ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2007                                                                                   Справа № А19/67-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Білецької Л.М. (доповідач),

суддів
Науменко І.М., Голяшкіна О.В.

при    секретарі    судового засідання:
Прокопець Т.В.

за  участю   представників сторін:

від позивача:
представник позивача у судове засідання не з"явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

від відповідача:
представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі, м. Кривий Ріг

на постанову
від  09.01.2007р.

господарського суду
Дніпропетровської області

у справі
№ А19/67-06

за  позовом
Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі, м. Кривий Ріг

до

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі

про

відшкодування 3 582,95 грн

В  С Т А Н О В И В :

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.07р. по справі № А19/67-06 (суддя Петренко І.В.)  відмовлено в задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова мотивована тим, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем при зверненні до господарського суду не було виконано вимоги, передбачені чинним законодавством України.

Не погодившись з постановою суду, позивач – Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі, м. Кривий Ріг звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилається на неповне з’ясування обставин справи судом, порушення та неправильне застосування ним норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що відповідно до п.1 Положення про  Пенсійний фонд  України, затверджено указом Президента  від 01.03.201.р. №121, Пенсійний фонд  України є  центральним  органом  виконавчої влади. Згідно цього Положення в п. 3 вказано, що основним завданням   Пенсійного фонду  України є збирання та акомулювання коштів, призначених для  пенсійного забезпечення,  повне та своєчасне  фінансування витрат  на виплату  пенсій та інших соціальних виплат, які здійснюються з коштів фонду. Таким чином, позивач звертається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в інтересах держави .

Для відшкодування коштів між позивачем та відповідачем  складаються акти щомісячної звірки особових справ пенсіонерів, які мають право на отримання пенсій  у зв”язку з нещасним випадком на виробництві та професійними захворюваннями,  в яких вказують суму, що підлягає відшкодуванню .

Однак, на протязі з 01.04.2001 року по теперішній час, Фонд соціального стахування від нещасних випадків  на виробництві  та професійних захворювань України категорично відмовлявся відшкодувати витрати та узгоджувати акти, пов"язані з виплатою  пенсій по інвалідності внаслідок  нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання .

Згідно постанови від 09.01.2007 р. по справі № А19/67-06 суддя відмовляє в задоволенні позову спираючись на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 року по справі № А 6/321-06, в якій між цими ж сторонами та за цим же предметом , в позові  позивачу відмовлено. Постанова від 10.08.2006 року по справі №А6/321-06 набрала законної сили , але вона винесена з порушенням ст.ст. 33, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме управління не було  належним чином повідомлене про призначення судового засідання  та не була направлена  постанова по справі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції відмінити повністю.

Представник відповідача -  відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі надав заперечення на апеляційну скаргу. Вважає, що відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі є робочим органом , який діє на підставі положення від 05 листопада 2001 р № 39-КН, відповідно до якого здійснює соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві на території Кривого Рогу, є підзвітним  Управлінню виконавчої дирекції Фонду в Дніпропетровські області .

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі як страховик здійснює виплату  вищевказаних пенсій застрахованим особам, тобто, фізичним особам, на користь яких здійснюється  страхування .

Постановою господарського суду  Дніпропетровської області  від 10.08.2006 р. по справі № А6/312-06 між цими сторонами та за цим же предметом , де в позові ПФ в Дзержинському районі  м.Кривого Рогу до ВВД ФССНВ м. Кривого Рогу було відмовлено .

Таким чином, відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України  постанова, яка набрала законної сили - є обов"язковою для осіб, які беруть участь у справі. Просить в задоволенні  апеляційної скарги позивача відмовити, постанову господарського суду Дніпропетровської області  від 09.01.2007 року по справі № А19/67-06 - залишити без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.01.2007р. відкрите апеляційне провадження, ухвалою від 09.02.07р. призначена апеляційна скарга до розгляду на 20.02.2007р., 20.02.07р. у судовому засіданні оголошено перерву на 20.03.07р.

У судовому засіданні 20.02.2007р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду без змін.

У судовому засіданні 20.03.2007р. представники сторін були відсутні, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється органами Пенсійного Фонду України. Стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду.

З набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Положення ч.2 п.5 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»встановлює, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що витрати, понесені Пенсійним Фондом України у зв'язку із виплатою пенсій, передбачених ст.26 Закону України «Про пенсійне забезпечення»підлягають відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Вказане підтверджується ст.7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якої органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, починаючи з 1 квітня 2001р. відшкодовують органам пенсійного фонду України пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсій у зв”язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Сумісною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03 p. № 5-4V4 затверджено «Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання»(Порядок), що встановив механізм погодження та відшкодування таких витрат.

Пунктом 5 Порядку визначено, що органи Пенсійного фонду України щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі Списку осіб, яким   виплачено   пенсії по   інвалідності   внаслідок   нещасного   випадку   на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та Списку померлих осіб, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання,  проводять   3    відділеннями    виконавчої    дирекції    Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань   України   звірку      витрат   по   особових   справах   потерпілих, складають акт Щомісячної звірки витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності та до 15 числа місяця наступного за звітним подають його відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України і управлінням виконавчої   дирекції   Фонду   соціального   страхування   від нещасних  випадків на виробництві   та   профзахворювань   України   в   АРК, областях, містах Києві та Севастополі.

Лише на підставі даних особових справ інвалідів, занесених до актів звірки, робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню в централізованому порядку.

Господарським судом Дніпропетровської області на підставі досліджених доказів по справі встановлено, що нещасний випадок на виробництві, який спричинив громадянам України Романенку С.В., Атанасову О.Г., Іслангулову Ф.А. каліцтво підтверджено актом про нещасний випадок. Нещасні випадки із потерпілими Романенко С.В., Атанасов О.Г., Іслангулов Ф.А. сталися на території країн-учасниць Співдружності Незалежних Держав і підлягали відшкодуванню за період з 01.06.2006 р. по 01.10.2006 р. у розмірі 3582,95 грн.: Романенко С.В. – 980,03 грн.; Атанасов О.Г. –282,28 грн.; Іслангулов Ф.А. –2320,37 грн.

Відповідно до п.5 Порядку УПФ у Дзержинському районі були складені акти щомісячних звірок витрат по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві, в яких були зазначені загальні суми витрат, що підлягають відшкодуванню. Акти звірок були подані на узгодження та підписання відповідачу. Але останній відмовився підписати акти із мотивів настання нещасного випадку на території колишнього СРСР, що на думку відповідача не є підставою для відшкодування сум виплачених пенсій по інвалідності, оскільки потерпілі не є застрахованими за законодавством України.

З часу прийняття Закону України «Про страховані тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», передбачено обов'язок Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань України проводити відшкодування ПФУ.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР про відшкодування шкоди, завданої працівникам внаслідок травмування на виробництві, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до ст.З Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав в області пенсійного забезпечення від 13.02.1992 р. всі витрати, які зв'язані із здійсненням пенсійного забезпечення по цій Угоді, несе держава, яка надає забезпечення. Взаєморозрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Посилання відповідача на те, що вказана Угода не може бути прийнята до уваги, оскільки не ратифікована Верховною Радою України є безпідставне, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 12.07.2000 р. №9-рп/2000 встановлена неконституційність положень статті 7 Закону України «Про міжнародні договори», а саме ратифікація міжнародних договорів шляхом ухвалення Верховною Радою України спеціального закону про ратифікацію.

Тому посилання позивача на норми Угоди від 13.03.1992 року є правомірним.

Обґрунтування відповідачем своєї позиції по відмові виконати дії по підписанню актів про взаємні розрахунки із УПФ положенням Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоров’я, які пов’язані із виконанням трудових обов’язків, від 09.09.1994р. є неправомірним, оскільки вказана Угода передбачає відшкодування шкоди, заподіяної працівнику каліцтвом, професійним захворюванням або іншими ушкодженнями здоров’я, які пов’язані із виконанням ними трудових обов’язків і не регулює питання виплати пенсій, що відповідає і вимогам цивільного законодавства, зокрема ст. 1195 ЦК України та ст. 456 ЦК УРСР.

Тобто, відшкодування шкоди фізичній особі і відшкодування витрат на пенсійне забезпечення у зв’язку з трудовим каліцтвом –це різні поняття, які регулюються різними нормативно-правовими актами.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необґрунтованість позову, апеляційною скаргою висновки суду першої інстанції спростовані, а тому постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга –задоволенню.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі, м. Кривий Ріг - задовольнити.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2007р. по справі № А19/67-06  - скасувати.

Позов управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі, м. Кривий Ріг - задовольнити.

Зобов”язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі включитти до актів звірки для подальшого відшкодування на централізованому рівні витрати управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу в сумі 3582 грн. 95 коп. по виплаті та доставці пенцій пенсіонерам: Романенку С.В., Атанасову О.Г., Іслангулову Ф.А. за період з 01.06.2006 року по 01.10.2006 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в місячний строк з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий                                                                           Л.М.Білецька

Суддя                                                                                    І.М.Науменко

Суддя                                                                                       О.В.Голяшкін

З оригіналом згідно

Помічник судді                                 О.В.Водопоєнко