ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2007 р.

Справа №  6/19/07

м. Миколаїв

за позовом
ВАТ “Березанський агропостач” с.Красне Березанського р-ну Миколаївської обл.

до відповідача
ДПІ у Березанському р-ні Миколаївської обл.

про
Скасування повідомлення -рішення

Суддя                                                                                                       Ткаченко О.В

Секретар                                                                                                    Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Герман О.С.

Від відповідача
Кипчарська Л.М.

Суть спору: 22 грудня 2006 року ДПІ у Березанському районі на підставі акту про проведення перевірки стану збереження активів платника податків які перебувають у податковій заставі №8/24000/00905860 від 14.12.2006 року прийнято податкове повідомлення-рішення №1/0 від 22.12.06р., яким ВАТ „Березанський агропостач" визначено штрафну санкцію у сумі 85212грн. 40коп. та на підставі акту „Про результати виїзної позапланової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.10.03р. по 30.09.06р." №7-2300-00905860 від 15.12.2006р. прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 27.12.06р., яким позивачу визначено штрафну санкцію у сумі 700грн. за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі та потребують обов'язкової попередньої згоди податкового органу на таке відчуження. (пп.17.1.8 п.17.1 ст.17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.00р.

Борг у позивача, внаслідок чого активи перебували в податковій заставі. виник відповідно до подання Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 21.09.04р. №7/1, заборгованість по внескам становила 2160,76грн.

Товариство звернулося з позовом про скасування рішень, посилаючись на те, що вимоги Закону №2181 не розповсюджуються на правовідносини  з Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Крім того, відповідачем 12.04.2006р. була видана довідка про відсутність заборгованості перед бюджетом.

Відповідач позов не визнав, вказавши, що відповідно до преамбули Закону №2181- цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів) у т.ч. зборів на обов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій що застосовуються до платників податків. Законом України №550-ІУ від 20.02.03р. „Про внесення змін до Закону №2181до числа контролюючих органів віднесено органи фондів загальнообов'язкового соціального страхування щодо внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у межах компетенції цих органів (п.2.1,3 ст.2 Закону 2181-III). Цей закон набрав чинності 26.03.03р. Отже, після набрання чинності ЗУ №550-ІУ від 20.02.03р. не сплачені у строк страхові внески до фондів загальнообов'язкового соціального страхування підпадають під ознаки податкового боргу в розумінні п.1.3 ст.1 Закону 2181-III і на погашення зобов'язань зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне страхування поширюється дія закону №2181 -Ш.

Довідка від 12.04.2006р. була видана про відсутність недоїмки по податкам,  а не по заборгованості перед Фондом.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що рішення є неправомірними і підлягають скасуванню, виходячи з такого.

Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року N 16/98-ВР визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На виконання згаданих Основ прийнято Закон України від 18.01.2001  № 2240-III “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”, який набрав чинності з 1 січня 2001 року.

Відповідно до Основ та Закону України № 2240 Фонд є цільовим, централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, який бере на себе зобов'язання щодо збору страхових внесків. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України. Фонд створюється для управління страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, провадження збору на акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення, надання соціальних послуг і здійснення інших функцій згідно з вказаним законом та статутом Фонду.

Фонд та його робочі органи з цих питань діють виключно на підставах, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стаття 67 Конституції України визначає, що податки і збори, порядок їх сплати встановлюються законом. Таким загальним законом є Закон України "Про систему оподаткування". Перелік податків і зборів (обов'язкових платежів), згідно зі ст. 14, 15 вказаного Закону, є вичерпним, їх сукупність становить систему оподаткування в Україні. Тільки законами з питань оподаткування встановлюються податки і збори (обов'язкові платежі), механізм їх справляння, пільги платникам податків тощо. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про систему оподаткування", податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, і сплаті не підлягають.

Відповідно до преамбули Закону України від 20.02.2003 р. N 550-ІУ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який набрав чинності 26 березня 2003 року (далі - Закон), він є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Закон не може розширювати перелік податків і зборів чи поширювати порядок погашення зобов'язань на платежі, які не входять до системи оподаткування. Закон прийнято виключно відповідно до Закону України "Про систему оподаткування". Відповідно до Закону, податковим боргом визначено податкове зобов'язання, яке, своєю чергою, складається із зобов'язання платника податків сплатити податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів або державних цільових фондів.

Таким чином, не можна вважати страхові внески податковим боргом (зобов'язанням), на який поширюється дія Закону згідно з його преамбулою, оскільки це суперечить вимогам, передбаченим ч. З, 6, 8 ст. 1, ч. 4 ст. 2, ст. 3,14 Закону України   "Про систему оподаткування", ст. 67 Конституції України.

До того ж, відповідачем 12.04.2006р. була видана товариству довідка про відсутність заборгованості перед бюджетом, яку позивач обґрунтовано(за відсутності даних у нього про заборгованість перед Фондом) сприйняв як дозвіл для відчуження майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Скасувати  податкові    повідомлення  -  рішення  ДПІ у Березанському р-ні Миколаївської обл. №   /0  від 22.12.2006р. і № /0   від 27.12.2006р..

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко