СУД
СУД
У Х В А Л А

12.02.07                                                                                 Справа № 15/507.

Суддя  Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луганськпродукт», м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Владіс», м. Луганськ

про стягнення 9493 грн. 70 коп.

За участю представників сторін:

від позивача –Малахов С.В. директор;

від відповідача –Панаріна О.О., представник по довіреності від  б/н від 12.01.2007р.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

в с т а н о в и в:

Від відповідача надійшла заява про надання розстрочки виконання рішення суду від 28.11.2006р. у справі № 15/507, в якій він просить:

- надати розстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області № 15/507 від 28.11.2006р.

Представники відповідача вимоги за заявою підтримали, посилаючись на неможливість добровільного виконання рішення суду через брак коштів та наявність дебіторської заборгованості.

Представник позивача проти заяви відповідача про розстрочення виконання рішення категорично заперечив зокрема з підстав, викладених у відзиві на заяву. Так, в судовому засіданні представник позивача надав заперечуючи проти розстрочення виконання судового рішення пояснення, що вже минув достатній час для виконання відповідачем договірного зобов’язання, проте воно залишається не виконаним. Також, позивач вказує, що він теж має дебіторську заборгованість та має зобов’язання зі здійснення обов’язкових платежів до бюджету та цільових коштів.

Розглянувши заяву про розстрочення та матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав задоволення даної заяви.

Рішенням від 28.11.2006р. у даній справі суд постановив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Владіс»на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луганськпродукт» борг в сумі 9012 грн. 96 коп., пеню у сумі 480 грн. 74 коп.,  витрати зі сплати державного мита у сумі 102 грн. 00 коп., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

При розгляді спору по суті судом було встановлено, що строк виконання відповідачем грошового зобов’язання визначено правочином, на підставі якого заявлено вимоги наступив на день звернення до суду з позовом. Проте відповідач до цього часу не виконує взяті на себе грошові зобов’язання.

Згідно ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при  наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять  його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за  поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський  суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора  чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин   справи,  може  відстрочити  або  розстрочити  виконання рішення,   ухвали,   постанови,   змінити  спосіб  та  порядок  їх виконання.

У п.1.2. Роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 12.09.1996р. №02-5/333 зазначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

Відповідно до п.2 вказаного роз’яснення підставою для відстрочки,  розстрочки,  зміни  способу  та порядку  виконання  рішення  можуть  бути  конкретні обставини, що ускладнюють  виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів,  необхідних  для належного  виконання нею зобов'язання,  враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Таким чином, відсутні обставини, що дійсно могли б свідчити про винятковість випадку, яким ускладнюється виконання рішення або робиться неможливим та відповідно заяву про розстрочення слід відхилити.

У зв’язку з відхиленням вимоги про розстрочення виконання рішення суду вимога про зняття арешту з рахунку також підлягає відхиленню. Дана вимога була заявлена як похідна від першої вимоги. Також слід зазначити, що арешт на рахунок не накладався та не міг бути накладений, оскільки накладення арешту на рахунок не передбачено законодавством. Арешт накладено на грошові кошти, що знаходяться на рахунку відповідно до постанови державного виконавця, яка на даний час не оскаржена та її законність не заперечується відповідачем у справі.

Тому, суд дійшов висновку про відхилення заяви про розстрочення виконання рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86,  121 Господарського процесуального кодексу України,  суд

у х в а л и в:

Відхилити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Владіс»від 19.01.2007р. про надання розстрочки виконання рішення суду.

Суддя

Є.Ю.Пономаренко