СУД
РІШЕННЯ

26.06.07р.

Справа № 21/8-07

За позовом  фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Дніпропетровськ

до  відповідача відкритого акціонерного
товариства „Дніпрошина”, м.Дніпропетровськ

про
стягнення 10844 грн. 21 коп.

Суддя  Алмазова І.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, - свідоцтво НОМЕР_1 від 01.10.1992р.від
відповідача - Дробот Є.С., - представник, дов.№155/01-032 від 23.01.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про
стягнення з відповідача  8 338грн. 53коп.
суми інфляційних нарахувань на суму боргу та 2 102грн. 48коп. річних, в
обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням   господарського   суду
Дніпропетровської  області від
24.10.2006р. у справі № 33/202-06 з відповідача стягнуто на користь
позивача 79 689грн 00коп. боргу і
означені кошти перераховані відповідачем 31.01.2007р.

Відповідач у відзиві проти
позовних вимог заперечує, посилається на те, що означена заборгованість була
ним перерахована позивачу 31.01.2007р., стверджує, що позовні вимоги про
стягнення інфляційних та річних за період з 29.12.2005р. по 31.01.2007р. є
необґрунтованими, оскільки зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України
випливає, що стягнення інфляційних та трьох процентів річних є додатковими
засобами захисту порушених прав, які підлягають застосуванню разом із
стягненням суми основного боргу. Доводить, що позивач не скористався правом
на стягнення означених сум, внаслідок чого, останній втратив його.
Заперечує проти стягнення грошових коштів у сумі 179грн. 00 коп. витрат
позивача на оплату проїзду до м.Київа та харчування на час розгляду касаційної
скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі
№33/202-06, стверджує, що означені витрати не відносяться до судових витрат.

У судовому засіданні, за згодою
представників сторін, згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну і резолютивну частину рішення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши
подані ними документи, встановлено: 09.09.2005р. між відкритим акціонерним
товариством „Дніпрошина” та фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 був укладений
договір НОМЕР_2, відповідно умов якого позивач брав на себе зобов'язання
передати відповідачу у власність товар (електродвигуни та іншу апаратуру), а
відповідач - одержати його та сплатити його вартість на умовах договору.

Рішенням   господарського   суду
Дніпропетровської   області від
24.10.2006р., у справі № 33/202-06 (надалі - Рішення), встановлено факт
неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати вартості
отриманого обладнання за даним договором і стягнуто на користь позивача 79
680грн. 00коп. та 796грн. 80 коп. витрат
по сплаті державного мита, 112грн. 38коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу і означені кошти перераховані відповідачем
позивачу  у повному обсязі 31.01.2007р.,
що доведено випискою банку (в справі).

Як йдеться з  матеріалів справи, за рішенням суду від
24.10.2006р. встановлено, що позивач поставив відповідачу товар на суму 79 680
грн. 00 коп., що підтверджується накладними
№52 від 29.11.2005р., №37 від 07.12.2005р., №11 від 20.03.2006р., №17
від 25.05.2006р., вартість якого підлягала сплаті відповідачем грошовими
коштами, однак вчасно здійснена ним не була.

Згідно ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України,
факти,   встановлені  рішенням
господарського  суду  (іншого органу,  який
вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи,  не доводяться
знову  при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони.

У відповідності з п.п. 1, 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір не встановлений договором або законом і позивач вимагає стягнення
інфляційних за період з 29.12.2005р. по 31.01.2007р., що підлягає задоволенню у
сумі 8 338грн.53коп., річні підлягають задоволенню у сумі 2 095,09 грн.

Заперечення відповідача щодо втрати
позивачем права на стягнення інфляційних нарахувань на суму боргу та річних,
внаслідок незаявлення їх при зверненні до суду про стягнення боргу, не
відповідають діючому законодавству України.

Позовні вимоги в частині стягнення
з відповідача грошових коштів у сумі 179 грн.00коп. витрат на проїзд до Вищого
господарського суду України задоволенню не підлягають з причини недоведеності.

Витрати по справі, згідно  ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України покладаються на сторони
пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 49, 82-85,117 Господарського процесуального кодексу України,  суд

В И Р І Ш И В :

-
позов  задовольнити частково;

- стягнути з
відкритого акціонерного товариства „Дніпрошина”, м.Дніпропетровськ на
користь фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ, 8
338 грн. 53 коп. -інфляційних, 2 095 грн. 09 коп. -річних, 104 грн. 34 коп.
-витрат по сплаті держмита, 117 грн. 91 коп. -витрат  на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу;

-
наказ видати після набрання рішенням законної сили;

-  в решті позовних вимог
відмовити.

Суддя

І.В. Алмазова

Рішення
підписано-02.07.2007р.