ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.07.2007
Справа №2-11/8567-2007А

За позовом – Білогірського державного житлово-комунального підприємства м.Білогірськ, (97600, вул..Садова, 2-А)

До відповідача – Державної податкової інспекції в Білогірськом районі АРК, (97600, м.Білогірськ, вул..Мира, 1)

Про визнання відмови недійсною

Суддя А.С. Цикуренко

При секретарі Лисюк О.Д.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача  – Суф’янова З.Е., дов. у справі

Від відповідача – Ласков С.Г., дов.у справі

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про визнання недійсною відмови в отриманні свідоцтва на сплату єдиного податку №1499/10/1501 від 18.12.2006 р., а також зобов’язати Державну податкову інспекцію у Білогірському районі видати Білогірському МЖКП свідоцтво на сплату єдиного податку у 2007 р.

В судовому засіданні 09.07.2007 р., за клопотанням сторін, суд закінчив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті у порядку ст..121 Кодексу адміністративного судочинства України.

В процесі розгляду справи позивач змінив позовни вимоги, просить суд визнати відмову ДПЦІ в Білогірському районі про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку Білогірському МЖКП незаконним, а також зобов’язати ДПІ в Білогірському районі АРК видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р.

Відповідач в своєму відзиві не згоден з позовними вимогами за мотивами, викладеними у відзиві , просить суд в задоволенні позову відмовити.

По клопотанню представників сторін провадження по справі здійснювалося російською мовою у відповідності зі ст. 10 Закону України “Про судоустрій”.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд –

встановив :

Згідно свідоцтва № (серія А №528442) від 22.12.2005 р. про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва – юридичною особою, Білогірське державне житлово-комунальне підприємство м.Білогірськ, (97600, вул..Садова, 2-А) у 2006 р. застосовувало спрощену систему оподаткування, обліку та звітності за ставкою єдиного податку 10%.

У зв’язку із закінченням терміну дії вказаного свідоцтва, позивач звернувся до органів податкової інспекції із заявою №1466/10 від 12.12.2006 р., з проханням про видачу свідоцтва про сплату єдиного податку.

ДПІ в Білогірському районі АРК, листом №1499/ю/1501 від 18.12.2006 р. відмовило Білогірському державному житлово-комунальному підприємству у видачи свідоцтва про сплату єдиного податку на 2007 р.

Позивач - Білогірське державне житлово-комунальне підприємство м.Білогірськ, (97600, вул..Садова, 2-А) звернулось з позовними вимогами до відповідача – Державної податкової інспекції в Білогірськом районі АРК, (97600, м.Білогірськ, вул..Мира, 1) про визнання незаконною відмови Державної податкової інспекції в Білогірському районі АРК в видачі свідоцтва на сплату єдиного податку №1499/10/1501 від 18.12.2006 р., а також зобов’язати Державну податкову інспекцію у Білогірському районі видати Білогірському МЖКП свідоцтво на сплату єдиного податку у 2007 р.

В процесі розгляду справи позивач змінив позовни вимоги, просить суд визнати відмову ДПЦІ в Білогірському районі про видачу свідоцтва про право сплати єдиного податку Білогірському МЖКП незаконним, а також зобов’язати ДПІ в Білогірському районі АРК видати свідоцтво про право сплати єдиного податку з 01.01.2007 р. по 31.12.2007 р.

Свої вимоги позивач мотивує тім, що Білогірське державне житлово-комунальне підприємство, (97600, вул..Садова, 2-А) є юридичною особою – господарюючим суб’єктом, з організаційно-правовою формою – комунальне підприємство, що засновано на власності територіальної громади, майно, відповідно до ст..137 ГК України, передано підприємству в оперативне управління.

Позивач також посилається на ті обставини, що оскільки до 01.01.2004 р. діяв Закон України «Про підприємства в Україні», який не требує обов’язкової наявності статутного фонду, Виконком міської ради статутний фонд Білогірського МЖКП не формував, а відповідно комунального майна у статутном фонді підприємства, як і долі, що перевущує 25%, не існує.

Таким чином, позивач вважає, що він підпадає під дію Указу Президенту «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва».

Позовни вимоги не підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Законом України «Про державну підтримку малого підприємництва» від 19.10.2000 р. №2063-111 встановлено, що одним із основних напрямів державної підтримки малого підприємства є застосування спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, загальні вимоги застосування якої визначені Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва».

Згідно зі статтєю 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітністі суб’єктів малого підприємництва», спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для юридичних осіб – суб’єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційної форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн.грн.

Однак відповідно до положень Указу існують певні обмеження застосування спрощеної системи оподаткування.

Так, відповідно до ч.4 статті 7 Указу, його діяльність не поширюється на суб’єктів підприємницької діяльності, у статутному фонді яких частки, що належать юридичним особам – учасникам та засновникам даних суб’єктів, які не є суб’єктами малого підприємництва, перевищують 25 %.

Позивачем в матеріали справи представлено свідоцтво про державну реєстрацію Білогірського державного житлово-комунального підприємства (а.с.6), довідка Головного управління статистики в АРК №23/5-309 від 25.02.2000 р. про включення в ЄДРПОУ (а.с.7), згідно з якими, підприємство позивача- Білогірське державне житлово-комунальне підприємство – зареєстровано з організаційно-правовою формою господарювання – комунальна власність.

Комунальне підприємство діє на підставі комунальної власності територіальної громади (статті 63 ГК України).

Пункти 1 та 4 статті 78 Господарського кодексу України передбачають, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації його як суб’єкта господарювання.

Слід зазначити, що комунальне унітарне підприємство є юридичною особою і тому, йому належать всі ознаки юридичної особи, разом з тим, воно має певні особливості, які відрізняють його від інших підприємств. Комунальне унітарне підприємство утворюється та діє на основі тільки однієї форми власності – комунальної. Цільна комунальна основа, на якій здійснює діяльність комунальне підприємство, обумовлює унітарну (єдину) природу цієї юридичної особи.

Таким чином, єдиним засновником (учасником) комунального підприємства є, відповідно, територіальна громада в особі уповноважених органів. В пункті 1.1 Статуту Білогірське державне житлово-комунальне підприємство (а.с.9) також визначено, що засновником підприємства є міська рада м.Білогорська АРК. Враховуючи викладене, оскільки єдиним засновником є територіальна громада, то її частка в цьому підприємстві перевищує 25%.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 8 Господарського кодексу України, органи місцевого самоврядування не є суб’єктами господарювання, а отже, не є суб’єктами малого підприємництва.

З огляду на викладене, оскільки засновник комунального підприємства не суб’єкт малого підприємництва та його частка в цьому підприємстві перевищує 25%, дія Указу на Білогірське державне житлово-комунальне підприємство не розповсюджується.

А тому суд вважає, що Державна податкова інспекція у Білогірському районі АРК правомірно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про сплату єдиного податку на 2007 р., у зв’язку з чим, у позові слід відмовити.

Аналогічної позиції дотримується Севастопольський апеляційний господарський суд в ухвалі від 12.06.2007 р. по справі №2-30/2558-2007.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 150, 160-163 КАС України, суд

Постановив :

У задоволенні позова відмовити

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст..160 КАСУ – з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Цикуренко А.С.