитків як упущеної вигоди, 65104,99 грн. витрат на придбання, встановлення і ремонт обладнання, 20729,43 грн. втрат від інфляції та 5361,8 грн. відсотків річних. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що Здолбунівська міська рада і «Міське будинкоуправління № 1»неправомірно заволоділи приміщенням павільйону по вул.8 Березня у м.Здолбунів, яке використовувалось позивачем на підставі договору оренди від 30.08.06 р., та власним майном позивача за переліком /додаток до позовної заяви/, яке знаходилось на території ринку та в приміщенні м'ясо-молочного павільйону. Вважає, що відповідачі в односторонньому порядку розірвали договір оренди всупереч нормам ч.1 ст.651 ЦК України, і позивач не мав можливості користуватись приміщенням павільйону з 09.03.04 р. по даний час, тобто –2 роки 9 місяців. Тому вважає, що термін дії договору оренди має бути продовженим на 2 роки 9 місяців з часу набрання законної сили рішенням господарського суду у даній справі.

Посилаючись на умови п.21 договору оренди від 30.08.96 р. позивач просить стягнути з відповідачів солідарно затрати на придбання, встановлення і ремонт обладнання, лотків і прилавків в загальній сумі 45564 грн., а також –витрати на ремонтні роботи та виготовлення і встановлення торгових рядів, проведені з дозволу орендодавця, в загальній сумі 19540,99 грн. На думку позивача витрати на придбання, встановлення і ремонт обладнання за умовами п.21 договору оренди відповідачі мали відшкодувати йому у термін до 24.03.04 р. /15-ти денний термін з 09.03.04 р./, але не виконали цього по даний час, тому на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідачів солідарно 20729,43 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції та 5361,8 грн. відсотків річних, обрахованих за період прострочення з 24.03.04 р. по 20.12.06 р. грошового зобов'язання в сумі 65104,99 грн.(45564 грн.+19540,99 грн.).

Посилаючись на норми ст.ст.48,56 Закону України «Про власність»та п.2 ч.2 ст.22, ст.ст.526,610,611 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 96244,5 грн. збитків як упущеної вигоди за 2 роки 9 місяців, коли він був позбавлений права користуватись майном на умовах договору оренди, обрахувавши цю суму, виходячи з середнього місячного прибутку за час користування майном у 2002-2004 р.р.

Відповідачі позов не визнають. Відповідач «Міське будинкоуправління № 1»що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними і такими, які не відповідають законодавству України. Зазначає, що позивачем не були оскаржені і є чинними рішення виконкому Здолбунівської міської ради № 31 від 25.02.04 р. “Про втрату чинності рішень виконавчого комітету міської ради № 213 від 30.08.1996 р., № 290 від 24.12.1997 р.”, яке позивач одержав 27.02.04 р., та № 54 від 27.02.04 р. “Про заборону ПП фірмі “Інтерфейс” справляти ринковий збір на ринку в м.Здолбунів”. Вважає, що за такими рішеннями виконком міської ради відповідно до ст.30 Закону України “Про місцеве самоврядування” розпорядився своїми повноваженнями щодо управління об’єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту i зв'язку, що перебувають у комунальнiй власностi вiдповiдних територiальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатацiї, необхiдного рiвня та якостi послуг населенню.

Вважає, що договір оренди від 30.08.96 р. закінчив свою дію 01 січня 2007 року, тому обраний позивачем спосіб захисту права суперечить ст.16 ЦК України - відновлення становища, яке існувало до порушення його права, шляхом продовження терміну дії договору оренди приміщення м’ясного павільйону на 2 роки 9 місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили. Зазначає також, що спірне нерухоме майно знаходиться в користуванні іншого суб’єкта господарювання відповідно до укладеного з ним договору оренди, про що позивачеві відомо.

Заперечивши проти вимоги щодо відшкодування затрат на придбання, встановлення і ремонт обладнання, лотків і прилавків, відповідач посилається на норми ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 778 ЦК України і стверджує, що згода орендодавця на проведення невід’ємних поліпшень не надавалась. Вважає, відповідно, безпідставними вимоги про стягнення 20729,43 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції та 5361,8 грн. відсотків річних. Вимогу позивача про стягнення збитків яу упущеної вигоди вважає необгрунтованими, поскільки позивачем не вживались заходи до уникнення таких збитків і у розрахунку суми збитків застосовані загальні суми доходу від всієї господарської діяльності фірми «Інтерфейс».

Відповідач Здолбунівська міська рада позов не визнає, вважає, що виконком діяв у межах своїх повноважень, визначених ст.30 Закону України “Про місцеве самоврядування”, тоді як рада не приймала будь-яких рішень щодо майна, яке передавалось в оренду за договором від 30.08.96 р., тому заперечує наявність підстав для стягнення збитків з ради. Вважає також недоведеними обставини, за яких необхідно відшкодовувати витрати та збитки з відповідачів солідарно.

Третя особа виконком Здолбунівської міської ради за власною заявою вступила у справу згідно зі ст.27 ГПК України, зазначивши, що рішення у даній справі вплине на права та обов'язки щодо міської ради /а.с.137 у т.2/.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехсервіс»вважає, що вимога про продовження терміну дії договору оренди суперечить нормам ст.ст.763,764 ЦК України і є неправомірною, поскільки порушить інтереси третьої особи, яка на даний час користується м'ясо-молочним павільйоном згідно з договором оренди від 01.03.04 р. Вважає, що позовна вимога про стягнення збитків також не відповідає закону, зокрема –ст.27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, поскільки позивачем виконувався лише поточний ремонт,  який передбачає систематичне і своєчасне підтримування експлуатаційних якостей як будівлі, так і інженерного обладнання згідно з умовами договору оренди. Заперечує вчинення позивачем нев’ємних поліпшень, які неможливо відокремити від майна.

Вивчивши матеріали даної справи і господарської справи № 15/267, розпочатої у 2003 році, та заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, суд встановив слідуюче.

Згідно з розпорядженням виконкому Здолбунівської міської ради № 55 від 26.04.96 р. фірмі “Фейс” Здолбунівським будинкоуправлінням за актом приймання-передачі без дати передане таке майно:  м’ясний павільйон, п’ять столів, огорожа, два холодильних агрегати, павильонне накриття в кількості двох штук, два електричних лічильника (однофазний і трьохфазний) та газовий лічильник /а.с.120 у т.2/. Акт про повернення цього майна –відсутній.

30.08.96 р. виконком Здолбунівської міської ради народних депутатів прийняв рішення № 213 «Про оренду міського ринку з м'ясо-молочним павільйоном по вул.8 Березня», відповідно до якого вирішив продовжити фірмі «Фейс»на строк до 01.01.07 р. термін оренди ринку з м'ясо-молочним павільйоном і міському будинкоуправлінню внести зміни в договір оренди.

30.08.96 р. Здолбунівське будинкоуправління/орендодавець і фірма «Фейс»/орендар уклали договір б/№ оренди нежитлових приміщень, за умовами якого з посиланням на зазначене рішення виконкому м'ясний павільйон площею 480 кв.м переданий на строк до 01.01.07 р. в користування фірмі "Фейс" /а.с.12 у т.1/. Відповідно до додатку до договору оренди /а.с.14 у т.1/ сторони погодили, що втратив чинність попередній договір оренди від 01.05.96 р.

Згідно з актом приймання-передачі від 30.08.96 р. /а.с.16 у т.1/ орендодавець передав орендарю фірмі «Фейс»м'ясомолочний павільйон, два холодильні агрегати (з відміткою про їх несправність) і один електролічильник.

24.10.97 р. Здолбунівська міська рада і фірма «Фейс»уклали договір, відповідно до умов якого фірмі «Фейс»надається у тимчасове користування на строк до 01.01.98 р. земельна ділянка загальною площею 0,225 га для обслуговування ринку по вул.8 Березня /а.с.18 у т.1/.

Позивач є правонаступником фірми «Фейс»відповідно до п.1.2 статуту, зареєстрованого розпорядженням голови Здолбунівської районної адміністрації від 27.07.2000 р. № 664 /а.с.148-150 у т.1/.

Відповідач комунальне підприємство «Міське будинкоуправління № 1»є правонаступником міського будинкоуправління відповідно до положень статуту, затвердженого рішенням сесії міської ради 09.03.06 р./а.с.118-122 у т.1/.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 05.09.03 р. у справі № 15/267 за  позовом комунального підприємства «Міське будинкоуправління № 1»до відповідача фірми «Інтерфейс»про розірвання договору оренди нежитлових приміщень договір оренди нежитлового приміщення по вул.8 Березня визнаний неукладеним. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.04 р. рішення залишене без змін і згідно зі ст.105 ГПК України постанова набрала чинності з дня її прийняття.

27.02.04 р. директором фірми «Інтерфейс»одержано рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 25.02.04 р. № 31 «Про втрату чинності рішень виконавчого комітету міської ради № 213 від 30.08.96 р., № 290 від 24.12.97 р.»–щодо надання в оренду приміщення павільйону та земельної ділянки /а.с.74-75 в т.1/. Позивачем одержане рішення не оскаржувалось в установленому порядку.

Таким чином, за наявності рішення суду про визнання неукладеним договору оренди з фірмою «Інтерфейс», яке набрало законної сили, орган місцевого самоврядування у межах своїх повноважень, визначених ст.327 ЦК України та ст.ст.29,30,60 Закону України “Про місцеве самоврядування”, правомірно розпорядився своїми повноваженнями щодо управління об’єктами торговельного обслуговування, які перебувають у комунальнiй власностi вiдповiдної територiальної громади.

Згідно зі ст.134 ГК України та ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпряджається майном на власний розсуд.

20.02.04 р. комісія у складі представників Здолбунівської міської ради та виконкому, працівників КП МБУ № 1 та дільничного інспектора міліції, уповноважена на здійснення прийому комунального майна територіальної громади міста Здолбунів від ПП фірми “Інтерфейс”, склала акт про те, що представники фірми “Інтерфейс” відмовились від передачі майна. Директор фірми “Інтерфейс” Чуйко В.М. власноруч зазначив в цьому акті про відмову від передачі з посиланням на лист № 12 від 19.02.04 р., направлений ним в КП МБУ № 1 і в міську раду, у якому викладені причини відмови /а.с.116 в т.2/.

01.03.04 р. Здолбунівське комунальне підприємство „Міське будинкоуправління № 1” і ТОВ „Промтехсервіс” за рішенням виконкому міської ради № 53 від 27.02.04 р. уклали договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності, відповідно до якого орендарю ТОВ „Промтехсервіс” переданий в користування м’ясомолочний павільйон на строк до 31.12.04 р. /а.с.123-124 в т.1/, і 03.01.05 р. комунальне підприємство „Міське будинкоуправління № 1” і ТОВ „Промтехсервіс” уклали договір оренди м’ясомолочного павільйону на строк до 31.12.07 р. /а.с.125-127 в т.1/.

09.03.04 р. комісія у складі представників Здолбунівської міської ради, працівників виконкому, працівників КП МБУ № 1 та дільничного інспектора міліції, уповноважена на здійснення прийому комунального майна територіальної громади міста Здолбунів від ПП фірми “Інтерфейс”, в присутності депутата міської ради склала акт про вилучення м’ясного павільйону, п’яти столів, огорожі, двох холодильних агрегатів, павильонного накриття в кількості двох штук та однофазного електричного лічильника № 7980. При цьому передані також лічильники електричний трьохфазний та газовий, перевірити показники яких не було можливості. У акті зазначено, що перелічене майно було передане Здолбунівським будинкоуправлінням фірмі “Фейс” за актом приймання-передачі згідно з розпорядженням Здолбунівської міської ради № 55 від 26.04.96 р. В тексті акту зазначено також, що представники ПП фірми “Інтерфейс” відмовились від передачі майна /а.с.117-120 у т.2/. За актом, складеним цією ж комісією 09.03.04 р. о 17 годині 25 хвилин, перелічене майно, належне до комунальної власності міста, передане товариству з обмеженою відповідальністю “Промтехсервіс”.

За наведених обставин є необгрунтованими твердження позивача про незаконне заволодіння Здолбунівською міською радою та КП “Міське будинкоуправління № 1” приміщенням м’ясного павильону по вул.8 Березня. Також безпідставними, такими, що не грунтуються на будь-яких доказах, є твердження позивача про заволодіння відповідачами майном, яке належить позивачеві на праві власності та знаходилось на території ринку та в приміщенні (за переліком, що є додатком до позовної заяви).  Як зазначено у актах, складених комісією 09.03.04 р., передавалось лише належне до комунальної власності майно, перелічене в цих актах.

27.05.04 р. Вищий господарський суд України за касаційною скаргою приватного підприємства „Інтерфейс” скасував постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.04 р. у справі № 15/267 і справу направив до господарського суду Рівненської області на новий розгляд в іншому складі суддів. Ухвалою від 19.08.04 р. господарський суд Рівненської області припинив провадження у справі № 15/267 за п.1-1 ст.80 ГПК України з тих підстав, що визнав неукладеним договір оренди нежитлових приміщень від 30.08.96 р. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.04 р. ухвала залишена без змін і згідно зі ст.105 ГПК України постанова набрала чинності з дня її прийняття.

Постановою  Вищого господарського суду України від 16.06.05 р. за касаційною скаргою приватного підприємства фірми „Інтерфейс” скасувано постанову Львівського апеляційного господарського суду і ухвалу господарського суду Рівненської області у справі № 15/267 і справа передана до господарського суду Рівненської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

В подальшому в процесі вирішення спору у справі № 15/267 позивач подав заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просив суд визнати договір оренди від 30.08.96 р. недійсним. Заява прийнята судом до розгляду по суті і рішенням від 12.10.05 р. господарський суд визнав недійсним договір оренди не житлових приміщень, укладений 30.08.96 р. КП „Міське будинкоуправління № 1” і фірмою „Інтерфейс”. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.05 р. таке рішення господарського суду Рівненської області скасоване і прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Постановою  Вищого господарського суду України від 11.04.06 р. постанова Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.05 р. залишена без змін, і таке рішення набрало законної сили.

З урахуванням такого вирішення господарського спору позивач стверджує, що він є орендарем за договором оренди від 30.08.96 р. і просить суд відновити його порушене право шляхом продовження терміну дії договору оренди приміщення м’ясного павильону  загальною площею 480 кв.м, який був укладений 30.08.96 р. , - на 2 роки 9 місяців з моменту набрання рішенням законної сили. Обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає нормам законодавства. Вимога позивача про продовження дії договору оренди фактично є вимогою про спонукання укласти договір оренди на новий строк на умовах договору від 30.08.96 р., і така вимога не підлягає задоволенню з врахуванням слідуючих обставин:

-     на час звернення позивачем з позовом до суду договір оренди від 30.08.96 р. закінчив свою дію –за умовами п.3 термін договору визначений по 01.01.07 р. Тому передача комунального майна в користування має відбуватись в установленому законом порядку;

-   відповідно до п.1 ст.9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” особи, які бажають укласти договір оренди, направляють відповідному орендодавцеві заяву разом із документами за переліком, що визначається Фондом державного майна України. Орендодавець протягом п’ятнадцяти днів дає згоду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника.

Зазначені вимоги закону при вирішенні питання про передачу в оренду комунального майна не дотримані позивачем –до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою позивач не звертався;

-    на даний час нерухоме майно знаходиться в користуванні іншого суб’єкта господа-рювання на підставі договору оренди та відповідного рішення виконкому Здолбунівської міської ради, яке не оспорене в установленому порядку, тобто – на законних підставах. Відповідно –вимога позивача про передачу йому майна направлена на порушення прав і інтересів ТОВ “Промтехсервіс” всупереч ст.28 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”.

Вимога позивача про відшкодування відповідачами солідарно 19540,99 грн. вартості робіт, виконаних фірмою “Інтерфейс” за час оренди, не підлягає задоволенню як безпідставна. Обгрунтовуючи таку вимогу позивач посилається на п.21 договору оренди, де зазначено, що у випадку закінчення чи розірвання договору затрати, понесені орендарем  за п.п.8 ‘в’,9,10, та затрати на встановлення і ремонт обладнання повинні бути повернуті орендарю в 15-денний термін орендодавцем, новим орендарем чи власником.

Умови п.п.8-10 договору оренди від 30.08.96 р. відповідають нормам ст.18, ч.4 п.3 ст.23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та нормам ст.265 ЦК УРСР (на час укладання договору і користування позивачем комунальним майном), відповідно до яких орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням, підтримувати орендоване майно у справному стані, проводити за свій рахунок поточний ремонт, якщо інше не встановлене законом або договором. Умови договору, які не відповідають чинному законодавству є недійсними згідно зі ст.48 ЦК УРСР. Разом з тим, і умовами п.п.9-10 договору і вищезазначеними нормами передбачено, що орендар має право виконувати капітальний ремонт орендованого приміщення за власний рахунок і переобладнувати приміщення за згодою орендодавця.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавець зобов'язаний компенсувати орендарю, який здійснив за рахунок власних коштів і за згодою орендодавця невід'ємні поліпшення орендованого майна.

Відповідно до норм ст.272 ЦК УРСР та частин 1,3,5 ст.778 і п.4 ЦК України орендар може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця; якщо поліпшення зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування майном; якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Тобто, посилаючись на умови п.21 договору, позивач мав довести виконання ним капітального ремонту чи інших невід'ємних перетворень за згодою орендодавця і кореспондувати застосування такої умови щодо строку відшкодування з іншими умовами договору та вищенаведеними нормами законодавства.

Позивач не довів, що за час користування комунальним майном ним взагалі виконувались за власний рахунок капітальний ремонт чи інші капітальні переобладнання. Капiтальний ремонт будiвлi за визначенням Держбуду України - це комплекс ремонтно-будiвельних робiт, який передбачає замiну, вiдновлювання та модернiзацiю конструкцiй i обладнання будiвель в зв'язку з їх фiзичною зношенiстю та руйнуванням, полiпшення експлуатацiйних показникiв, а також покращання планування будiвлi i благоустрою територiї без змiни будiвельних габаритiв об'єкта. Капiтальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робiт експлуатацiї будiвлi в цiлому або її частин (за умови їх автономностi).

Поточним ремонтом є комплекс ремонтно-будiвельних робiт, який передбачає систематичне та своєчасне пiдтримання експлуатацiйних якостей та попередження передчасного зносу конструкцiй i iнженерного обладнання. Якщо будiвля в цiлому не пiдлягає капiтальному ремонту, комплекс робiт поточного ремонту може враховувати окремi роботи, якi класифiкуються як такi, що вiдносяться до капiтального ремонту (крiм робiт, якi передбачають замiну та модернiзацiю конструктивних елементiв будiвлi). Поточний ремонт повинен провадитись з перiодичнiстю, що забезпечує ефективну експлуатацiю будiвлi або об'єкта з моменту завершення його будiвництва (капiтального ремонту) до моменту постановки на черговий капiтальний ремонт (реконструкцiю).

Представлені позивачем дефектні акти на ремонт приміщення, акти приймання виконаних робіт, акти списання матералів /а.с.23-35 у т.1/, кошториси на опоряджувальні роботи /а.с.107-112/, первинні документи на одержання і оплату фірмою «Фейс»будівельних матеріалів, таких як фарба, цегла, скло 4мм і 8мм, лінолеум тощо /а.с.2-62 у т.2/ свідчать про виконання поточного ремонту і опоряджувальних робіт, а не капітального ремонту як комплексу ремонтно-будiвельних робiт, направлених на замiну та модернiзацiю конструкцiй i обладнання приміщення павильону.

Як зазначено у п.15 роз’яснень Президії Вищого господарського суду України від 25.05.2000 р. № 02-5/237 “Про деяки питання практики застосування Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, згода орендодавця на реконструкцію, переоснаження чи поліпшення орендованого майна має бути втілена у певну документальну форму, якщо такі дії не передбачені у самому договорі оренди.

На запит фірми “Фейс” щодо виконання поточного ремонту приміщення павільйону /побілки стін,фарбування підлоги, ремонту даху, влаштування туалетної кімнати, забезпечення гарячого водопостачання/, виготовлення та встановлення торгових рядів, ремонту обладнання тощо (за переліком 1-5 у листі від 02.09.96 р.) орендодавець будинкоуправління  надав дозвіл за умови виконання перелічених робіт повністю за рахунок орендаря /арк.13 у т.1/. При цьому та обставина, що керівник будинкоуправління погоджував дефектний акт та акти прийняття виконаних робіт /на арк.23, 30-31,34-35 у т.1/, не є доказом грошового зобов’язання - оплатити чи відшкодувати вартість цих робіт, як помилково стверджує позивач.

Позивач також надав суду додаток до договору оренди нежитлових приміщень від 19.04.99 р., відповідно до якого сторони погодили, що кошти, витрачені орендарем на капітальний ремонт або переобладнання орендованих приміщень, зараховуються як орендна плата за м’ясомолочний павільйон /а.с.15 у т.1/. Доказів такого зарахування сторони суду не представили і представник позивача в судовому засіданні пояснив, що таке зарахування не виконувалось.

Посилаючись на п.21 договору, позивач просить також про відшкодування відповідачами солідарно 45564 грн. вартості придбаного фірмою “Інтерфейс” майна –обладнання та інших речей за переліком у наданій позивачем інвентарізаційній відомості № 1, складеній комісією фірми “Інтерфейс” 01.01.04 р./а.с.20 у т.1/

Така вимога також не підлягає задоволенню з урахуванням вищезазначених норм, а –також з урахуванням слідуючих обставин. Придбане позивачем майно є його власністю. Суд звертає увагу, що перелічені у відомості речі (наприклад, такі як дзеркало кругле, крісла, столик журнальний, корзина для сміття, вішалка тощо) не є обладнанням, тому посилання на п.21 договору взагалі є недоречним.

Як зазначено вище, представники ПП фірми “Інтерфейс” відмовились від передачі майна 20.02.04 р. і 09.03.04 р., про що зазначено у відповідних актах /а.с.116-120 у т.2/. При цьому позивач безпідставно стверджує про заволодіння відповідачами майном, яке належить позивачеві на праві власності та знаходилось на території ринку та в приміщенні павильону.

Відповідно до норм ст.13 Конституції України, ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України на власника покладається обов’язок щодо утримання майна, що обумовлює встановлення прямих або побічних вимог до власників, пов’язаних з такими обов’язками /публічно-правовими та приватно-правовими/.

Та обставина, що приватне підприємство фірма „Інтерфейс” в особі керівника чи інших представників відмовилось від участі в передачі майна свідчить про грубу необережність самого позивача, який повинен був передбачати негативні наслідки такої поведінки для юридичної особи. Разом з тим, жодним доказом в порядку ст.ст.33-34 ГПК України позивач не підтвердив, що відповідачі порушують право володіння фірми “Інтерфейс”, перешкоджають користуванню чи розпорядженню майном. Навпаки –22.04.07 р. директор та головний бухгалтер фірми “Інтерфейс” разом із кількома громадянами створили комісію і склали акт з докладним переліком, з визначеною кількістю, вартістю речей –про існування майна на загальну суму 45564 грн. на ринку по вул.8 Березня,11 /арк.127-132 у т.2/, що свідчить про можливий вільний доступ позивача до майна. Суд звертає увагу, що цей перелік є ідентичним переліку в інвентарізаційній відомості від 01.01.04 р. на арк.20 у т.1.

З врахуванням наведеного є безпідставною вимога про відшкодування відповідачами солідарно вартості належного позивачеві майна 45564 грн.

За відсутності грошових зобов’язань на суми 45564 грн. і 19540,99 грн. (разом –65104,99 грн.) відсутні підстави для застосування відповідальності за прострочення таких зобов’язань за ст.625 ЦК України у вигляді стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції 85834,42 грн. та відсотків річних 5361,8 грн.

Обгрунтовуючи позовну вимогу про відшкодування збитків як упущеної вигоди в сумі 96244,5 грн., позивач посилається одночасно на норми ст.ст.610-611 ЦК України щодо відшкодування збитків внаслідок порушення зобов’язання і на норми ст.1190 ЦК України щодо відшкодування шкоди, які виключають порушення зобов’язання та таких збитків як упущена вигода.

Згідно зі ст.ст.224,225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною. Як зазначено вище, за наявності рішення господарського суду про визнання неукладеним договору оренди з фірмою «Інтерфейс», яке набрало законної сили, орган місцевого самоврядування у межах своїх повноважень, визначених ст.327 ЦК України та ст.ст.29,30,60 Закону України “Про місцеве самоврядування”, правомірно розпорядився своїми об’єктами комунальної власності, і такі дії відповідачів не можна кваліфікувати як протиправні/незаконні, що виключає настання таких правових наслідків як відшкодування збитків, поскільки відповідно до ст.623 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення.

Крім того, позивачем заявлено вимогу без належного обгрунтування її величини. Відповідно до положень Господарського кодексу України господарюючі суб’єкти самостійно планують свою свою діяльність і основним узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності на всіх підприємствах незалежно від форм власності є прибуток (доход). При визначенні цих показників підприємства, незалежно від форм власності, повинні керуватись Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств”, згідно з яким прибуток визначається як скоригований валовий доход відповідного звітного періоду, зменшений на суму валових витрат виробництва та обігу і суму амортизаційних відрахувань, і включає, зокрема, загальні доходи від реалізації товарів, в даному випадку –надання послуг. Надані позивачем дані про надходження позивачеві ринкового збору до сумарної виручки приватного підприємства фірми “Інтерфейс”/а.с.85-111 в т.2/ не можуть слугувати доказами його прибутку, поскільки таке зарахування суперечить нормам ст.15 Закону України “Про систему оподаткування”, де ринковий збір визначений як місцевий збір (обов’язковий платіж), а також суперечать нормам ст.ст.4,18 Декрету Кабінету Міністрів “Про місцеві податки і збори” і Указу Президента України від 28.06.99 р. “Про впорядкування механізму сплати ринкового збору”, де визначено, що до місцевого бюджету зараховується 100% ринкового збору.

Надані позивачем дані про прибутки у 2002 і 2003 роках, підтверджені даними головної книги, довідками про доходи і витрати, не можуть слугувати належними і допустимими доказами обгрунтування величини заявленої суми збитків без підтвердження їх первинними документами, а також –доказами про заходи, вжиті позивачем щодо їх одержання, поскільки згідно зі ст.225 ГК України та ч.4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, є недоведеним настання збитків як неодержаного прибутку (доходу) позивача внаслідок неможливості використовувати саме приміщення м’ясного павильону по вул.8 Березня,11 у м.Здолбунів.

За результатом оцінки представлених сторонами доказів в їх сукупності суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Керуючись  ст.ст.49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові.

Суддя                                                           Маціщук А. В.

підписано "25" травня 2007 р.