КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16.05.07 р.          № 28/196-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Ольховська В.В. – предст.;

від відповідача - Андрущенко В.М. – предст., Кириленко М.Є. – предст.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 20.12.2006

у справі № 28/196-А

за позовом           Товариство з обмеженою відповідальністю "Остер-Трейд"

до           Державна податкова інспекція у Дарницькому районі м.Києва

про          визнання нечинним рішення

10.04.2007р., 08.05.2007р. в судовому засіданні оголошувалась перервавідповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 20.12.2006р. у справі

№ 28/196-А позов задоволено повністю. Визнано нечинним рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /045014 від 03.07.2006р; визнано нечинним рішення державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва від 03.07.2006р. № /0/45024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в частині визначення штрафних санкцій в розмірі 50570,66 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Остер-Трейд” 3,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, прийняти нову, якою в позові відмовити з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позивачем порушено встановлений термін надходження імпорту, оскільки митне оформлення товару здійснено 23.06.2006р.

Позивачем надано заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 07.05.2007р. склад судової колегії змінено. Розгляд справи здійснено колегією суддів у складі: головуючий суддя – Сотніков С.В., судді – Дзюбко П.О., Пантелієнко В.О.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 03.07.2006р. № /0/45014 до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1122,00 грн. за порушенням ст. 10 Декрету КМУ “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, а саме строків декларування валютних цінностей, що знаходяться за межами України: декларація станом на 01.04.2006 року подана 30.06.2006 р. (термін прострочення складає 66 днів).

Рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 03.07.2006р. №0/0/45024 до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 54211,79 грн. за порушення ст. 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а саме товар надійшов на територію України в повному обсязі після спливу 90 календарних днів з дати здійснення передплати за імпортним контрактом (термін прострочення складає 134 дні).

Спірні рішення прийнято відповідачем на підставі висновків, викладених у Акті перевірки від 30.06.2006р. № 1395-22/00-33344443.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.05 року між ТОВ “Остер-Трейд” (покупець) та фірмою “Beijing Yong Ji Xin business CO, LTD”, Китай, (постачальник) було укладено зовнішньоекономічний контракт № 125/1 на поставку товару (спортивного взуття) на загальну суму 300000 дол. США на умовах СІР Одеса.

На виконання зобов'язань за даним контрактом ТОВ “Остер-Трейд” 10.11.2005р. на адресу нерезидента перераховано як передплата грошові кошти в сумі 26704,00 дол. США. Граничний термін надходження товару за імпортом (90 днів) - 08.02.2006р.

Товар за контрактом  № 325/1 від 14.10.2005 року надійшов в контейнері TTNU 1504431 на митну територію України 17.02.2006р. що підтверджується наступним.

Згідно відповіді Одеської митниці на судовий запит (лист № 25/2701/11015 від 16.11.2006р.) товар (взуття спортивне на підошві з полімерних матеріалів та з верхом текстильних матеріалів - 4520 пар) прибув до Одеського морського торговельного порту на т/х "NORASIA ODESSA" і був взятий під митний контроль, що підтверджується відтиском штампу “Під митним контролем” від 17.02.2006р. №083 Одеської митниці на коносаменті № NO/NOR/IMP–033. 03.06.2006р. вказаний товар було поміщено на митний ліцензійний склад Одеського морського торговельного порту у режимі митного складу по ВМД № 500060000/6/212404, звідки його відправлено до Київської регіональної митниці.

Митне оформлення товару було закінчено на Київській регіональній митниці 23.06.2006р., що підтверджується  відміткою на ВМД №100000011/6/603366 від 23.06.2006р.

Згідно зі статтею 2 Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, у разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.04.91 р. N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність" моментом здійснення експорту (імпорту) є момент перетину товаром митного кордону України або республік (колишнього) Союзу РСР або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Поставкою імпортованого товару як об'єкта регулювання Закону і валютного контролю з боку податкових органів при здійсненні імпортних операцій є факт ввезення товару на митну територію України, оскільки норма статті 2 Закону є імперативною, якою не ставиться надходження в Україну товару в залежність від переходу права власності на товар.

Термін "момент перетину товаром митного кордону України" визначається існуючими нормами у митному законодавстві, зокрема у Митному кодексі України (далі - Кодекс).

Так, пунктом 1 статті 15 Кодексу термін "ввезення в Україну та вивезення з України" означає фактичне переміщення через митний кордон України товарів та інших предметів.

Пунктом 3 статті 15 Кодексу "переміщення через митний кордон України" визначається як ввезення на митну територію України, вивезення з цієї території або транзит через територію України товарів та інших предметів у будь-який спосіб, включаючи використання з цією метою трубопровідного транспорту та ліній електропередачі.

Статтями 21, 24 Кодексу встановлено, що товари переміщуються через митний кордон України під митним контролем і період перебування під митним контролем товарів, що ввозяться на митну територію України з метою вільного використання, визначається з моменту ввезення і до пропуску через митний кордон України.

Момент перетину товаром митного кордону України також конкретизує та доповнює поняття "пропуск через митний кордон України", яке означає дозвіл митниці на використання товарів на митній території України або за межами цієї території з метою, заявленою митниці (п. 4 ст. 15 Кодексу), а вільне використання передбачає розпорядження без митного контролю на митній території України або за її межами товарами та іншими предметами, пропущеними через митний кордон України (п. 5 ст. 15 Кодексу).

Згідно зі статтею 37 Кодексу переміщення через митний кордон України товарів підлягає митному оформленню, яке здійснюється службовими особами митниці з метою забезпечення митного контролю та для застосування засобів державного регулювання ввезення на митну територію України тощо.

Вантажна митна декларація (ВМД) згідно з Положенням про вантажну митну декларацію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.97 р. N 574, не є єдиним документом, виключно яким засвідчується факт та дата фактичного переміщення через митний кордон України товарів, а є документом, який є заявою, що містить відомості про товари та інші предмети і транспортні засоби та мету їх переміщення через митний кордон України, та засвідчує надання суб'єкту ЗЕД права на розміщення товарів у визначений митний режим (визначає статус товарів) або про зміну митного режиму щодо цих товарів і підтверджує, а не встановлює права та обов'язки зазначених у ВМД осіб щодо здійснення ними відповідних правових, фінансових, господарських та інших операцій.

Прийняття ВМД митницею для оформлення є процедурою попередньої перевірки відомостей, зазначених у ВМД, на відповідність до вимог, визначених у цьому Положенні, та наданих документів.

Підставою для переміщення вантажу через митний кордон України в режимі імпорту є наявність товаросупровідного документа на вантаж. На цьому документі проставляється відтиск штампа "Під митним контролем" (імпорт), виписується провізна відомість в митницю повного митного оформлення, на ній проставляється штамп "Під митним контролем" (імпорт) і особиста номерна печатка інспектора митниці на кордоні, через яку вантаж переміщувався (лист Держмитслужби України від 07.12.95 р. N 11/18-5435).

Згідно з пп. 3.2 п. 3 Порядку замовлення, видачі, зберігання, обліку та використання особистих митних забезпечень інспекторів, затвердженого наказом Держмитслужби від 17.11.98 р. N 723, штамп "Під митним контролем" має застережно-заборонний характер: означає, що вантаж або транспортний засіб взято під митний контроль і будь-яке розпорядження ним (переміщення, перевезення, навантаження, розвантаження та ін.) без дозволу митниці забороняється. Відтиск штампа проставляється на CMR (міжнародна транспортна накладна), товаросупровідних документах, у тому числі тих, що підтверджують вартість та кількість вантажу, а також на перевізних документах, вантажних маніфестах, інвойсах або на документах, що їх замінюють.

До митниці повного оформлення, в зоні діяльності якої розміщується отримувач вантажу, подаються товаросупровідний документ, провізна відомість з відповідними відмітками пропускної митниці і ВМД на вантаж.

Наявність відтисків штампа "Під митним контролем" (імпорт) і особистої номерної печатки митниці повного митного оформлення на товаросупровідних документах і ВМД свідчить про випуск вантажу у вільне використання або переведення вантажу під інший митний режим, який дає право власнику вантажу використовувати його з метою, заявленою у ВМД.

Тобто перебування під митним контролем товарів не можливе без їх фактичного ввезення в Україну, і при цьому первинним є фактичне переміщення товарів через митний кордон України, підставою для якого в режимі імпорту є наявність на вантаж товаросупровідного документа, проставлення на якому відтиску штампа "Під митним контролем" (імпорт) з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Водночас згідно пп. 3.3 п. 3 Інструкції про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 24.03.99 р. N 136 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.05.99 р. за N 338/3631, уповноважений банк знімає імпортну операцію резидента з контролю після пред'явлення останнім акта (іншого документа), що засвідчує поставку нерезидентом продукції, виконання робіт, отримання послуг, що оплачені резидентом.

У разі пред'явлення резидентом ВМД уповноважений банк знімає імпортну операцію з контролю лише після отримання реєстру ВМД від відповідного митного органу згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 26.12.95 р. N 1044, тобто оформленої ВМД відповідно до п. 8 Положення про вантажну митну декларацію.

Враховуючи викладене, в розуміні статті 2 Закону України від 23.09.94 р. N 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" датою імпорту є дата надходження товару на митну територію України, фактичного перетину ним митного кордону України, що підтверджується проставленням відтиску штампа на CMR, товаросупровідних документах і означає початок перебування товару під митним контролем, але при обов'язковій наявності ВМД типу IM-40, оформленої відповідно до вимог п. 8 Положення про вантажну митну декларацію.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивачем допущено прострочення законодавчо встановленого терміну в 9 днів, а не в 134 дні як вважає апелянт, оскільки фактично товар надійшов на митну територію України 17.02.2006р.

Таким чином, спірне рішення від 03.07.2006р. №0/0/45024 підлягає визнанню недійсним в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 50570,66 грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення від 03.07.2006р. № /0/45014, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1122,00 грн. підлягає визнанню недійсним в повному обсязі з огляд на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Форма декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, затверджена Наказом Мінфіну України №207 від 25.12.95 року.

Декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за встановленою формою в регіональних відділеннях Національного банку України та в державних податкових інспекціях за місцем знаходження суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 13 Наказу Мінфіну №207, декларуванню підлягають суми коштів, перерахованих за кордон по імпортних контрактах, по яких на звітну дату перевищено встановлені законодавством терміни здійснення цих контрактів.

Зважаючи на те, що станом на 01.04.2006 року (дата декларації) та 30.06.06 року (дата її подання) за зазначеним вище імпортним контрактом у позивача були вже відсутні валютні цінності, які підлягають декларуванню, то відповідно у нього і не виник обов’язок подавати декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянтом не надано судам першої та апеляційної інстанції беззаперечних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваних рішень, в той же час позивачем повно доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова Господарського суду міста Києва від 20.12.2006р. у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись статтями 198, 200, 205, 206, 209  Кодексу адміністративного судочинства України Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Дарницькому районі

м. Києва та Державної податкової адміністрації м. Києва залишити без задоволення, а постанову Господарського суду міста Києва  від 20.12.2006р. у справі  № 28/196-А – без змін.

Матеріали справи № 28/196-А повернути Господарському суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили судовим  рішенням  суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді