ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

02.04.2007                                                                                              Справа  № 2/37

За позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, м. Ужгород

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Державного підприємства „Агропромисловий комбінат „Ужгородський”, с. Розівка Ужгородського району

До відповідача 1 Ужгородської районної ради в особі відділу комунальної власності району, м. Ужгород та

До відповідача 2 дочірнього підприємства „Термал-Стар” підприємства „Стар”, с. Нижнє Солотвино Ужгородського району

Про визнання недійсним договору купівлі-продажу №11 від 17.03.2003 року майна –обладнання свердловини Т-32, яке знаходиться в с. Н.Солотвино Ужгородського району (Деренівка), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського району Дроботя А.Й.

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Дубовий І.Б. –представник по довіреності №3 від 03.01.2007р.

від відповідача 1 – Петричко В.Б. –предст. по довіреності №33/02-19 від 06.02.07р.

від відповідача 2 –Любка Р.М. –представник за дорученням №17 від 23.01.07р.

від третьої особи  –Ракущинець А.А. –керуючий санацією

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним договору купівлі-продажу №11 від 17.03.2003 року майна –обладнання свердловини Т-32, яке знаходиться в с. Н.Солотвино Ужгородського району (Деренівка), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського району Дроботя А.Й.

В засіданні суду 20.03.2007р. за згодою представників сторін було оголошено перерву в порядку вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України до 22.03.2007р. та до 02.04.2007р. для надання сторонам можливості подати суду докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Представник позивача просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, в підставу своїх доводів вказує на приналежність відчуженого за оспорюваним договором майна до державної власності, оскільки будівництво свердловини здійснювалось за кошти та на замовлення Ужгородського комбінату хлібопродуктів №1, а нині –Державного підприємства „Агропромисловий комбінат „Ужгородський”, заснованого на державній власності, що підтверджується паспортом свердловини, актом прийому-передачі свердловини та листом Закарпатської геологорозвідувальної експедиції від 14.12.2006р. №1/732. Вважає, що

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 02.04.2007 року по справі №2/37

наявними у справі матеріалами беззаперечно підтверджується обґрунтованість вимог позивача та безпідставність заперечень відповідачів з приводу позовних вимог. Заперечує доводи відповідачів про пропущення строку позовної давності стосовно подання даного позову, оскільки вважає, що такий повинен обраховуватись з моменту коли позивач дізнався про порушення права державної власності на нерухоме майно –свердловину 32-Т, а саме з часу отримання відповіді на листа №09-10/4705 від 21.11.2006р.

В ході розгляду справи подав суду клопотання про зупинення провадження у справі з тих підстав, що господарським судом області порушено провадження у справі за позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області до Ужгородської районної ради про визнання нечинним та скасування рішення ІУ сесії ІУ скликання Ужгородської районної ради від 27.09.2002р., яким об’єкт нерухомого майна –свердловини Т-32 в с. Н.Солотвино включено до переліку об’єктів комунальної власності району як безгосподарне майно. Також просить залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатську обласну державну адміністрацію, яка на думку заявника, являється власником спірного майна та рішення зі спору стосуватиметься прав та охоронюваних законом інтересів даної особи.

Представник відповідача 1 заперечує проти позовних вимог в повному обсязі по мотивах, викладених у поданому суду письмовому поясненні на позов. В підтвердження своїх доводів вказує на те, що майно, яке є предметом оспорюваного позивачем договору, було взято в комунальну власність району як безхазяйне, в подальшому передано відповідачу 2 в тимчасове платне користування (оренду) та згодом відчужене на його користь за договором від 17.03.2003р. Заперечує доводи позивача стосовно не пропущення ним строку позовної давності з тих підстав, що відчуження спірного об’єкту здійснювалось за відкритою процедурою з відповідною публікацією засобами масової інформації в газеті „Вісті Ужгородщини” 22.02.2003р. В свою чергу про укладення відповідного договору купівлі-продажу такого об’єкту також було повідомлено через „Вісті Ужгородщини” 22.03.2003р. Відповідно, строк позовної давності повинен обчислюватись з дати, коли особа повинна була дізнатись про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів, тобто з моменту даних публікацій. Також на думку відповідача 1 позивачем не доведено факту перебування даного майна у державній власності, оскільки будівництво свердловини могло здійснюватись не тільки за кошти державного бюджету, а й за кошти самого підприємства.

Заперечує також стосовно доводів позивача про необхідність зупинення провадження у справі та залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатської обласної державної адміністрації, оскільки на думку відповідача 1 контроль за ефективністю розпорядженням майном державної власності та його відповідністю вимогам чинного законодавства покладено саме на позивача, відповідно, заявником так і не доведено необхідності здійснення судом такого залучення, отже, вважає доводи заявника безпідставними та необґрунтованими. Вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача стосовно необхідності зупинення судом провадження у справі, оскільки результат вирішення справи господарським судом області за позовом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області до Ужгородської районної ради про визнання нечинним та скасування рішення ІУ сесії ІУ скликання Ужгородської районної ради від 27.09.2002р. жодним чином не впливатиме на подані відповідачами заперечення з приводу пропущення позивачем строку позовної давності при  зверненні з даним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу обладнання свердловини.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 02.04.2007 року по справі №2/37

Представник відповідача 2 також заперечує проти позовних вимог, в тому числі з мотивів, викладених у наданому суду письмовому поясненні. Зокрема, вказує на те, що ТОВ „Термал-Стар”, що є правонаступником ДП „Термал-Стар” підприємства „Стар” та у відповідності до рішення ІУ сесії ІУ скликання Ужгородської районної ради від 20.12.2002р. отримало в тимчасове оплатне  користування (оренду) об’єкт комунальної власності –свердловину Т-32. Також зважаючи на те, що цим же рішенням її включено до переліку об’єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, відповідачем 2 здійснено викуп даного обладнання у відповідності до вимог чинного законодавства та за період її використання в облаштування даного об’єкту відповідачем 2 вкладено значні кошти. Заперечує доводи позивача стосовно не пропущення ним строку позовної давності при зверненні з даним позовом,  оскільки наявними у справі матеріалами в повному обсязі доведено наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, що позивачем не спростовано.

Представник третьої особи з приводу поданого позивачем позову відповідного письмового пояснення з обґрунтуванням відповідної позиції суду не подав та вказує на вирішення судом спірних питань на власний розсуд виходячи з наявних у справі матеріалів. Зокрема, на вимогу суду подав ряд документів, які на його думку стосуються даного позову та вказують на приналежність спірного об’єкту до права державної власності на нього.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення  представників сторін, суд встановив:

Між сторонами, а саме Фондом комунального майна Ужгородської районної ради (правонаступником якого являється Ужгородська районна рада в особі відділу комунальної власності району, м. Ужгород) та дочірнім підприємством „Термал-Стар” підприємства „Стар” 17.03.2003 року було укладено договір за №11 купівлі-продажу індивідуально визначеного майна –обладнання свердловини Т-32, що знаходиться в с. Нижнє Солотвино (Деренівка) Ужгородського району, посвідченого нотаріально 17.03.2003р. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й.

Розпорядженням голови Ужгородської районної ради від 28.03.2003 року у відповідності до статті 25 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” здійснено реєстрацію вказаного договору купівлі-продажу №11 від 17.03.2003р.

Позивач звернувся з вимогою визнання даного договору недійсним з тих підстав, що предметом купівлі-продажу даної угоди є майно державної форми власності, оскільки вказана свердловина створена Закарпатською геологорозвідувальною експедицією Державного геологорозвідувального підприємства „Західукргеологія” на замовлення Ужгородського комбінату хлібопродуктів №1, правонаступником якого являється Державне підприємство „Агропромисловий комбінат „Ужгородський”. Вважає, що перебування даного майна в державній власності підтверджується також Паспортом свердловини №32-Т, актом передачі свердловини від 16.06.1995р., а також листом Закарпатської геологорозвідувальної експедиції ДП „Західукргеологія” від 14.12.2006р. за №1/732. Крім того, право державної власності на майно –свердловину Т-32 не втратило статусу державної власності незалежно від того, на балансі якого державного підприємства воно знаходиться.

Відповідно вважає, що продавцями об’єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній власності, може бути тільки Фонд державного

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 02.04.2007 року по справі №2/37

майна України та його регіональні відділення та представництва. Натомість, на думку позивача, майно, що перебуває у загальнодержавній власності продано органом приватизації, створеним місцевою радою, які здійснюють приватизацію виключно об’єктів комунальної власності.

Аналізуючи доводи сторін з приводу відповідності даної угоди вимогам чинного законодавства, встановлення факту приналежності спірного майна до державної власності та пред’явлення позивачем позовної заяви в межах строку позовної давності, суд констатує наступне.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, Цивільний кодекс України (далі ЦК України) застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки господарські відносини сторін, що розглядаються у цій справі, виникли до набрання чинності відповідними положеннями ЦК України та ГК України, але продовжують існувати після набрання ними чинності, до прав і обов'язків, що існують між сторонами Договором, господарським судом застосовуються, зазначені положення.

Відповідно до  пункту  4  статті  2  Закону  України  "Про власність" на  території  України  існує  приватна, колективна  та  державна  власність  і  законодавство   забезпечує власникам рівні умови захисту права власності. До  державної  належать  загальнодержавна    та    комунальна власність, суб'єктами права на які є відповідно  держава  в  особі Верховної Ради України і адміністративно-територіальні  одиниці  в особі обласних,  районних,  міських,  селищних  та  сільських  Рад народних депутатів (стаття 32  Закону  України  "Про  власність"). Згідно статті 86 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в   Україні  виступає  в  таких  формах:  приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності   регулюються   Законом   України    "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно норм пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України умовою реалізації вільного волевиявлення сторін при укладанні та зміні господарських договорів закон ставить відповідність умов договору змісту чинного законодавства України. Відповідно до ч.7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Частина 1 статті 203 ЦК України (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  статті  203  цього Кодексу. Тобто, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 02.04.2007 року по справі №2/37

конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до роз'яснень  Пленуму  Верховного  Суду  України, викладених у п. 2 постанови від 28.04.1978 р. №3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійними”, угода може бути  визнана  недійсною  лише  з  підстав  і  з наслідками, передбаченими  законом;  у  кожній  справі  про   визнання   угоди недійсною  суд повинен встановити наявність тих обставин,  з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Рішенням ІІІ сесії Ужгородської районної ради ІУ скликання від 27.09.2002 року „Про стан приватизації об’єктів комунальної власності, створення умов для прискорення розвитку економіки району, забезпечення надходження коштів від приватизації майна та земельних ділянок несільськогосподарського призначення” свердловину Т-32 в с. Н.Солотвино Ужгородського району на території пансіонату „Колос” включено в перелік об’єктів комунальної власності як безгосподарну.

Рішенням ІУ сесії Ужгородської районної ради ІУ скликання від 20.12.2002 року „Про надання в оренду об’єкту комунальної власності” зазначений об’єкт передано в оренду дочірньому підприємству „Термал-Стар”. Даним рішенням також передбачено включити об’єкт оренди до переліку об’єктів  комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу в 2003 році.

У відповідності з даним рішенням Фондом комунального майна Ужгородської районної ради надано інформацію в газету „Вісті Ужгородщини”, публікація в якій здійснена 22.02.2003р. Після укладення оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу публікація про його підписання була також опублікована в газеті „Вісті Ужгородщини” 22.03.2003р.

Здійснення   повноважень  власника  державного  майна  у процесі приватизації покладено  на  державні  органи  приватизації (пункт  3  статті  7  Закону  України "Про приватизацію державного майна".  В свою чергу, право комунальної власності на рухоме і нерухоме  майно, доходи місцевих бюджетів,  інші кошти тощо належить територіальним громадам сіл,  селищ,  міст,  районів у містах (пункт 1 статті  60 Закону України    "Про    місцеве    самоврядування   в   Україні",  які згідно  зі  статтею  143  Конституції  України безпосередньо  або  через  утворені  ними  органи місцевого самоврядування управляють майном,  що  є  у  комунальній власності.  Як передбачено пунктом 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зазначені органи від імені та в інтересах  територіальних  громад  відповідно до закону здійснюють правомочності  щодо  володіння,  користування   та   розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Вищевикладене, враховуючи наявні у справі матеріали, дає підстави вважати, що спірний договір укладено сторонами у відповідності, у межах та в спосіб, визначений чинним законодавством, а відповідно відсутні підстави для визнання його недійсним.

Крім того, позивачем пропущений строк для звернення з відповідним позовом. Так, згідно статті 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за  позовом  особи,  право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки (стаття 71 в редакції Закону N 295/95-ВР від 11.07.95). Статтею 74 цього Кодексу передбачено, що вимога про захист порушеного права  приймається  до  розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно  від  закінчення строку позовної давності. Позовна  давність  застосовується  судом,   арбітражем    або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до статті 76 Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого  права.  Винятки  з цього правила, а також  підстави  зупинення  і

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 02.04.2007 року по справі №2/37

перериву  перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу  РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Закінчення строку позовної давності у відповідності до статті 80 ЦК УРСР до пред'явлення позову  є підставою для відмови в позові. Якщо  суд,  арбітраж  або  третейський  суд  визнає  поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

В свою чергу статтею 257 Цивільного кодексу України (в редакції 01.01.2004р.) передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, і згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на відкритість доступу до інформації про продаж об’єкту, його публікації в засобах масової інформації, а також факт набуття права власності за такою угодою відповідачем 2 як добросовісним набувачем та його заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський   суд   оцінює   докази   за  своїм  внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі  докази  не  мають  для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Водночас, відповідно до статей 32, 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд   у  визначеному  законом  порядку  встановлює наявність  чи  відсутність  обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено наявності підстав недійсності оспорюваного правочину. Суд, в свою чергу, не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а відтак, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В порядку статті 85 Господарського процесуального кодексу України за згодою сторін 02.04.2007р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яке оформлене відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 16.04.2007р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 32 Закону України „Про власність”, ст.ст.23, 203, 215, 257, 267 Цивільного кодексу України, ст.179 Господарського кодексу України, ст. ст. 32-35, 43, 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Скасувати заходи забезпечення позову, накладені судом у відповідності з ухвалою від 22.01.2007р.

3. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського  процесуального  кодексу  України.

Суддя                                           О.Ф. Ремецькі