ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.07                                                                                           Справа  № 3/273-9/251

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Судді-доповідача                                                  Давид Л.Л.

суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Краєвської М.В.

при секретарі судового засідання                    Мазурській В.Т.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації за вих. №1272/22 від 21.03.2007 р.

на постанову господарського суду Львівської області від 01.03.2007 року

у справі № 3/273-9/251

за позовом Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу, м. Львів

до відповідача Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів

третя особа, що не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні відповідача–Львівська обласна державна адміністрація, м. Львів

про визнання нечинними рішень

за участю представників сторін:

від позивача: Ждиняк Н.П. –представник (довіреність б/н від 10.04.2007 року);

від відповідача: Лепенко В.О. –юрисконсульт (довіреність за №1755/22 від 23.04.2007 року);

від третьої особи: не з‘явились;

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Львівської області від 01.03.2007 року у справі №3/273-9/251 (суддя –Довга О.І., при секретарі судового засідання Скреметі О.О.) позовні вимоги Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу до Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації задоволено частково. Визнано нечинним наказ Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації №293 від 09.06.2004 р. Провадження у справі в частині визнання нечинним наказу Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації №423 від 09.08.2004 р. закрито. Як зазначено в мотивувальній частині рішення, висновок про недоцільність функціонування ДГРГЗ на базі Львівського державного обласного перинатального центру, викладений у довідці ГУОЗ ЛОДА по перевірці роботи ДГРГЗ, на виконання наказу №139-В від 18.04.2001 р., не є підставою для прийняття рішення про ліквідацію закладу як юридичної особи. Таким чином, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що подані відповідачем докази не підтверджують недоцільність функціонування ДГРГЗ та, відповідно, не можуть бути підставою для прийняття рішення про його ліквідацію згідно вимог закону. Розглянувши вимоги позивача, заперечення відповідача та третьої особи, заслухавши представників сторін та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що при прийнятті оскаржуваних наказів ГУОЗ ЛОДА №293 від 09.06.2006 р. та №423 від 09.08.2006 р., відповідач не діяв на підставах та у спосіб,  передбачених Конституцією та законами України; приймав рішення упереджено та необгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що призвело до неправомірного припиненння діяльності закладу. Вказане свідчить про порушення відповідачем прав позивача, а як наслідок –необхідності задоволення позовних вимог  в цій частині.

В частині визнання нечинним наказу ГУОЗ ЛОДА №423 від 09.08.2006 р., провадження у справі закрито, оскільки вказаний наказ скасовано відповідачем з власної ініціативи під час розгляду спору.

Відповідач, не погоджуючись з даною постановою, 07.03.2007 р. звернувся з заявою про апеляційне оскарження (вих. №1065/21), а  21.03.2007 р.  з апеляційною скаргою за №1272/22, зазначаючи, що така повинна бути скасована, оскільки винесена з порушенням вимог чинного матеріального права, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне. Так, судом невірно застосовано положення ст.110 ЦК України, оскільки зазначена норма передбачає можливість ліквідації юридичної особи і з інших підстав, окрім чітко визначених цією статтею. Судом застосовано дану норму шляхом обмежувального тлумачення, яке позбавляє засновника права вибору прийняття рішення про ліквідацію створеної ним юридичної особи. Крім того, ч1., ч.6 ст. 59 ГК України, прямо зазначають, що однією з підстав ліквідації суб`єкта господарювання є ініціатива засновників. Законом не передбачено обов`язку засновника мотивувати підстави ліквідації створеної ним юридичної особи. Додатковою підставою ліквідації позивача як юридичної особи, як зазначає скаржник, виступило порушення ним ст.49 Конституції України щодо порядку надання платних послуг. Невірно, на думку відповідача, застосовано судом і норми ст. 167 ЦК України, якою передбачено, що органи держави вправі створювати державні підприємства. Однак, судом залишено поза увагою положення про Головне управління, що не містить норм, які б надавали йому право виступати засновником, а ні ст. 169 ЦК України, якою регламентується створення саме комунальних підприємств. Судом не взято до уваги доводи представника відповідача, що всі заклади охорони здоров`я, які знаходяться у підпорядкуванні головного управління, є саме комунальної форми власності. Державними закладами охорони здоров`я в Україні є лише відомчі заклади, засновниками яких виступають міністерства та відомства. Таким чином, органи виконавчої влади не можуть виступати засновниками комунальних підприємств. Судом не взято до уваги норми ст. 143 Конституції України та ст. 56 ГК України, де зазначено, що засновниками суб`єктів господарювання мають право виступати лише власники майна та уповноважені ними органи. Таким чином, оскільки  підприємство позивача засноване на комунальній власності, засновниками його могли виступати лише обласна рада або управління комунального майна (ст.78 ГК України, ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”). Крім того, судом, як зазначає скаржник, порушено і норми процесуального права, а саме ст.100 КАС України, оскільки підстави для поновлення строку відсутні, позивачем не наведено поважних причин його пропуску.

На підставі наведеного, керуючись положеннями КАС України, скаржник просить скасувати постанову господарського суду по даній справі та прийняти нову, якою в  задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач, Державний господарсько-розрахунковий гінекологічний заклад,  у відзиві від 18.04.2007 р., б/н заперечує наведені в апеляційній скарзі обставини та просить залишити постанову місцевого господарського суду без змін, так як остання винесена на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи та вірного застосування вимог чинного законодавства. Так, в апеляційній скарзі апелянт наводить взаємосуперечливі твердження, вказуючи, що Головне управління охорони здоров‘я як засновник Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу вправі приймати рішення про ліквідацію закладу з будь-яких підстав, однак згодом зазначає, що Головне управління охорони здоров‘я Львівської обласної державної адміністрації не може виступати засновником Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу. Крім цього, зі змісту Тимчасового положення про головне управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови ЛОДА №1257 від 15.12.2005 р., на підставі якого на даний час здійснює свою діяльність відповідач, не вбачається, що йому заборонено виступати засновником державно-комунального підприємства Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу у 1996 році, та що його участь як засновника Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу суперечить основним завданням головного управління.

Безпідставним, на думку позивача, є і посилання відповідача на порушення судом вимог ст.100 КАС України щодо визнання поважними причини пропуску позивачем строків звернення до суду, оскільки Державний господарсько-розрахунковий гінекологічний заклад з моменту дізнання про факт порушення його прав неодноразово звертався до адміністративного суду Львівської області, що свідчить про бажання захистити своє порушене право.

З огляду на викладене, керуючись нормами КАС України, позивач просить судову колегію Львівського апеляційного господарського суду рішення місцевого господарського суду по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації –без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, Львівський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про скасування п. 6 постанови в частині видачі наказів відповідно до вимог ст. 116 ГПК України, а в решті постанову місцевого господарського суду залишити без змін, як таку, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, виходячи з наступного.

02.12.1996 р. наказом №453-В Головного управління охорони здоров`я створено господарсько-розрахунковий гінекологічний заклад на базі господарсько-розрахункового відділення Перинатального центру за адресою: м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 6. На виконання пунктів 2, 3 вказаного наказу затверджено Статут госпрозрахункового підприємства та проведено його реєстрацію згідно чинного законодавства (т.І, а.с.15).

Згідно п.11.1. нової редакції Статуту ДГРГЗ від 21.01.1998 р., даний заклад створений Головним управлінням охорони здоров`я ЛОДА, є самостійною державною установою охорони здоров`я, створеною для надання спеціалізованої платної чи безоплатної лікувально-профілактичної допомоги. Заклад, згідно положень п.1.5 є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, розрахунковий та інші необхідні рахунки в банках (т.І, а.с.17). Основною метою та напрямком діяльності закладу, згідно положень п. 2,1 Статуту, є забезпечення потреб населення спеціалізованою медичною допомогою, іншими послугами, предбаченими Статутом, а також одержання прибутків. Предметом діяльності закладу згідно положень п.2.2. Статуту, є: надання платних медичних послуг, медична практика; гінекологічна, стоматологічна, дірматвенерологічна, хірургічна, косметологічна, терапевтична, кардіологічна допомога, а також надання платних медичних послуг підприємствам та організаціям на підставі угод (медичне обслуговування трудових колективів) та індивідуальних договорів з громадянами  у відповідності зі ст. 18 Основ законодавства України про охорону здоров`я.

Припинення діяльності закладу відповідно до п.7 Статуту здійснюється шляхом його реорганізації або ліквідації, які проводяться за рішенням засновника згідно чинного законодавства.

09.06.2004 р. Головним управлінням охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації видано наказ №293 „Про ліквідацію Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу”, відповідно до якого останнє підлягало ліквідації (т.І, а.с.13). Робота ліквідаційної комісії, згідно положень даного наказу, підлягала завершенню до 09.08.2004 р.

Наказом Головного управління охорони здоров`я ЛОДА №423 термін роботи ліквідаційної комісії по ліквідації Державного госпрозрахункового гінекологічного закладу, продовжено до 09.10.2004 р. (т.І, а.с.14).

09.08.2006 р. Державний господарсько-розрахунковий гінекологічний заклад звернувся до господарського суду з позовом про визнання виданих Головним управлінням охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації, наказів про ліквідацію ДГРГЗ нечинними.

При перегляді постанови Господарського суду Львівської області в апеляційному порядку, судова колегія виходила з наступного. Державний госпрозрахунковий заклад звернувся до суду з оскарженням наказів Головного управління охорони здоров`я ЛОДА №293 від 09.06.2004 р. та №423 від 09.09.2004 р., з мотивів порушення їх прийняттям майнових прав позивача та позбавлення його можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Згідно вимог ч.2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. На виконання Конституції  України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Акти місцевих державних адміністрацій, згідно вимог ст.43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації”, що суперечать Конституції України, законам  України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Згідно вимог ст. 50 Закону розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону.

Підставами для визнання акта нечинним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта нечинним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства  чи  організації - позивачів у справі. З огляду на вищевикладене, Позивач звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний довести та обгрунтувати наявність хоча б однієї з вищенаведених обставин як безумовної підстави визнання оскаржуваних наказів нечинними: невідповідність вимогам чинного законодавства; невідповідність визначеній законом компетенції; порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивачів по справі.

Головне управління охорони здоров`я є одним із структурних підрозділів Львівської обласної державної адміністрації. Згідно вимог п.1 ст.19 Закону, місцева державна адміністрація приймає рішення про  створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління. Згідно Тимчасового положення  про головне управління охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації , затвердженого розпорядженням Голови ЛОДА №1257 від 15.12.2005 р., на підставі якого здійснює діяльність відповідач, останньому не заборонено виступати засновником ДГРГЗ. Крім цього, наказ Головного управління охорони здоров`я №453-В від 02.12.1996 про створення господарсько-розрахункового гінекологічного закладу - на базі господарсько-розрахункового відділення Перинатального центру за адресою: м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 6 (а.с.15) не скасовано, у передбаченому законом порядку не чинним не визнано. Отже, створення юридичної особи позивача відбувалось в порядку, визначеному чинним законодавством, в межах наданих управлінню як структурному підрозділу місцевої адміністрації повноважень. Крім цього, чинним законодавством України, зокрема ст.110 ЦК України та ст.59 ГК України, не передбачено такої підстави для припинення юридичної особи шляхом ліквідації як встановлення обмежень щодо повноважень державних установ виступати засновником підприємства.

Не підтверджуються фактичними обставинами справи твердження скаржника про те, що судом невірно застосовано вимоги ст.ст. 167, 169 ЦК України та ст. 143 Конституції України,, згідно яких органи держави вправі створювати лише комунальні підприємства, оскільки спростовується вищевикладеним.

Припинення діяльності юридичної особи здійснюється у порядку, визначеному статутом або законом. Пунктом 7 статуту ДГРГЗ визначено, що заклад підлягає ліквідації за рішенням засновника, згідно чинного законодавства. Відповідно до вимог ст.110 ЦК України, ст.59 ГК України, юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи,, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; за рішенням суду про визнання недійсної державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути,  а також в інших випадках, встановлених законом. Особа, яка згідно статуту чи закону наділена правом приймати рішення про ліквідацію створеного нею підприємства, самостійно визначає підставу такої ліквідації в межах закону. Як вбачається з матеріалів справи, а саме наказу Головного управління охорони здоров‘я Львівської обласної державної адміністрації №293 від 09.06.2006 р. (а.с.13), ліквідація позивача здійснюється у зв`язку з недоцільністю функціонування ДГРГЗ на базі Львівського державного обласного перинатального центру. Таким чином, підставою ліквідації виступила недоцільність подальшого функціонування юридичної особи позивача, однак відповідачем як її засновником не обгрунтовано підстави такої недоцільності та не мотивовано обов`язковість припинення такої юридичної особи саме шляхом ліквідації. З огляду на наведене, судова колегія прийшла до висновку про  безпідставність винесення оскаржуваних наказів та її невідповідність вимогам чинного законодавства.

Невірним є і твердження апелянта про провадження закладом діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом, оскільки  надання Державним господарського-розрахунковим гінекологічним закладом оплатних медичних послуг не суперечить вимогам ст.49 Конституції України та п.1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України №10-рп/202 від 29.05.2002р.та не виступає безумовною підставою ліквідації даного закладу як юридичної особи, з огляду на наступне. Основною метою та напрямком діяльності закладу згідно положень п.п. 2,1 Статуту є забезпечення потреб населення спеціалізованою медичною допомогою, іншими послугами, передбаченими статутом, а також одержання прибутків. Предметом діяльності закладу згідно положень п.2.2. Статуту, є: надання платних медичних послуг, медична практика; гінекологічна, стоматологічна, дірматвенерологічна, хірургічна, косметологічна, терапевтична, кардіологічна допомога, а також надання платних медичних послуг підприємствам та організаціям на підставі угод (медичне обслуговування трудових колективів) та індивідуальних договорів з громадянами  у відповідності зі ст. 18 Основ законодавства України про охорону здоров`я. Крім цього, всі послуги, передбачені в прейскуранті Державного господарсько-розрахункового гінекологічного закладу як оплатні, містяться у відповідному переліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.1996 р. „Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних закладах охорони здоров`я та вищих медичних закладах освіти” тощо.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти  адміністративного позову. В даному випадку, Головним управлінням охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації не доведено належними і допустимими доказами підставність та правомірність винесення оскаржуваних позивачем наказів.

В частині визнання нечинним наказу Головного управління охорони здоров‘я Львівської обласної державної адміністрації №423 від 09.08.2006 р., місцевим господарським судом обґрунтовано закрито провадження по спарві, оскількии вказаний наказ скасовано відповідачем з власної ініціативи під час розгляду справи.

Безпідставною є і вказівка скаржника на порушення місцевим господарським судом вимог ст.100 КАС України, оскільки як вбачається з матеріалів справи (Ухвала господарського суду Львівської області по справі №А1/156-2/31 від 29.06.2006 р., ухвала господарського суду Львівської області від 11.09.2006 р.) Державний господарсько-розрахунковий гінекологічний заклад з моменту, коли дізнався про факт порушення його права, неодноразово звертався до господарського суду Львівської області в порядку адміністративного судочинства з метою захисту порушеного права. Таким чином, судом обґрунтовано, згідно вимог ч.2 ст.100 КАС України визнано причину пропущення строку звернення до суду поважною.

При прийнятті оскаржуваної постанови, місцевий господарський суд в резолютивній частині постанови помилково вказав про видачу наказу в порядку ст. 116 ГПК України, а тому п. 6 постанови місцевого господарського суду слід скасувати, оскільки відповідно до вимог ст. 258 КАС України за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно –видається виконавчий лист.

В решті постанову місцевого господарського суду залишити без змін, як таку що винесена відповідно до вимог чинного законодавства та обставин справи.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 211 п.п.6, 7 Прикінцевих та перехідних полжень КАС України,-

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.        Пункт 6 постанови Господарського суду Львівської області від 01.03.2007 року у справі №3/273-9/251 в частині видачі наказу відповідно до вимог ст. 116 ГПК України –скасувати.

2.          В решті постанову Господарського суду Львівської області від 01.03.2007 року у справі №3/273-9/251 залишити без змін, апеляційну скаргу Головного управління охорони здоров‘я Львівської обласної державної адміністрації - без задоволення.

3.        Постанова може бути оскаржена в порядку ст. 212 КАС України.

4.         Справу №3/273-9/251 повернути Господарському суду Львівської області.

Суддя-доповідач                                                                      Л.Л.Давид

Суддя                                                                                 Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                          М.В.Краєвська