ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.07.07 р.                                                                               Справа № 39/164

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіної Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні  матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Авдіївський коксохімічний завод” м.Авдіївка

до відповідача: Державного підприємства „Донецька залізниця” м.Донецьк

про: стягнення суми  недостачі  1 440, 84 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Цвітун М.М. – довіреність № Н-01/2219 від 06.07.2007 р.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Авдіївський коксохімічний завод” м. Авдіївка, звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства „Донецька залізниця” м. Донецьк, про стягнення вартості вагової недостачі продукції в сумі 1 440, 84 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір ДУК-01/06-1р від 01.04.2006 р., залізничну накладну № 46666548, рахунок-фактуру № СФ-16269 від 22.12.2006 р., комерційний акт БН № 689304/284 від 16.12.2006 р., претензію № 11/25/11 від 12.02.2007 р., платіжне доручення № 12374 від 14.06.2007 р.,  розрахунок.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що згідно п.”а” ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у випадку, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому відправником, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

01.04.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг» м. Донецьк та позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Авдієвський коксохімічний завод», укладено договір № ДУК-01/06-1р на поставку вугільної продукції.

Згідно даного Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг»  зобов’язалась передати позивачу вугільну продукцію, а останній, у свою чергу, зобов’язався прийняти та оплатити її вартість.

У рахунок оплати вугільної продукції, згідно виставленого рахунку-фактури № СФ-16269 від 22.12.2006 р., позивач перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг»  платіжними дорученнями №12374 від 14.06.2007 р. – 30 000 000, 00 грн.

16.12.2006 р. на станцію Авдіївка Донецької залізниці на адресу позивача за залізничною накладною № 46666548 прибув вагон з вугіллям.

За залізничною накладною № 46666548 маса вантажу у вагоні № 66689621 становить: брутто 91000 кг, тара 22000 кг, нетто – 69000 кг.

Під час приймання вантажу у вказаному вагоні була виявлена недостача вугілля.

Відповідно до  ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт” та ст. 129 Статуту залізниць України обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

У зв’язку з виявленою недостачею на станції Авдіївка було складено комерційний акт № БН 680388/170 та № БН 680389/171, з якого вбачається, що при повторному перевантаженні вантажу на виправних перевірених 100 тн. електронних вагах вантажоотримувача, виявилось, що у вагоні № 66689621 вага брутто – 84850 кг., тара 22000 кг., нетто 62850 кг.,  що на 6150 кг менше, ніж вказано у залізничних накладних.

Означені комерційні акти складені у відповідності з вимогами, пред’явленими до його складання Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.03р. №334, тому є належними  засобами доказування.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Вимоги ст. 12 Закону України „Про залізничний транспорт” встановлюють, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Згідно п.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Такі ж саме положення законодавець закріпив і у статті 113 Статуту залізниць України.

Стаття 25 Закону України „Про залізничний транспорт” передбачає, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження вантажу виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку сума недостачі з урахуванням норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто складає  1 440, 84 грн.

Направлена позивачем претензія №11/25/11 від 12.02.2007 р. з вимогою погасити вартість недостачі, у тому  числі за залізничною накладною № 46666548 на загальну суму 1 440, 84 грн. відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Факт недостачі вантажу в сумі 1 440, 84 грн. підтверджений матеріалами справи, у зв’язку з чим суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені належним чином та підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки він не представив доказів, які б підтверджували те, що недостача вантажу виникла з незалежних від нього причин, тобто не довів у розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на відповідача.

На підставі ст. ст. 909,920,924 ЦК України, ст. ст. 307,314 ГК України, ст. ст. 23,26 ЗУ „Про залізничний транспорт”, ст. ст. 113,114,129 Статуту залізниць України, п.27 Правил видачі вантажів, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Авдіївський коксохімічний завод” м.Авдіївка - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” на користь Відкритого акціонерного товариства „Авдіївський коксохімічний завод” м. Авдіївка суму  недостачі 1 440, 84 грн., витрати по оплаті державного мита в сумі 102, 00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя