СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.07                                                                                 Справа № 2/592

Суддя Седляр О.О., розглянувши матеріали справи за позовом

Колективного підприємства „Аргон”, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Відкритого акціонерного товариства „Сєвєродонецький Хімремонт”,                                           м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 29501 грн. 65 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –Фомічев В.І., директор,

від  відповідача –Мова В.І., дов. від  01.01.06 б/н,

відповідно до ст. 77 ГПК України у засіданні суду було оголошено перерву з 26.01.07 по 06.02.07, з 06.02.07 по 07.02.07,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 29501 грн. 65 коп., згідно договору підряду від 17.06.02 № 8.

Відповідач відзивами на позовну заяву від 20.12.06, від 26.01.07, від 06.02.07 позовні вимоги відхилив, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, тому згідно п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, це є підставою для відмови у позові. Крім того, він посилається на те, що підприємство розрахувалась з позивачем за виконані роботи, згідно актів за липень 2002 року на суму 124223 грн., що підтверджено копіями платіжних доручень та актами взаємозаліків.

Позивач у справі подав лист у порядку ст. 22 ГПК України, який здано до канцелярії суду 07.02.07, щодо уточнення та зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого він просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 10082 грн. 28 коп. за виконані підрядні роботи.

Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що:

Клопотання позивача щодо уточнення позовних вимог слід задовольнити. Позовними вимогами слід вважати: стягнення з відповідача заборгованості у сумі 10082 грн. 28 коп., згідно договору підряду від 17.06.02 № 8.

Між сторонами у справі, 17.06.02 було укладено договір підряду № 8,  за умовами якого „Підрядник” (позивач  у справі) зобов’язався виконати роботи по капітальному ремонту металоконструкцій трубопроводів і обладнання у цехах ВАТ „ЛИНОС”, а „Генпідрядник” (відповідач у справі) зобов’язався прийняти їх та здійснити оплату.

На виконання вказаного договору позивачем було виконано роботу, що підтверджено актами виконаних робіт  КБ 2В за липень 2002 року та довідками про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3, які підписані сторонами без доповнень та зауважень на загальну суму 124223 грн.

Згідно п. 2.3 укладеного договору відповідач зобов’язався здійснити оплату за виконані роботи по їх етапному закінченню не раніше чотирьох місяців з моменту здачі-приймання обсягу виконаних робіт та виставлення рахунку до оплати протягом 10 банківських днів., що відповідачем не було виконано у повному обсязі, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 10082 грн. 28 коп. на свою користь.

Відповідач відзивом на позовну заяву проти вимог позивача заперечує з підстав визначених у відзиві.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 71 Цивільного кодексу УРСР (1963 року),  ст. 257 Цивільного кодексу України (2003 року) загальний строк позовної давності встановлено тривалістю у три роки. Відповідно до вимог п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати правила про позовну давність, встановлені Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. Частиною 1 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.  Час що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неодноразове визнання відповідачем боргу в 2004, 2005 та 2006 роках по договору від 17.06.02 № 8, а саме посилаючись на докази: двосторонній протокол про залік взаємних вимог від 30.09.04 № 1/109 та інші аналогічні протоколи, складені у 2004, 2005 та 2006 роках; додатковий відзив на позовну заяву по справі № 6/270; заперечення відповідача на апеляційну скаргу по справі                 № 6/270; акт взаємних розрахунків. Проаналізувавши надані позивачем документи, як підстави переривання строку позовної давності   та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України, суд вважає, що твердження відповідача щодо переривання строку позовної давності діями відповідача по підписанню протоколів про залік взаємних вимог, укладених між сторонами 30.09.04, 30.11.04, 31.10.04, 31.12.04, 28.02.05, 30.04.05 31.05.05, 30.06.05, 31.08.05, 30.0905, 30.11.05, 31.12.05, 28.02.06, 31.01.06, 31.03.06, 30.04.06, заслуговують на увагу.

Посилання відповідача проведення взаємозаліку між сторонами за договором підряду не № 8, а № 88 від 17.06.02, судом не приймаються до уваги, оскільки з наданих позивачем протоколів вбачається існування у номері договору технічної описки (тобто в випадках, коли вказується замість номеру договору 8 номер договору 88). Проте, що в номері договору сторонами зроблено технічну описку свідчить наступне: в усіх випадках завжди зазначено одну й ту же дату договору підряду –17.06.02; будь-якого іншого договору підряду  17.06.02, крім договору № 8, між сторонами укладено не було; будь-коли сторонами договір підряду за № 88 та за № 8 не укладався, окрім договору, який було укладено 17.06.02 за № 8.

Також необґрунтованими є і посилання відповідача на роз’яснення п.п. 6, 8 Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності при вирішенні господарських спорів” від 16.04.93, оскільки зазначене роз’яснення та зміни до нього були прийняті Вищим арбітражним судом України ще до прийняття Цивільного кодексу України. А також, дані роз’яснення стосуються правил про  позовну давність, які були встановлені Цивільним кодексом УРСР (1963 року). Як вже зазначалось вище до спірних правовідносин застосовуються правила про позовну давність за нормами Цивільного кодексу України (2003 року).

Щодо тверджень відповідача про перерахування ним позивачеві всієї суми заборгованості за договором підряду від 17.06.02 № 8, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти встановлені рішеннями господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Луганської області в ході розгляду справи № 6/270 та постановою апеляційного господарського суду Луганської області від 17.10.06 по даній справі, при з’ясовування питання щодо погашення заборгованості відповідачем за договором підряду від 20.05.03  № 2, судом було встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме за договором підряду від 17.06.02 № 8 станом на 30.04.06 у сумі 29878 грн. 86 коп. та відсутність заборгованості за договором підряду від 29.05.03 № 2, про що було зазначено у мотивувальній частині процесуальних документів.

Посилання відповідача на: акт взаємозаліку від 30.09.02 по цеглі на суму 2162 грн. 16 коп. та по оренді у сумі 954 грн. 32 коп., акт взаємозаліку від березня 2003 року по оренді на суму 1060 грн. 10 коп., протокол про залік взаємних вимог від 20.09.03 № 11 за виконані роботи на суму 10005 грн., як на документи, якими він підтверджує погашення заборгованості перед позивачем за договором від 17.06.02 судом не приймаються до уваги, оскільки вказані взаємозаліки не мають ніякого відношення до спірного договору підряду від 17.06.02 № 8. А саме: в акті взаємозаліку від 30.09.02 зазначено, що він провадиться в рахунок погашення заборгованості відповідача за виконані позивачем роботи по договору від 10.01.02 № 1, а ніяк не по спірному договору; в акті взаємозаліку від березня 2003 року зазначено, що він провадиться в рахунок погашення заборгованості відповідача за виконані позивачем роботи у липні 2002 року, при цьому не зазначено найменування і будь-яких реквізитів договору, а також сума за спірним договором підряду № 8 у березні 2003 року була значно більша ніж 1060 грн. 10 коп.; в протоколі взаємозаліку від 20.09.03 № 11 зазначено, що він провадиться  у рахунок погашення заборгованості за виконані роботи за  ф. 2 від 30.06.03, при цьому не зазначено, що цей взаємозалік проведений за договором підряду № 8.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у сумі 10082 грн. 28 коп., з віднесенням судових витрат з цієї частини позовних вимог на відповідача.

Згідно з ч. 3 п. 38 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита”, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 № 15, у разі зменшення позовних вимог внесене мито не повертається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22,44,49,77,82,84,85  Господарського   процесуального   кодексу  України, суд

в и р і ш и в:

1.  Позов задовольнити.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький Хімремонт»,                  м. Сєвєродонецьк Луганської області вул. Півоварова, буд. 17, код 00205877 на користь Колективного підприємства «Аргон», м. Сєвєродонецьк Луганської області заборгованість у сумі 10082 грн. 28 коп.,  витрати по сплаті державного мита у сумі 100 грн. 82 коп.  та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.,  видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання :  12.02.07

Суддя                                                                                                              О.О. Седляр