ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.07 р.                                                                             Справа № 37/480а

11 годин 30 хвилин

Постанова складена та підписана головуючою суддею Яманко В. Г. у нарадчій кімнаті та проголошена у повному обсязі в судовому засіданні 14 червня 2007 року об 11 годин 30 хвилин у присутності представників сторін  у приміщенні господарського суду Донецької області (м. Донецьк, вул. Артема, 157,  кабінет судових засідань № 210).

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт”, м. Шахтарськ

до відповідача Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ

про: 1) скасування повністю податкового повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1904 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн., з якої 12970 грн. – основний платіж, 6485 грн. – штрафні (фінансові) санкції;

2) скасувати повністю податкового повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1905 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10188 грн., з якої 8106 грн. – основний платіж, 2082 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Суддя господарського суду Донецької області Яманко Валентина Григорівна

при секретарі судового засідання Шкурідіній  І. О.

Представники:

від позивача:   Матюха Л. М.- за дов. № 3 від 31 травня 2007 року,

від відповідача:  Литюк Н. О. – за дов. № 141/10/10-013 від 15 січня 2007 року,

Романік О.О. – за дов. № 5449/10/10-013 від 8 червня 2007 року.

Суть справи:

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області 14 грудня 2006 року з позовною заявою № 65  від 8 грудня 2006 року (т. 1 арк. справи 4-10) до Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ про визнання повністю недійсними податкових повідомлень – рішень № /0-505 від 7 квітня 2006 року на суму 10188 грн., № /0-504 від 7 квітня 2006 року на суму 19455 грн., № /1-1094 від 7 червня 2006 року на суму 10188 грн., № /1-1093 від 7 червня 2006 року на суму 19455 грн., № /2-1904 від 1 вересня 2006 року на суму 19455 грн., № /2-1905 від 1 вересня 2006 року на суму 10188 грн., розгляд якої згідно пункту 6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, до початку діяльності окружного адміністративного суду був підвідомчий  господарському суду Донецької області. Також, позивачем 8 грудня 2006 року було заявлено клопотання (т. 1 арк. справи 11) про зупинення виконання податкових повідомлень – рішень № /0-505 від 7 квітня 2006 року на суму 10188 грн., № /0-504 від 7 квітня 2006 року на суму 19455 грн., № /1-1094 від 7 червня 2006 року на суму 10188 грн., № /1-1093 від 7 червня 2006 року на суму 19455 грн., № /2-1904 від 1 вересня 2006 року на суму 19455 грн., № /2-1905 від 1 вересня 2006 року на суму 10188 грн. у частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт”, м. Шахтарськ штрафу в розмірі 10188 грн. та 19455 грн., у зв’язку з тим, що стягнення штрафу може погіршити економічний стан та ускладнити діяльність позивача.

Ухвалою від 15 грудня 2006 року (т. 1 арк. справи 1-2) господарський суд Донецької області відкрив провадження в адміністративній справі № 37/480а та призначив попереднє судове засідання на 16 січня 2007  року. Крім того, ухвалою від 15 грудня 2006 року господарський суд Донецької області задовольнив клопотання позивача, зупинив дію податкових повідомлень – рішень № /0-505 від 7 квітня 2006 року на суму 10188 грн., № /0-504 від 7 квітня 2006 року на суму 19455 грн., № /1-1094 від 7 червня 2006 року на суму 10188 грн., № /1-1093 від 7 червня 2006 року на суму 19455 грн., № /2-1904 від 1 вересня 2006 року на суму 19455 грн., № /2-1905 від 1 вересня 2006 року на суму 10188 грн. та заборонив відповідачу здійснювати стягнення за оспорюваними податковими повідомленнями – рішеннями на час судового розгляду. Зазначену ухвалу суду сторони отримали 19 грудня 2006 року, про що свідчать поштові повідомлення (т. 2 арк. справи 1-2).

Сторонами у попередньому судовому засіданні 16 січня 2007 року було надане клопотання (т. 2 арк. справи 59) про зупинення провадження по справі № 37/480а на строк до надання сторонами суду пояснень та первинних документів бухгалтерського та податкового обліку у зв’язку з великим обсягом документів та необхідністю надання часу для підготовки позивачем розшифровок до декларацій з ПДВ та декларацій з податку на прибуток за спірний період, та підготовки відповідачем письмового обґрунтування підстав для донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість, виходячи з подорожніх листів, договорів, інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку. Ухвалою від 16 січня 2007 року (т. 2 арк. справи 63-64) господарський суд Донецької області задовольнив клопотання сторін про зупинення розгляду справи та зупинив провадження в адміністративній справі № 37/480а на строк до отримання судом вказаних в клопотанні документів. Зазначену ухвалу суду сторони отримали 18 січня 2007 року, про що свідчать поштові повідомлення (т. 2 арк. справи 65-66).

15 травня 2007 року господарським судом Донецької області був направлений лист (т. 10 арк. справи 103) на адресу Шахтарської ОДПІ з повідомленням про надання позивачем документів, витребуваних ухвалою суду від 10 травня 2007 року, та пропозицією ознайомитися з матеріалами адміністративної справи № 37/480а для виконання вимог ухвали суду від 16 січня  2007 року у повному обсязі та вирішення питання щодо поновлення провадження по справі № 37/480а та її розгляду по суті.

22 травня 2007 року через канцелярію господарського суду Донецької області відповідачем було надане клопотання № 4937/10/10-013 від 21 травня 2007 року про поновлення провадження по адміністративній справі № 37/480 а (т. 10 арк. справи 104).  Ухвалою від 23 травня 2007 року (т. 10 арк. справи 124) господарський суд Донецької області задовольнив зазначене клопотання відповідача та поновив за клопотанням відповідача провадження в адміністративній справі № 37/480а, призначивши попереднє судове засідання на 31 травня 2007 року. У попередньому судовому засіданні господарським судом Донецької області 31 травня 2007 року було оголошено перерву до 4 червня 2007 року (т. 10 арк. справи 128).

У попередньому судовому засіданні 4 червня 2007 року позивач підтримав позовні вимоги, відповідач проти позовних вимог заперечував. Про досягнення примирення сторони суд не повідомили, у зв’язку з чим суд закінчив підготовче провадження та призначив адміністративну справу 37/480а до судового розгляду на 14 червня 2007 року, про що виніс відповідну ухвалу (т. 10 арк. справи 129-130). Також, суд керуючись частиною 1 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України вручив у попередньому судовому засіданні 4 червня 2007 року представникам сторін за їх згодою судові повістки (т. 10 арк. справи 131-132).

14 червня 2007 року відбувся судовий розгляд, під час якого позивач уточнив позовні вимоги, виклавши їх наступним чином: „1) скасувати повністю податкове повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1904 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн., з якої 12970 грн. – основний платіж, 6485 грн. – штрафні (фінансові) санкції, 2) скасувати повністю податкове повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1905 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10188 грн., з якої 8106 грн. – основний платіж, 2082 грн. – штрафні (фінансові) санкції” (т. 10 арк. справи 133). Відповідач проти позовних вимог заперечував, примирення сторони не досягли.

Позивач – товариство з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт”, м. Шахтарськ зареєстрований 28 березня 2002 року виконавчим комітетом Шахтарської міської Ради Донецької області як юридична особа, про що було видане свідоцтво про державну реєстрацію (т. 1 арк. справи 148). Відповідно до статуту (т. 2 арк. справи 22-34) позивач зареєстрований за адресою: м. Шахтарськ, вул. Леніна, 45 та включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 03483983, про що свідчить довідка Головного управління статистики у Донецькій області від 18 січня 2005 року (т. 1 арк. справи 149). Позивач перебуває на податковому обліку в Шахтарській об’єднаній державній податковій інспекції з 1 серпня 1995 року за  № 822, що підтверджується довідками форми № 4-ОПП № 18 від 17 квітня 2002 року (т. 2 арк. справи 21) та № 4/10/29-014-2 від 30 січня 2006 року (т. 2 арк. справи 20). Позивач є платником податку на додану вартість, про що свідчить свідоцтво форми № 5-Р № 06799660 серії НБ № 099413 від 11 квітня 2002 року (т. 2 арк. справи 19).

В обґрунтування  позовних вимог (т. 1 арк. справи 4-10, т. 2 арк. справи 3-6, 67-69) позивач зазначив, що не згоден з донарахуванням податковим органом  за результатами перевірки  податку на прибуток та податку на додану вартість, оскільки витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів були віднесені до складу валових витрат правомірно у відповідності до діючого законодавства та на підставі первинних документів бухгалтерського обліку згідно укладених з працівниками товариства договорів, незаконність яких відповідач у встановленому порядку не довів.

Позивачем були надані в підтвердження позовних вимог наступні докази, досліджені та долучені судом до матеріалів справи: податкові повідомлення – рішення від 7 квітня 2006 року № /0-505 – т. 1 арк. справи 12,  № /0-504 від 7 квітня 2006 року – т. 1 арк. справи 13, № /1-1094 від 7 червня 2006 року – т. 1 арк. справи 14, № /1-1093 від 7 червня 2006 року – т. 1 арк. справи 15, № /2-1905 від 1 вересня 2006 року – т. 1 арк. справи 16, № /2-1904 від 1 вересня 2006 року – т. 1 арк. справи 17, зведений акт № 62/23-6/03483983 від 27 березня 2006 року про результати планової виїзної документальної перевірки з питання дотримання вимог податкового законодавства та інших законодавчих актів, контроль за якими покладено на органи податкової служби за період 1 січня 2005 року – 31 грудня 2005 року з додатком – т. 1 арк. справи 18-47, акт № 98/23-6/03483983 від 29 травня 2006 року про результати позапланової виїзної документальної перевірки за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року – т. 1 арк. справи 48-66, податкові накладні – т. 1 арк. справи 67-82, скарга № 17 від 25 квітня 2006 року – т. 1 арк. справи 83-85, рішення про результати розгляду первинної скарги № 4695/10/25-013-3 від 27 червня 2006 року – т. 1 арк. справи 86-96, скарга № 27 від 21 січня 2006 року – т. 1 арк. справи 97-102, рішення про результати розгляду повторної скарги № 11484/10/25-013-5 від 18 серпня 2006 року – т. 1 арк. справи 103-107, скарга № 38 від 31 серпня 2006 року – т. 1 арк. справи 108-110, рішення про результати розгляду скарги № 12328/6/25-0115 від 31 жовтня 2006 року – т. 1 арк. справи 111-113, договір № 1 від 3 січня 2005 року – т. 1 арк. справи 114, відомість – т. 1 арк. справи 115, розпорядження № 9 від 1 жовтня 2005 року – т. 1 арк. справи 116, наказ № 212 від 7 жовтня 2005 року – т. 1 арк. справи 117, посвідчення про відрядження – т. 1 арк. справи 118, подорожні листи – т. 1 арк. справи 119, податкові декларації з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість – т. 1 арк. справи 120-145, протокол № 1 – т. 1 арк. справи 146-147, витяг з журналу реєстрації перевірок – т. 2 арк. справи 7-12, рішення про розгляд заперечення до акту позапланової виїзної документальної перевірки № 431/10/23-613 від 2 червня 2006 року – т. 2 арк. справи 13-15, заперечення до акту перевірки № 22 від 1 червня 2006 року – т. 2 арк. справи 16-18, подорожні листи легкового автотранспорту, накази про відрядження, посвідчення на відрядження, витяг з головної книги, відомості – т. 2 арк. справи 99-150, т. 3 арк. справи 1-164, т. 4 арк. справи 1-150, т. 5 арк. справи 1-150, т. 6 арк. справи 1-150, т. 7 арк. справи 1-150, т. 8 арк. справи 1-154, т. 9 арк. справи 1-153, т. 10 арк. справи 1-102, накази – т. 1 арк. справи 2-9, накладні та специфікації – т. 1 арк. справи 10-151, т. 12 арк. справи 2-107, витяг з книги обліку придбання – т. 12 арк. справи 108-120, декларації з податку на прибуток – т. 12 арк. справи 121-124,  договори – т. 12 арк. справи 125-127, посадова інструкція – т. 12 арк. справи 128-129.

Відповідач – Шахтарська об’єднана державна податкова інспекція, м. Шахтарськ  є суб'єктом владних повноважень, створена та діє на підставі Закону України "Про державну податкову службу в Україні" № 509 – ХІІ від 4 грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24 грудня 1993 року.

Відповідач проти позовних вимог заперечував (т. 2 арк. справи 35-36) посилаючись на те, що спірні податкові повідомлення – рішення були прийняті на підставі порушення позивачем порядку формування валових витрат за рахунок віднесення до їх складу витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, що використовувалися  для заправки легкового автотранспорту належного працівникам позивача, з якими без дотримання нотаріальної форми посвідчення були укладені цивільно-правові угоди, які розцінюються податковим органом як нікчемні. Крім того, позивачем неналежним чином оформлялися подорожні листи визначені як первинні документи підтверджуючі ці витрати.

Відповідачем були надані в підтвердження заперечень проти позовних вимог наступні докази, досліджені та долучені судом до матеріалів справи: податкові повідомлення – рішення від 1 вересня 2006 року № /2-1905 – т. 2 арк. справи 37, № /1-1094 від 7 червня 2006 року – т. 2 арк. справи 38, № /0-505від 7 квітня 2006 року – т. 2 арк. справи 39, розрахунок суми штрафних санкцій – т. 2 арк. справи 40, податкові повідомлення – рішення № /2-1904 від 1 вересня 2006 року – т. 2 арк. справи 41, № /1-1093 від 7 червня 2006 року – т. 2 арк. справи 42, № /0-504 від 7 квітня 2006 року – т. 2 арк. справи 43, розрахунок суми штрафних санкцій – т. 2 арк. справи 44, повідомлення № 14 про проведення перевірки – т. 2 арк. справи 46, поштове повідомлення – т. 2 арк. справи 47, направлення на проведення перевірки № 20/152 від 6 березня 2006 року – т. 2 арк. справи 48, план перевірки – т. 2 арк. справи 49-51, пояснювальна записка – т. 2 арк. справи 52-57, пояснення – т. 2 арк. справи 58, розрахунок вартості палива – т. 2 арк. справи 70-85, договори про використання автомобілів – т. 2 арк. справи 86-94, пояснювальна записка – т. 10 арк. справи 105-123.

Представники сторін клопотань про повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявляли, у зв'язку з чим на підставі пункту 2-1 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до  Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-IV від 6 жовтня 2005 року судовий розгляд був проведений без технічної фіксації.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, -

ВСТАНОВИВ:

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підписану від імені України 9 листопада 1995 року, ратифіковану Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції”  N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року  зі змінами та доповненнями у назві та тексті згідно з Законом України від 9 лютого 2006 року N 3436-IV, передбачено, що  кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку  незалежним і безстороннім судом. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У частині 3 статті 2 цього Кодексу міститься перелік обставин, які перевіряють суди у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень стосовно  того,  чи  вчинені вони у відповідності до вимог діючого законодавства.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм законодавства у даній справі підлягають дослідженню наступні обставини та відповідні ним правовідносини:

1) підстави, вид, порядок проведення перевірки відповідачем, наявність повноважень у посадових осіб відповідача для проведення перевірки;

2) наявність підстав для донарахування податку на прибуток, правильність застосування нормативних актів та наявність підстав та відповідність вимогам законодавства застосованих штрафних (фінансових) санкцій  по податку на прибуток;

3) наявність підстав для донарахування податку на додану вартість, правильність застосування нормативних актів та наявність підстав та відповідність вимогам законодавства застосованих штрафних (фінансових) санкцій  по податку на додану вартість.

За результатами дослідження матеріалів справи відповідно до вище наведених питань суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”  № 509 – ХІІ від 4 грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24 грудня 1993 року зі змінами та доповненнями внесеними Законом України № 2505-IV від 25 березня 2005 року, передбачено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні планові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів),  додержання валютного законодавства юридичними особами.

Судом встановлено, що посадовими особами Шахтарської об’єднаної державної податкової інспекції на підставі направлення № 20/152 від 6 березня 2006 року (т. 2 арк. справи 48) у відповідності до плану-графіку перевірки (т. 2 арк. справи 49-51)  з 6 березня 2006 року по 21 березня 2006 року була проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт” за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року. Як зазначено в акті перевірки, підприємству було надіслано 16 лютого 2006 року повідомлення № 14 (т. 2 арк. справи 46) про проведення планової виїзної документальної перевірки, яке фактично було отримано позивачем під розписку 20 лютого 2006 року, про що свідчить поштове повідомлення № 165930 (т. 2 арк. справи 47). Перевірку було проведено з відома директора товариства Вороб’я Ю.В. та у присутності головного бухгалтера Матюхи Л. М. Перед початком перевірки посадові особи відповідача зареєструвалися у відповідності до вимог Указу Президента України "Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" в журналі реєстрації перевірок позивача (т. 2 арк. справи 7-12). За результатами планової перевірки був складений акт № 62/23-6/03483983 від 27 березня 2006 року (т. 1 арк. справи 18-47), який не був підписаний директором позивача та головним бухгалтером.

На підставі акту перевірки № 62/23-6/03483983 від 27 березня 2006 року Шахтарською об’єднаною  державною податковою інспекцією були прийняті:

1) податкове повідомлення – рішення № /0-504 від 7 квітня 2006 року (т. 1 арк. справи 13, т. 2 арк. справи 43) про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн., з якої 12970 грн. – основний платіж, 6485 грн. – штрафні (фінансові) санкції, про отримання якого 17 квітня 2006 року позивачем свідчить поштове повідомлення № 196844;

2) податкове повідомлення – рішення № /0-505 від 7 квітня 2006 року (т. 1 арк. справи 12, т. 2 арк. справи 39) про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10188 грн., з якої 8106 грн. – основний платіж, 2082 грн. – штрафні (фінансові) санкції, про отримання якого 17 квітня 2006 року позивачем свідчить поштове повідомлення № 196844.

Зазначені податкові повідомлення – рішення  товариство з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт” в порядку апеляційного узгодження податкових зобов’язань відповідно до пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” 25 квітня 2006 року оскаржило до Шахтарської ОДПІ (т. 1 арк. справи 83-85). У зв’язку з поданням цієї скарги  Шахтарської об’єднаною державною податковою інспекцією згідно пункту 4 частини 6 статті 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” з 17 травня 2006 року по 23 травня 2006 року була проведена позапланова виїзна документальна перевірка за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, результати якої були викладені в акті № 98/23-6/03483983 від 29 травня 2006 року (т. 1 арк. справи 48-66). Перевірку проведено з відома директора товариства  Вороб’я Ю. В. та у присутності головного бухгалтера Матюхи Л. М. Зазначений акт перевірки був отриманий позивачем 29 травня 2006 року, також в ньому є примітка про те, що по даному акту будуть надати заперечення. За результатами позапланової перевірки податковим органом були підтверджені порушення встановленні при первинній документальній перевірці та прийнято рішення № 4695/10/25-013-3 від 7 червня 2006 року (т. 1 арк. справи 86-96), яким  у задоволенні скарги ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” відмовлено.

Шахтарською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення – рішення № /1-1094 від 7 червня 2006 року (т. 1 арк. справи 14, т. 2 арк. справи 38) про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток  на загальну суму 10188 грн. та № /1-1093 від 7 червня 2006 року (т. 1 арк. справи 15, т. 2 арк. справи 42) про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 13 червня 2006 року.

Вище наведені податкові  повідомлення  –  рішення  були оскаржені ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” 21 червня 2006 року до Державної податкової адміністрації у Донецькій області (т. 1 арк. справи 97-102). Рішенням ДПА у Донецькій області  № 11484/10/25-013-5 від 18 серпня 2006 року (т. 1 арк. справи 103-107) скарга товариства була задоволена частково шляхом скасування податкового повідомлення-рішення про донарахування податку з доходів фізичних осіб, податкові повідомлення-рішення про донарахування податків на прибуток та  додану вартість були залишені  без змін.

Шахтарською ОДПІ в порядку апеляційного узгодження податкових зобов’язань, у зв’язку з незадоволенням скарг ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” були прийняті нові податкові повідомлення – рішення:  № /2-1904 від 1 вересня 2006 року (т. 1 арк. справи 17, т. 2 арк. справи 41) про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн., з якої 12970 грн. – основний платіж, 6485 грн. – штрафні (фінансові) санкції та № /2-1905 від 1 вересня 2006 року (т. 1 арк. справи 16, т. 2 арк. справи 37) про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10188 грн., з якої 8106 грн. – основний платіж, 2082 грн. – штрафні (фінансові) санкції. Зазначені податкові повідомлення – рішення були отримані позивачем 6 вересня 2006 року, про що свідчить поштове повідомлення № 284107, та визначені позивачем в уточнених позовних вимогах (т. 10 акр. справи 133) як предмет спору.

31 серпня 2006 року товариством з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт” була надіслана до Державної податкової адміністрації України скарга на рішення про результати розгляду повторної скарги № 11484/10/25-013-5 від 18 серпня 2006 року (т. 1 арк. справи 108-110). Рішенням ДПА України № 12328/6/25-0115 від 31 жовтня 2006 року (т. 1 арк. справи 111-113) вище наведені податкові повідомлення – рішення були залишені без змін.

Щодо порядку адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень до податкових органів та прийнятих за результатами цього оскарження рішень суд зазначає, що відповідно до підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про порядок погашення податкових зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21 грудня 2000 року, у  разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення. Порядок подання скарг в порядку адміністративного оскарження та їх розгляд регулюється Положенням про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 11 грудня 1996 р. N 29 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 2 березня 2001 р. N 82),  зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 1996 р. за N 723/1748. Пунктом 5.3 розділу 5 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 р. N 253 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України  від 27 травня 2003 р. N 247), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2001 р. за N 567/5758, передбачено, що з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов'язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні, податковим органом складається та надсилається (вручається) платнику податків нове податкове повідомлення-рішення, яке має номер первинного податкового повідомлення, при цьому через дріб проставляється номер скарги, щодо якої воно складене (1 - для першої, 2 - для другої тощо), крім того, таке податкове повідомлення – рішення містить новий граничний термін сплати податкового зобов'язання та відповідно є підставою для подальшого адміністративного чи судового оскарження.

Щодо встановлених Шахтарською ОДПІ порушень суд, виходячи з норм права та наявних у справі матеріалів встановив наступне.

ТОВ «Шахтарськнафтопродукт» у 2005 році було укладено договори з працівниками товариства на використання автотранспортних засобів (т. 2  арк. справи  86-94), які належать ним  або використовуються ними на підставі генеральної довіреності. За період травень - грудень 2005 року товариством було використано паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 64 852 грн. 68 коп., яка була віднесена у  деклараціях з податку на прибуток за 1 півріччя, 9 місяців 2005 року та річну (т. 1 арк. справи 120-145, т. 12 арк. справи 121-124)   до складу валових витрат відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" № 334/94-ВР від 28 грудня 1994 року в редакції Закону України від 22 травня 1997 року № 283/97-ВР зі змінами та доповненнями, яким визначено, що валові витрати виробництва та обігу це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності,  з урахуванням того, що відповідно до положень пункту 1.32 статті 1 цього Закону господарська діяльність це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. При цьому, під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" передбачено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

В підпункті 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначено про те, що не включаються до складу валових витрат 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів. При цьому, платник податку звільняється від обов'язків доведення зв'язку таких витрат з його господарською діяльністю. Позивачем відповідно до вимог цього  підпункту 50 відсотків витрат було включено до складу валових витрат, а 50 відсотків - до графи “Запаси використані не в господарській діяльності”, які були відображені  в деклараціях з податку на прибуток  за 1 півріччя, 9 місяців 2005 рік у таблиці 1 «Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів» у графі 4.

Крім цього, згідно наказу ТОВ «Шахтарськнафтопродукт»  № 3 від 3 січня 2004 року був встановлений порядок організації бухгалтерського обліку та облікової політики товариства (т. 12 арк. справи 3-9), згідно якого до складу валових витрат включається 50 відсотків від суми витрат на придбання паливо–мастильних матеріалів на легкові автомобілі для виконання виробничих задач товариства, з відповідним включенням суми податку на додану вартість до податкового кредиту (підпункт 9.2.7 пункту 9.2 наказу).

За наказом ТОВ «Шахтарськнафтопродукт» № 13/1 від 30 квітня 2004 року «Про відшкодування витрат на паливо» (т. 12  арк. справи 2), у зв’язку з відсутністю легкового автомобільного транспорту у кількості необхідної для забезпечення безперебійної роботи товариства, працівникам дозволено використання власних легкових автомобілів для виробничих потреб  на умовах даного наказу та договорів (пункт 1 наказу). Згідно пункту 2 зазначеного наказу власнику автомобіля відшкодовується вартість палива, використаного в процесі експлуатації автомобіля для виробничих потреб товариства на підставі належним чином оформлених подорожних листів відповідно до норм витрачання палива, або здійснюється заправка паливом. Віднесення сум витрат товариства у зв’язку з використанням автомобілів за договорами до складу валових витрат  здійснюється відповідно до підпункту 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”. Товариство не відшкодовує працівнику інші витрати, пов’язані з використанням автомобіля (пункту 3 наказу).

Відповідно до пункту 4 посадової інструкції (т. 12 арк. справи 128-129) працівника охорони ТОВ «Шахтарськнафтопродукт» працівник охорони, що має власний автотранспорт, за вказівкою керівника, використовує його у господарській діяльності товариства згідно договору. Плата за використання особистого транспорту не нараховується, оскільки здійснюється заправка автомобіля за рахунок товариства. Списання палива здійснюється на підставі подорожних листів відповідно до встановлених норм.

Згідно пояснень позивача (т. 2 арк. справи 67-69) по бухгалтерському обліку отримане паливо за період травень-грудень 2005 року було відображено на рахунках:  203 («Паливо»);  281 («Товари на складі»); 631 («Розрахунки с вітчизняними постачальниками»); 92 («Адміністративні витрати») на загальну суму 64 852 грн. без податку на додану вартість, яка була віднесена на витрати повністю: травень 2005 р. – Дт 281 Кт 631 - 4141 грн., Дт 203 Кт 281- 4141 грн.,                              Дт 92 Кт 92  – 4141 грн.;  червень 2005 р. – Дт 281 Кт 631- 3486 грн.,  Дт 203 Кт 281- 3486 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 3486 грн.;  липень 2005 р. - Дт 281 Кт 631- 3841 грн., Дт 203 Кт 281- 3841 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 3841 грн.; серпень 2005 р. -   Дт 281 Кт 631- 7752 грн.,  Дт 203 Кт 281- 7752 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 7752 грн.;  вересень 2005 р.-  Дт 281 Кт 631- 10000 грн.,  Дт 203 Кт 281- 10000 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 10000 грн.; жовтень 2005 р. - Дт 281 Кт 631- 13489 грн., Дт 203 Кт 281- 13489 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 13489 грн.; листопад 2005 р. - Дт 281 Кт 631- 11946 грн., Дт 203 Кт 281- 11946 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 11946 грн.; грудень 2005 р.- Дт 281 Кт 631- 10198 грн.,  Дт 203 Кт 281- 101986 грн.,                                 Дт 92 Кт  92  – 10198 грн. У 2005 році загальна сума валових витрат на придбання товарів (робіт, послуг) склала 4 989 200 грн., що відображено у рядку 04.1 декларації з податку на прибуток підприємства за 2005 рік. Сума витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів для власних потреб підприємства за період травень-грудень 2005 р. склала 32426  грн., що дорівнює 50 відсоткам від загальної суми, а саме: травень 2005 р.- 2071 грн.; червень 2005 р.- 1743 грн.;  липень 2005 р. - 1920 грн.;  серпень 2005 р. - 3876 грн.;  вересень 2005 р.- 5000 грн.;  жовтень 2005 р.- 6744 грн.; листопад 2005 р.- 5973 грн.; грудень 2005р.- 5099 грн.

Відповідач заперечує проти включення позивачем до складу валових витрат зазначених 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів, оскільки вважає укладені договори використання легкових автомобілів нікчемними, а первинні документи складеними з порушеннями вимог  статті 9 Закону  України  “Про  бухгалтерський  облік та  фінансову  звітність в Україні”. Згідно висновків відповідача списання ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” палива на витрати не підтверджено вірно оформленими  документами, товарно–транспортні накладні,  довіреності  на отримання товарно–матеріальних цінностей  відсутні, за період  травень-грудень 2005 року на загальну суму 23254 грн., у тому  числі за: 1 півріччя  2005 року – 2858 грн. (у т. ч. за  2 квартал 2005 року – 2858 грн.), 9 місяців 2005 року –  9668 грн. (у т. ч. за 3 квартал 2005 року - 6810 грн.), 2005 рік –  23254 грн. ( у т. ч. за 4 квартал 2005 року –  13586 грн.).

З приводу заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств" не передбачає вимог щодо наявності у платника податків доказів безпосереднього зв'язку здійснених ним витрат з підготовкою, організацією, веденням   виробництва,   продажем  продукції  (робіт,  послуг)  і охороною праці, так як пунктом 5.11 статті 5 Закону України "Про оподаткування   прибутку   підприємств" визначено, що встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Згідно статті 1 Закону України  "Про  бухгалтерський  облік   та фінансову  звітність  в  Україні" № 996-ХІV від  16 липня 1999 року зі змінами та доповненнями, господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства,  а первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2  статті  9  Закону України  "Про  бухгалтерський  облік та фінансову  звітність  в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.  Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Обмеження та чіткого тлумачення вимог щодо зазначення змісту та обсягу господарської операції зазначені норми не містять.

Наказом Державного комітету статистики  України від 17 лютого1998 року № 74, зареєстрованого в Міністерстві юстиції  України від 5 березня 1998 року за № 149/2589 була затверджена та введена в дію з 1 квітня 1998 року типова форма N 3 "Подорожній лист службового легкового автомобіля" та Інструкція про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи. Пунктом 2 наказу передбачено, що  застосування подорожнього листа типової форми N 3 та виконання положень Інструкції є обов'язковим для всіх суб'єктів підприємницької діяльності, установ і організацій незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності, які експлуатують службові легкові автомобілі або для яких за їх замовленням здійснюється транспортне обслуговування службовими легковими автомобіля. При цьому, згідно до пункту 1.2 розділу 1 Інструкції до категорії службових легкових автомобілів відносяться легкові автомобілі, які знаходяться на балансі юридичних осіб всіх форм власності і використовуються для задоволення власних потреб, а також можуть надаватися замовнику на договірних умовах (з водієм). Згідно пункту 1.3 розділу 1 наведеної Інструкції подорожній лист службового легкового автомобіля типової форми N 3 є для перевізника підставою для обліку транспортної роботи та списання витраченого пального на загальний пробіг службових легкових автомобілів, а також для взаєморозрахунків між перевізником і замовником за надання транспортних послуг.

Інструкцією про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи безпосередньо умови, при яких подорожній лист не може бути прийнятий до обліку, не передбачені. Відповідачем при складанні актів перевірок були наведені висновки про не прийняття до обліку подорожніх листів та відомостей про отримання палива заповнених з недоліками, чим були порушені вимоги статей 10, 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” та  пунктів 1.6, 1.7 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10 серпня 2005 р. N 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205, які не надають таких прав органам податкової служби та більш того, однією з умов складання акту перевірки є викладення обставин чітко та всебічно без припущень з посиланням на підтверджуючі документи бухгалтерського та податкового обліку. Для визнання недійсними тих чи інших первинних документів є встановлена законодавством процедура, якої відповідач не дотримався. Недоліки в заповненні певних бухгалтерських документів не призводять до визнання їх недійсними в безспірному порядку.

Таким чином, досліджені судом договори на використання автомобілів, подорожні листи, накази про відрядження, розпорядження про використання автомобілів для виробничих цілей у вихідні дні,  відомості на отримання нафтопродуктів, посвідчення про відрядження (т. 2 арк. справи 86-94) за наявними в них ознаками та даними є первинними документами, які  мають необхідні реквізити для підтвердження здійснених господарських операцій та відповідно формування валових витрат, при цьому відповідач протилежного не довів.

Частиною 2 статті 6 Закону  України  “Про  бухгалтерський  облік та  фінансову  звітність в Україні” № 996-ХІУ від 16 липня 1999 року встановлено, що регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності. Відповідно до цієї норми постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 1998 р. N 1706  була затверджена “Програма реформування системи бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів”, у відповідності до якої Міністерством фінансів України були затверджені положення (стандарти) бухгалтерського обліку. Так, пунктом 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 р. N 87, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 червня 1999 р. за N 391/3684 передбачено, що  витрати це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками). Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності регулюються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318,  зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, яке  застосовується підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами незалежно від форм власності (крім банків і бюджетних установ). Згідно розділу “Визнання витрат” цього Положення  витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (пункт 5),  витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (пункт 6). Відповідно до пункту 18 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона). Пунктом 9 наведеного Положення зазначені обмеження щодо того, які втрати не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати. Згідно наведеного пункту 18 Положення витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів відносяться до адміністративних витрат та обмежень встановлених пунктом 9 не мають, так само, як відповідно до пункту 29 не включаються до складу інших витрат, які виникають під час звичайної діяльності, але не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). Відповідач з цього приводу заперечень не надав, аналіз цих норм при складанні акту перевірки не проводив та відповідно при формування висновків не враховував.

На протязі 2005 року ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” були укладені з власними працівниками договори про використання автомобілів для виробничої необхідності з відшкодуванням товариством робітнику тільки витрат на придбання палива з терміном дії до 31 грудня 2005 року, а саме: № 1 від 3 січня 2005 року з заступником директора ТОВ “Шахтарськнафтопродукт”  Горбачовим  В. Є. про використання належного його на підставі довіреності автомобіля марки ВАЗ 2108 державний № 823-07 ЕА (т. 1 арк. справи 114),  №  2  від 3 січня 2005 року з охоронцем  Картавцевим В. В. про використання належного йому на підставі технічного паспорту  автомобіля марки ВАЗ 2106 державний № 84261 ЕА (т. 2  арк. справи 93),  № 3 від 3 січня 2005 року з охоронцем  Надточий В. Г. про використання належного йому на   підставі свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля марки ВАЗ 2105 державний №  426-58 ЕА                   (т. 2 арк. справи 92), № 4 від 17 січня 2005 року з охоронцем Шулькіним А. Н. про використання належного йому на підставі технічного паспорту автомобіля марки ВАЗ 2105 державний №  А2459 ЯН (т. 2 арк. справи 91), № 5 від 1 червня 2005 року з охоронцем Волошиним С. І. про використання належного йому на підставі технічного паспорту автомобіля марки ВАЗ 2105 державний № 85516 ЕК (т. 2 арк. справи  90), № 6 від 1 серпня 2005 року з охоронцем Христинко А. Д. про використання належного йому на підставі технічного паспорту автомобіля марки   Daewoo державний №  АН5411АС (т. 2 арк. справи 89), № 7  від 15 серпня 2005 року з охоронцем Бріяловським  Л. П. про використання належного йому на підставі технічного паспорту автомобіля марки  ГАЗ –24 державний № Е3032ЯН (т. 2 арк. справи 88), № 8 від 1 жовтня 2005 року з охоронцем  Чабан П. К. про використання належного йому на підставі технічного паспорту автомобіля марки  ВАЗ 21013 державний № 34666ЕВ (т. 2 арк. справи 87), без номеру  від 1 грудня 2005 роуц з охоронцем  Дорошенко А. І.  про використання належного йому на підставі технічного паспорту автомобіля марки  ВАЗ 21093 державний № АН1640АЕ (т. 2 арк. справи  86).

Відповідач в акті перевірки визначив, що наведені договори у зв’язку з недодержання сторонами вимоги статті 799 Цивільного кодексу України про нотаріальне посвідчення договору        найму транспортного засобу є недійсними з моменту укладання, тобто нікчемними відповідно до пункту 1 статті 220 Цивільного кодексу України,  не можуть бути визнані належними первинними документами за визначенням статей 3, 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, а значить не можуть бути належним підтвердженням валових витрат при формуванні об’єктів оподаткування податком на прибуток та додану вартість. Проте, Шахтарською ОДПІ всупереч вимогам частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень суб’єкта владних повноважень, обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, факт нікчемності укладених ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” не доведений.

Наявність (відсутність) певних обставин у справі суд повинен встановити за допомогою належних доказів, обов'язок надання яких суду згідно частин 1, 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладений на суб'єкта владних повноважень. Згідно частини 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. При цьому, суд повинен оцінювати  докази за своїм  внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Відповідачем не були надані докази визнання договорів: № 1 від 3 січня 2005 року, №  2  від 3 січня 2005 року,  № 3 від 3 січня 2005 року,  № 4 від 17 січня 2005 року,  № 5 від 1 червня 2005 року, № 6 від 1 серпня 2005 року,  № 7  від 15 серпня 2005 року,  № 8 від 1 жовтня 2005 року, без номеру  від 1 грудня 2005 року недійсними в судовому порядку.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року по справі "Проніна проти України" суд наголошує, що § 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини зобов'язує суди надавати мотивацію своїх рішень, але це не може розумітися як вимога детальної відповіді на кожний з доводів сторони. Міра, до якої застосовується вказаний обов'язок щодо надання мотивації, може змінюватися відповідно до природи рішення.

Статтею 173 Господарського кодексу України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 174, 175 Господарського кодексу України визначені підстави виникнення господарських зобов'язань та майново-господарських зобов'язань, а саме встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, в тому числі з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 11 Цивільного кодексу України, що вступив в дію з 1 січня 2004 року, передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Таким чином, законодавство допускає укладання договорів про використання легкових автомобілях  в інших формах та на інших умовах ніж наведених в Господарському та Цивільному кодексах, тим більше, що наявні в матеріалах справи договори не містять основної ознаки договору найму – домовленості про передання легкового автомобіля для платного використання товариством та відповідач, як слідує з акту перевірки, наявність таких фактів не встановлював.

В акті перевірки відповідачем було також вказано на встановлення порушень ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” вимог підпунктів 7.4.1., 7.4.4. пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме на заниження податку на додану вартість на 12970 грн., в тому числі за травень 2005 року - 828 грн., червень 2005 року - 697 грн., липень 2005 року - 768 грн., серпень 2005 року - 1550 грн., вересень 2005 року - 2000 грн., жовтень 2005 року - 2698 грн., листопад 2005 року - 2389 грн., грудень 2005 року - 2040 грн. Відповідач пов’язує донарахування податку на додану вартість з вище проаналізованим формуванням валових витрат за рахунок віднесення 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів та зазначає, що оскільки відсутній прямий зв’язок використання цих автомобілів з господарською діяльністю позивача,  то віднесення податку на додану вартість, що вираховуються з цих витрат, до складу податкового кредиту неправомірно.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що згідно вимог підпункту 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платник податку звільняється від обов'язків доведення зв'язку 50 відсотків витрат на придбання пально-мастильних матеріалів для легкових автомобілів та оперативну оренду легкових автомобілів з його господарською діяльністю при умові віднесення тільки цих 50 відсотків, що позивачем дотримано та відповідачем не спростовується. Крім того, в матеріалах справи наявні докази: договори, накази, розпорядження, посвідчення про відрядження, які містять посилання на використання транспорту для потреб безпосередньо пов’язаних з основною діяльністю товариства по реалізації паливно-мастильних матеріалів, з відображенням у подорожніх листах маршрутів прямування до об’єктів, які належать ТОВ «Шахтарськнафтопродукт», та підприємств, від яких позивач отримує паливно-мастильні матеріали  та супровідні документи на нього.

ТОВ «Шахтарськнафтопродукт» 3 січня 2004 року був укладений договір № 246/01-03 (т. 12 арк. справи 125-126) з ЗАТ „Гефест” на поставку паливно-мастильних матеріалів. 4 травня 2005 року ТОВ «Шахтарськнафтопродукт» був укладений договір № 14/01-05 (т. 12 арк. справи 127) з ДП ЗАТ „Гефест – „Гефест – Логістика” на поставку паливно-мастильних матеріалів. Відповідно до зазначених договорів ТОВ «Шахтарськнафтопродукт»  та специфікацій до них в період з травня по грудень 2005 року отримувало паливно-мастильні матеріали, про що свідчать надані позивачем до матеріалів справи накладні, в яких до загальної вартості поставленого паливно-мастильних матеріалів включена сума податку на додану вартість (т. 11 арк. справи 10-151, т. 12 арк. справи 2-107).  Так, позивачем відповідно до накладних до складу податкового кредиту  за період травень-грудень 2005 року були включені суми податку на додану вартість вирахувані з вартості палива придбаного для використання його у господарській діяльності, в тому числі для заправки за договорами легкового автотранспорту,  на загальну суму 77 822 грн. у т.ч. ПДВ – 12970 грн.  а саме: травень 2005р.- 4969 грн., у т.ч. ПДВ – 828 грн.,  червень 2005р.- 4183 грн.; у т.ч. ПДВ – 697 грн.,  липень 2005р.-   4609 грн.; у т.ч. ПДВ - 768 грн., серпень 2005р.-  9302 грн.; у т.ч. ПДВ – 1550 грн.,  вересень 2005р.- 10000 грн.; у т.ч. ПДВ – 2000 грн.,  жовтень 2005р.- 16187 грн.; у т.ч. ПДВ- 2698 грн.,  листопад 2005р.- 14334 грн.; у т.ч. ПДВ - 2389 грн., грудень 2005р.- 12238 грн.; у т.ч. ПДВ – 2040 грн. Суми сформованого позивачем податкового кредиту підтверджуються оригіналами податкових накладних на отримання паливно-мастильних матеріалів: податкова накладна № 3711 від 31 березня 2005 року отримана від ЗАТ «Гефест» (паливо отримано у березні 2005 року, а використано у травні 2005 року); податкова накладна № 4109 від 30.06.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 413 від 30.06.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест»-«Гефест-Логістика»; податкова накладна № 4127 від 31.07.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 774 від 29.07.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест» -«Гефест-Логістика»; податкова накладна № 1422 від 31.08.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест» -«Гефест-Логістика; податкова накладна № 1420 від 31.08.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест» -«Гефест-Логістика; податкова накладна № 1421 від 31.08.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест» -«Гефест-Логістика; податкова накладна № 4143 від 31.08.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 4144 від 31.08.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 1777 від 30.09.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест» -«Гефест-Логістика; податкова накладна № 4170 від 30.09.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 4171 від 30.09.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 4172 від 30.09.2005р. отримана від ЗАТ «Гефест»; податкова накладна № 2376 від 30.11.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест»- «Гефест-Логістика; податкова накладна № 2585 від 31.12.2005р. отримана від ДП ЗАТ «Гефест» - «Гефест-Логістика”. Зазначені податкові накладні були включені позивачем до книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) у відповідних періодах та суми податку на додану вартість за цими податковими накладними включені до складу податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень  2005 року (т. 1 арк. справи 123-145,  т. 12 арк. справи 108-120).

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 3 квітня 1997 року зі змінами та доповненнями станом на спірний період   передбачено, що  податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Відповідач факт використання позивачем паливно-мастильних матеріалів в інших, ніж використання заправленого паливом легкового автотранспорту для вирішення  виробничих питань, цілях не довів, тим більше, що придбання та використання паливно-мастильних матеріалів  підтверджено належними первинними бухгалтерськими та податковими документами, недійсність яких відповідач у встановленому законом порядку не встановив.

Недоведеність податковим органом правомірності донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість, та визнання цього донарахування судом незаконним, як наслідок обумовлює скасування застосованих на донараховані суми податків згідно підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” штрафних  (фінансових) санкцій.

З огляду на вищевикладене та враховуючи приписи частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України позовні вимоги ТОВ “Шахтарськнафтопродукт” про скасування повністю податкових повідомлень–рішень Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції № /2-1904 та № /2-1905 від 1 вересня 2006 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з повним задоволенням судом заявлених до суб'єкта владних повноважень позовних вимог, судові витрати - судовий збір сплачений позивачем у розмірі 3 грн. 40 коп. згідно платіжного доручення № 882 від 9 листопада 2006 (т. 1 арк. справи 3) відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 4-14, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, пунктами 3, 6, 7 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до  Кодексу адміністративного судочинства України" № 2953-IV від 6 жовтня 2005 року, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт”, м. Шахтарськ до Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ про: 1) скасування повністю податкового повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1904 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн., з якої 12970 грн. – основний платіж, 6485 грн. – штрафні (фінансові) санкції; 2) скасувати повністю податкового повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1905 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10188 грн., з якої 8106 грн. – основний платіж, 2082 грн. – штрафні (фінансові) санкції, задовольнити у повному обсязі.

Скасувати повністю податкове повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1904 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 19455 грн., з якої 12970 грн. – основний платіж, 6485 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Скасувати повністю податкове повідомлення – рішення Шахтарської об’єднаної  державної податкової інспекції, м. Шахтарськ № /2-1905 від 1 вересня 2006 року про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10188 грн., з якої 8106 грн. – основний платіж, 2082 грн. – штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Шахтарськнафтопродукт”, м. Шахтарськ витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп. сплачені за платіжним дорученням № 882 від 9 листопада 2006 року.

Постанова складена та підписана головуючою суддею Яманко В. Г. у нарадчій кімнаті та проголошена у повному обсязі в судовому засіданні 14 червня 2007 року об 11 годин 30 хвилин у присутності представників сторін у приміщенні господарського суду Донецької області (м. Донецьк, вул. Артема, 157, кабінет судових засідань № 210).

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя

Надруковано 3 примірника:

1. Позивачу – 1.

2. Відповідачу – 1.

3. До справи – 1.

_______________________________________________________________________________

Адреса та телефон господарського суду Донецької області: 83048, м. Донецьк, вул. Артема, 157, тел. 381-88-46.