ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.

№
7/329/06-25/189/06-7/288/06

Вищий господарський суду України у
складі колегії суддів:

головуючого                                    Невдашенко
Л.П.

суддів:                                               Михайлюка М.В.

Дунаєвської Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного
товариства “Запоріжжяобленерго”, м. Запоріжжя

на рішення

від 09.11.2006

у справі
господарського суду

№ 7/239/06-25/189/06-7/288/06
Запорізької області

за  позовом

Відкритого акціонерного
товариства “Запоріжжяобленерго” в особі Вільнянського РЕМ, м. Вільнянськ

до

Вільнянської виправної колонії №
20,              м. Вільнянськ

про

врегулювання розбіжностей

за участю
представників сторін:

від позивача -                   не
з'явилися

від відповідача -              Панасенко
В.О., Філенко О.І.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 09.11.2006 р.
відмовлено в позові Відкритому акціонерному товариству
“Запоріжжяобленерго” в особі Вільнянського РЕМ до Вільнянської виправної
колонії № 20 про врегулювання розбіжностей, що виникли при укладенні договору
про постачання електричної енергії № 462 від
05.07.2006 р. та зобов'язання відповідача укласти вказаний договір в
редакції позивача.

Суд мотивував своє рішення тим, що
між сторонами укладено договір на користування електричною енергією № 53 від
24.12.1999 р., який на даний час не розірваний.

Відповідно до п. 10 зазначеного
договору, даний договір укладено на строк до 2001 року і вступає в дію з
моменту йог підписання і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до
закінчення цього строку не поступить заяви однієї із сторін про відмову від
договору чи його перегляд.

Позивач, зазначає суд, не надав
доказів належного виконання п. 10 договору на користування електричною енергією
від 23.12.1999 р.

Оскаржуючи рішення господарського
суду, скаржник просить його скасувати та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції посилаючись на те, що при винесенні рішення судом порушено
норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що
позивач надав суду докази надіслання відповідачу пропозицій укладення договору,
а відповідачем надано докази розгляду проекту договору та часткового узгодження
запропонованих умов договору.

Заслухавши учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин
справи та її повноту, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Між установою по виконанню покарань
ЯЯ 310/20 (правонаступник Вільнянська виправна колонія № 20) та Державною
акціонерною енергетичною компанією “Запоріжжяобленерго” (  назву змінено на Відкрите акціонерне
товариство “Запоріжжяобленерго”) в особі Вільнянського РЕМ 24.12.1999 р.
укладено договір № 53 на користування електричною енергією.

Зазначений договір укладено строком
до 2001 року і набирає чинності з моменту його підписання та вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до закінчення цього строку не надійде заяви однієї
із сторін про відмову від договору чи його перегляд ( п.10 договору).

Правилами користування електричною
енергією, що були змінені та доповнені постановою НКРЕ № 928 від 22.08.2002
року, затверджений типовий договір про постачання електричної енергії.

Відкрите акціонерне товариства
“Запоріжжяобленерго” в особі Вільнянського РЕМ звернувся 26.06.2006 р. до
відповідача із пропозицією укласти договір на користування  електричною енергією у запропонованій
редакції позивача.

Судом встановлено, та підтверджено
матеріалами справи, що між сторонами існують договірні відносини врегульовані
умовами договору № 53 від 24.12.1999 р., який на момент розгляду спору в суді
був чинним.

В порушення умов п. 10 вказаного
договору позивач не звертався до відповідача із заявою про відмову від  договору № 53 від 24.12.1999 р. чи його
перегляд.

В запропонованій позивачем новій
редакції договору, також не вирішено питання припинення дії договору № 53 від
24.12.1999 р.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну, або припинення господарських зобов'язань, як погоджені
сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору
відповідно до законодавства ( ст. 180 ГК України), і лише непогоджені сторонами
обов'язкові умови договору можуть бути предметом судового розгляду, незалежно
від підстави позову.

Звертаючись до суду, позивач
зобов'язаний зазначити перелік умов договору, який потребує судового розгляду.

З уточнення до позовної заяви вбачається,
що позивач просить врегулювати розбіжності, що виникли при укладенні договору
від 05.07.2006 р., але перелік умов договору, який потребує судового розгляду
не надав, а зазначив зміст договору в його сукупності.

Доводи касаційної скарги не спростовують
висновку суду.

Колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду Запорізької області про відсутність правових
підстав для зобов'язання  відповідача
укласти договір та про врегулювання розбіжностей.

За таких обставин, Вищий
господарський суд України вважає юридичну оцінку, дану господарським судом
обставинам справи такою, що ґрунтується на матеріалах справи та чинному
законодавстві і підстав для задоволення касаційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 1115,
1119, 11110 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Запорізької області від 09.11.2006 р. у справі № 7/239/06-25/189/06-7/288/06
залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий, суддя
Л.Невдашенко

Судді:
М.Михайлюк

Н.Дунаєвська