ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2007
Справа №2-21/5956-2007

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі», м. Сімферополь

До відповідача Приватного підприємства «Видавництво «Реноме», м. Сімферополь

Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «КАПРО», м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство Оборони України, м. Київ

про визнання недійсним договору  купівлі-продажу.

Суддя Господарського

Суду Автономної Республіки Крим

С.І. Чонгова

Представники:

Позивач Гамова Н.В., ю/к, д/п № 2/68 від 23.03.2005 р.

Відповідач 1. не з’явився

2. Максимков В.А., представник, д/п № 1482/14 від 29.05.2007 р.

Сутність спору: Державне підприємство Міністерства оборони України «Кримське управління військової торгівлі», м. Сімферополь, звернулося до Господарського суду АР Крим із позовом до Приватного підприємства «Видавництво «Реноме», м. Сімферополь, Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «КАПРО», м. Київ, у якому просить визнати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 291,8 кв. м., розташованих за адресою: м. Сімферополь, вул.. Трубаченко, 22, - недійсним. Крім того, просить стягнути судові витрати, пов’язані з оплатою державного мита і витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги мотивовані наступним. 12.11.2002 р. між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 291,8 кв. м., які розташовані за адресою: м. Сімферополь, вул.. Трубаченко, 22. Позивач вважає, що вказаний договір укладений незаконно, оскільки вказана будівля з 1972 року знаходиться на балансі позивача, що підтверджується інвентарною карткою обліку основних засобів № 2, та є державною власністю і належить Міністерству Оборони України.

Ухвалою Господарського суду АР Крим від 17 травня до участі в справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство оборони України.

У засідання суду представник позивача з’явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник першого відповідача у засідання суду не з’явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Документи, витребувані судом, а також відзив на позовну заяву не надав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність першого відповідача, оскільки у матеріалах справи є достатньо документів для розгляду справи. Крім того, у відповідача було достатньо часу для надання документів, необхідних за його думкою, для розгляду спору.

Представник другого відповідача у засідання суду з’явився, відзив на позов не надав.

Представник третьої особи у засідання суду з’явився, письмових пояснень щодо суті позовних вимог не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представника позивача, другого відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2002 р. між Приватним підприємством «Видавництво «Реноме», м. Сімферополь, та Дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями «КАПРО», м. Київ, укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 291,8 кв. м., які розташовані за адресою: м. Сімферополь, вул.. Трубаченко, 22.

Відповідачем (Дочірнім підприємством з іноземними інвестиціями «КАПРО», м. Київ) у матеріали справи був наданий лист Сімферопольського МБРТІ від 20.09.2006 р., яким повідомляється, що первинно право власності на нежитлові приміщення загальною площею  291,8 кв. м. по вул.. Трубаченко, 22, в м. Сімферополі, зареєстровано за Територіальною громадою в особі Сімферопольської міської Ради на підставі свідоцтва про право власності за рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської Ради № 1908 від 26.10.2001 р. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Дрезноль Т.А. 30.01.2002 р., реєстр № 251 Представництво Фонду майна АР Крим продало нежитлові приміщення по вул.. Трубаченко, 22 в м. Сімферополі загальною площею 291,8 кв. м. Приватному підприємству «Видавництво «Реноме». На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Калініной Н.В. 12.11.2002 р., реєстр № 11920 ПП «Видавництво «Реноме» продало нежитлові приміщення по вул.. Трубаченко, 22, в м. Сімферополі, загальною площею 291,8 кв. м., Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями «КАПРО». До вказаного листа надані копія свідоцтва на право власності, копії договорів купівлі-продажу.

Крім того, до матеріалів справи надана копія інвентарної справи, з матеріалів якої убачається, що на день розгляду справи власником спірного майна є – Дочірнє підприємство з іноземними інвестиціями «КАПРО».

Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину  стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність  встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Позивач не надав належних документів, які підтверджують його право власності на майно та підтвердження того, що спірне майно вибуло з його володіння не за його волею.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з викладеного суд не має підстав для задоволення вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з оплати державного мита та судові витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням судового процесу підлягають віднесенню на позивача.

У засіданні суду було оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення оформлено та підписано відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 19 червня 2007 р.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Чонгова С.І.