ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.
№ 01/11-11А (1/43-20/20А)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
ТОВ фірма “Феміда-Інтер”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від  06.11.2006 року

у справі
№ 01/11-11А господарського суду Волинської області

за позовом
ВАТ “Західенерго”

до
1)          Шацької районної держадміністрації Волинської області
2)          Шацької селищної ради Шацького району Волинської області

третя особа
ТОВ фірма “Феміда-Інтер”

про
визнання недійсним договору,

за участю представників сторін від:

позивача:
не з’явились

відповідача:
не з’явились

третьої особи:
Гаврилюк А.Ю. –за довіреністю від 27.02.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Волинської області від 31.05.2006р. (суддя Якушева І.О.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006р. (судді Р. Марко –головуючий, Т. Бонк, С. Бойко), позов задоволено частково; визнано нечинним договір оренди земельної ділянки від 04.07.2002р., укладений між Шацькою районною державною адміністрацією та ТОВ “Феміда-Інтер”; в позові ВАТ “Західенерго” до Шацької селищної ради про визнання нечинним договору від 04.07.2002р. відмовлено.

ТОВ фірма “Феміда-Інтер” в касаційній скарзі, з урахуванням змін,  просить скасувати постанови судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неправильну правову оцінку обставин справи.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить постанови залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Від позивача надійшло клопотання (телеграма) про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю явки представника. Проте в клопотанні відсутні посилання на причини неможливості явки представника в судове засідання. Враховуючи викладене, особливості розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачені ст. 1117 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо відхилення клопотання про відкладення розгляду скарги.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника третьої особи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції правомірно розглянув справу на підставі Господарського процесуального кодексу України з огляду на характер спірних правовідносин та суб’єктний склад учасників процесу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.07.2002р. між Шацькою райдержадміністрацією і ТОВ “Феміда-Інтер” було укладено договір оренди, за умовами якого Шацька районна державна адміністрація надала ТОВ “Феміда-Інтер” в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 6700кв.м., що знаходиться в ур. “Гряда”, Шацького району. Призначення земельної ділянки: розміщення бази відпочинку.

Вказаний договір оренди земельної ділянки укладено на підставі розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 04.07.2002р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 09.06.2005 у справі №01/6-24.1. за позовом ВАТ “Західенерго” до Шацької райдержадміністрації Волинської області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ “Феміда-Інтер” про визнання частково недійсним розпорядження №96 від 12.06.2002р., п.2 розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 12.06.2002р., згідно з яким було вирішено передати в оренду на 49 років ТОВ „Феміда-Інтер” земельну ділянку розміром 0,67га в зоні відпочинку „Гряда” на території Шацької селищної ради, визнано недійсним. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2006р. дане рішення залишено без змін. При розгляді справи №01/6-24.1., зокрема встановлено, що на земельній ділянці, яку згідно з розпорядженням №96 від 12.06.2002р. було передано в оренду ТОВ “Феміда-Інтер”, розташоване нерухоме майно корпуси №1 та №2 бази відпочинку “Енергетик”, побудовані ВАТ “Західенерго”. Під час корпоратизації ВАТ „Західенерго” відповідно до Переліку об'єктів нерухомого майна (будівель і споруд), що увійшли до статутного фонду ВАТ “Західенерго” під час корпоратизації станом на 01.07.1995р.,  затвердженим  Міністерством палива та енергетики України 27.12.2002р., корпуси №1 та №2 бази відпочинку “Енергетик” увійшли до статутного фонду ВАТ “Західенерго”. З урахуванням викладеного господарський суд дійшов висновку про набуття ВАТ “Західенерго” права власності на будівлі корпусів №1 та №2 бази відпочинку “Енергетик” шляхом їх передачі до статутного фонду.

Правовою підставою визнання частково недійсним розпорядження   Шацької  райдержадміністрації №96 від 12.06.2002р. стало порушення  Шацькою райдержадміністрацією при його прийнятті вимог ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України,  ч.1 ст.377  Цивільного кодексу України,  ст.16 Закону України „Про оренду землі”,  порушення права ВАТ  “Західенерго” як землекористувача і права власності товариства на будівлі, що розміщені на цій земельній ділянці,   оскільки, незважаючи  на  знаходження  на земельній ділянці будівель,  належних   ВАТ  “Західенерго”,   незважаючи  на звернення ВАТ “Західенерго” до Шацької селищної ради з проханням надати підприємству земельну ділянку, на якій побудовано базу “Енергетик”, земельна ділянка площею 0,67га була передана в цілому ТОВ “Феміда-Інтер”.

Суди попередніх інстанцій застосували приписи ч.1 ст.72 КАС України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому суди дійшли висновку, що правомірність набуття позивачем права власності на корпуси №1, № 2 бази відпочинку „Енергетик”, набуття позивачем права на земельну ділянку, на якій ці будівлі знаходяться, факт звернення позивача до Шацької селищної ради про надання земельної ділянки, встановлені судовим рішенням у справі № 01/6-24.1, що набрало законної сили, а тому суди відхилили доводи ТОВ “Феміда-Інтер” щодо оспорювання переходу до ВАТ “Західенерго” права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлі.

Відповідно до ст.30 Земельного кодексу України від 18.12.1990р., чинного  на момент передачі корпусів №1 та №2 бази відпочинку „Енергетик” до статутного фонду ВАТ “Західенерго”, при переході права власності на будівлю  і  споруду  разом  з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно ч.4 ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. При переході права власності  на  будівлю  та  споруду  до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

З урахуванням викладеного, застосувавши ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, ст.207 Господарського кодексу України суди дійшли висновку щодо визнання договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002р. нечинним, як такого, що суперечить вимогам закону.

Однак, зазначені висновки господарських судів не є такими, що ґрунтуються на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 ГПК України, з огляду на наступне.

Суди, застосувавши приписи ч.1 ст.72 КАС України, не обґрунтували можливість застосування даної норми при розгляді господарського спору в порядку господарського судочинства.

Також, даючи оцінку висновкам рішення господарського суду Волинської області від 09.06.2005 у справі №01/6-24.1., яким визнано недійсним п.2 розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 12.06.2002р., на підставі якого було укладено спірний договір оренди, суди попередніх інстанцій не встановили, чи є наявність такого рішення в адміністративній справі підставою для застосування ст.112 ГПК України щодо справи №7/96-78.1 господарського суду Волинської області за позовом ВАТ “Західенерго” до ТОВ “Феміда-Інтер” та Шацької районної державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002р., рішення в якій було прийнято 03.08.2004р.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставою недійсності господарського зобов’язання за статтею 207 Господарського кодексу України є його невідповідність вимогам закону, вчинення з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, укладення зобов’язання с порушенням господарської компетенції (правосуб’єктності).

Обсяг цивільної дієздатності особи, що вчиняє правочин від імені юридичної особи, визначається відповідно до установчих документів юридичної особи та закону; вчинення дій, що свідчать про прийняття правочину до виконання, вважається схваленням правочину у разі вчинення правочину особою з перевищенням наданих їй повноважень.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Суди не дали належної правової оцінки спірному договору, зокрема, на предмет відповідності його вимогам чинного законодавства України про оренду: Закону України “Про оренду землі”, Цивільному кодексу України, Господарському кодексу України.

Суди, зазначивши, що спірний договір суперечить вимогам закону, не обґрунтували свій висновок з посиланням на конкретні норми права. Наведені судами норми Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України за своїм змістом мають загальний характер.

Відповідно до статті 16 Закону України “Про оренду землі” (в редакції, що була чинною на час укладення спірного договору), договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених статтею 14, а також порушення вимог статей 4, 5, 6, 9, 13, 15 Закону України “Про оренду землі”, є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, згідно зі статтею 18 цього Закону.

Вищевикладене залишилося поза увагою судів, а тому ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2006р. та постанову господарського суду Волинської області від 31.05.2006р. у справі №01/11-11А скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький