ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2007 р.                                                                   Справа № 2/18

За позовом Державної податкової інспекції у м. Чернівці

до Будівельної дільниці УМВС України в Чернівецькій області

про примусове стягнення податкового боргу за рахунок активів боржника - 146347,21грн.

Головуючий суддя Скрипничук І.В.

при секретарі Добровольській А.Я

Представники:

Від позивача –Сушинський І.І.- представник за довіреністю № 28568/10-008  від 12.12.06р.

Від відповідача –Левицький В.К. - представник за довіреністю № 3 від 16.02.2007р.

У засіданні приймав участь прокурор - Швець О.А.

СУТЬ СПОРУ: Державна податкова інспекція у м. Чернівці звернулась з позовом до Будівельної дільниці УМВС України в Чернівецькій області про стягнення податкового боргу у сумі 146347,21грн. за рахунок активів боржника.

Відповідач у поясненні на позов, вимоги позивача заперечує посилаючись на наступне: відповідно до преамбули Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі по тексту - Закон) цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1.3 ст. 1 цього Закону визначено, що податковий борг (недоїмка) це податкове зобов’язання самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк.

Приписами підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону передбачено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов’язань забезпечення боргу.

За визначенням п. 1.6 ст. 1 Закону примусове стягнення - це звернення стягнення на активи платника податків у рахунок погашення його податкового боргу, без попереднього узгодження суми таким платником податків.

У зв’язку з цим, передбачений підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 1 Закону судовий порядок звернення стягнення на активи платника поширюється лише на випадки, коли сума податкового боргу попередньо не узгоджена з платником.

У даному випадку, відповідачем, узгоджено податкове зобов’язання шляхом самостійного визначення податків у податкових деклараціях, однак воно несплачене у встановленому Законом порядку.

Отже, нормами вищенаведеного Закону чітко  визначена процедура, за якою державна податкова служба здійснює самостійні заходи для погашення узгодженого податкового боргу платника, однак несплаченого у встановлений строк.

Тому, по узгодженому податковому боргу немає законних підстав для стягнення його з відповідача в судовому порядку, оскільки відсутній предмет спору.

У засіданні суду оголошено перерву до 05.06.2007 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у позові слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 статті 5 Закону платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом десяти календарних днів наступних за останнім днем відповідно граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 п. 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпункт 5.4.1 п. 5.4 статті 5 Закону України № 2181-14 передбачає, що узгоджена сума податкового зобов’язання не сплачена платником податків у строки визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується рішеннями про застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих сум податків, зборів (обов’язкових платежів) та актом про результати документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Будівельною дільницею УМВС України в Чернівецькій області від 05.06.2006р. за № 2699/15-2, податковими деклараціями, податковими повідомленням-рішеннями.

Заявлена позивачем сума є узгодженою.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Податкові вимоги були направлені податковим органом відповідачу 04.02.2002р. за № 1/30 та 28.05.2002р. за № 2/289.

Відповідач отримав вказані податкові вимоги, що підтверджується корінцями податкових вимог. Апеляційного оскарження нарахувань відповідач не здійснював.

Відповідно до ввідної частини Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (2181-14) цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Саме цим Законом і запроваджене поняття податкового боргу, як податкового зобов’язання узгодженого платником податків або встановленого судом, але не сплаченого у встановлений строк, а також пені, нарахованої на суму такого податкового зобов’язання.

Приписами підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону передбачено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов’язань забезпечення боргу.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (2181-14) примусове стягнення - це звернення стягнення на активи платників податків у рахунок погашення його податкового боргу, без попереднього узгодження його суми таким платником податків.

У зв’язку з цим, передбачений підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3акону судовий порядок звернення стягнення на активи платника поширюється лише на випадки, коли сума податкового боргу попередньо не узгоджена з платником.

Приписами Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (2181-14) визначений порядок погашення податкового боргу платника податків за узгодженим податковим зобов’язанням та порядок звернення стягнення на активи платника податків за узгодженим податковим зобов’язанням.

Зокрема, приписами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (2181-14) передбачено, що у разі коли інші, передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення узгодженої суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків. Стягнення коштів здійснюється шляхом надіслання банку (банкам), обслуговуючому платника податків платіжної вимоги на суму податкового боргу або його частини. Продаж інших активів здійснюється на підставі рішення податкового органу, підписаного його керівником та скрапленого гербовою печаткою податкового органу.

За таких обставин, правових підстав для задоволення позову немає.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 86, 159, 160 161, 162, 163, 187, пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, с у д  –

П О С Т А Н О В И В :

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи у апеляційній інстанції та залишенні даної постанови у силі..

Відповідно до ст. 185, ч.1-3, 5 ст. 186 Кодексу адміністративного судо-чинства України сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної заяви або апеляційної скарги, які подаються в апеляційну інстанцію через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану постанову.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                І.В.Скрипничук