ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  2/404-37/215

19.06.07

За позовом     Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС”

До                         Закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест”

Про                          стягнення 11 589,11 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача:     Мариніч Н.В. –представник за  довіреністю № 68 від 06.02.2007 року;

Від відповідача: Гетьман Н.О. - представник за  довіреністю № 9 від 20.03.2007 року;

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.06.2007 р. оголошувалась перерва.

Обставини справи:

На новий розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС” до Закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест” про стягнення 11 589,11 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 2/4904 від 05.10.2006 р. позовні вимоги було задоволено в повному обсязі та стягнуто з Закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест” на користь Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС”  11 589,11 грн. богу, 115,90 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 2/404 від 05.12.2006 року рішення Господарського суду міста Києва № 2/404 від 05.10.2006 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест” –без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України № 2/404 від 21.03.2007 року було задоволено касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест”, рішення Господарського суду міста Києва № 2/404 від 05.10.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду № 2/404 від 05.12.2006 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За резолюцією в.о. Голови Господарського суду міста Києва від 18.04.2007 року справу № 2/404 було передано на новий розгляд судді Кондратовій І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2007 р. розгляд справи на підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України було призначено на 17.05.2007 р.

Представник позивача 15.05.2007 року через канцелярію  Господарського суду міста Києва подав суду письмові пояснення з урахуванням мотивувальної частини постанови Вищого господарського суду України № 2/404 від 21.03.2007 року, що накладна № 1720 від 28.12.2002 року  та довіреність № 788262 від 23.12.2002 року серія ЯЕМ свідчить про укладення між позивачем та відповідачем угоди купівлі-продажу, внаслідок досягнення домовленості по всім істотним умовами, які передбачені законом для даного виду угод.

Представник відповідача в призначене судове засідання 17.05.2007 р. не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва не виконав, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2007 р. розгляд справи на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 12.06.2007 р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.06.2007 р. надав суду для огляду оригінал довіреності № 788262 серії ЯЕМ від 23.12.2002 р. та накладну № 1720 від 28.12.2002 р., а також надав суду для залучення до матеріалів справи завірені копії цих документів.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.06.2007 р. надав відзив № 20 від 11.06.2007 р. на позовну заяву в якому зазначає, що між НАЕК „Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу Запорізької АЕС (далі-позивач) та ЗАТ „Укртара-Інвест” (далі-відповідач) було укладено договір поставки продукції № 69473-99 від 29.10.1999 року. Внаслідок укладення даного договору  між позивачем та відповідачем виникли довгострокові господарські правовідносини, кредитором по яких був відповідач, на суму 154 595,55 грн., що підтверджується актами звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем від 01.01.2000 року та від 10.01.2000 року. 17.05.2001 року відповідачем було направлено на адресу позивача претензію про сплату заборгованості в сумі 104 180,55 грн. Відповідач зауважує, що станом на 18.06.2001 року позивачем було визнано заборгованість перед відповідачем на суму 104 180,55 грн. про що йшлося у відповіді на претензію № 28-21/5/80 від 18.06.2001 року. Окрім того в вищезазначеній відповіді позивач запропонував в погашення своєї заборгованості перед відповідачем повернення продукції на суму 104 180,55 грн. З огляду на те, що своєю відповіддю позивач фактично змінив умови договору, а саме, змінив зобов’язання сплатити кошти за поставку продукції на зобов’язання поставити продукцію відповідачу  на відповідну суму коштів, виникли нові правовідносини, а по суті новий договір між позивачем та відповідачем. Оскільки Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав укладання договору шляхом прийняття до виконання зобов’язання (ст.154 ЦК УРСР 1963 р.), тому відповідач не наполягав на укладанні нового договору, а прийняв до виконання поставку продукції в якості сплати боргу. Поставка товару на суму 11 589,11 грн., яка була здійснена 28.12.2002 року була зарахована відповідачем в якості розрахунку по вищезазначеним правовідносинам, які виникли внаслідок припинення договору № 69473-99 від 29.10.1999 року та укладення нового на суму зобов’язань по першому. З огляду на зазначене, твердження позивача про те, що зобов’язання відповідача виникло з факту самої поставки, яка відбулася 28.12.2002 року є таким, що протирічить існуючим на той час правовідносинам між позивачем та відповідачем. Відповідач звертає увагу суду на те, що зобов’язання позивача перед відповідачем, які виникли внаслідок укладення договору № 69473-99 від 29.10.1999 року в повному обсязі не були виконані і до цього часу, тому доводи позивача, щодо наявності заборгованості в сумі 11 589,11 грн., в свою чергу не можуть бути задоволені.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.06.2007 р. було оголошено перерву до 19.06.2007 р.

Представник позивача в судовому засіданні 19.06.2007 р. подав письмові пояснення в яких зазначає, що у відзиві № 20 від 11.06.2007 р. відповідач вказує на те, що між ним та ВП ЗАЕС укладений договір поставки № 69/473-99 від 29.10.1999 р., згідно з яким ЗАТ „Укртара-Інвест” зобов’язалось здійснити поставку продукції на суму 149 114,55 грн. Згідно з п.3.3. договору № 69/473-99 від 29.10.1999 р. розрахунки за поставлену продукцію здійснюються у будь-яких формах, що не протирічать діючому законодавству на момент оплати. Порядок, строк та форми оплати визначаються сторонами у додаткових угодах. У відзиві № 20 від 11.06.2007 р. відповідач зазначає, що позивачем була визнана претензія № 320-26 від 17.05.2001 р., про що свідчить відзив № 28-21/5180 від 16.06.2001 р. на претензію. Твердження відповідача про визнання позивачем претензії є безпідставним та таким, що вводять господарський суд в оману, виходячи з наступного.  У відзиві № 28-21/5180 від 16.06.2001 р. на претензію позивач зазначає, що претензія ЗАТ „Укртара-інвест” № 320-26 від 17.05.2001 р. розглянута та відхиляється в зв’язку з тим, що сторонами не визначені порядок, строк та форми оплати поставленої продукції згідно з п.3.3. договору № 69/473-99 від 29.10.1999 р. Згідно зі статтею 220 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється угодою сторін, зокрема угодою про заміну одного зобов’язання іншим між тими ж особами (новація). Змінюючи зобов’язання, сторони мають право змінити предмет зобов’язання або спосіб його виконання. При цьому сторони повинні спеціально оговорити умову про припинення раніше діючого зобов’язання та заміну його новим зобов’язанням. Таким чином, зміни умов договору № 69/473-99 від 29.10.1999 р., про що стверджує відповідач у відзиві № 20 від 11.06.2007 р., не відбулось, виходячи з наступного: 1) вимоги ЗАТ „Укртара-Інвест”, викладені у претензії № 320-26 від 17.05.2001 р. розглянуті та відхилені; 2) між сторонами не укладена угода про припинення зобов’язання за договором № 69/473-99 від 29.10.1999 р.; 3) між сторонами не укладена угода про заміну зобов’язань за договором № 69/473-99 від 29.10.1999 р. новим зобов’язанням. Оскільки зміни зобов’язання за договором № 69/473-99 від 29.10.1999 р. не відбулось, отже твердження відповідача про те, що поставка товара на суму 11 589,11 грн. за накладною № 1720 від 28.12.2002 р. та довіреністю № 788262 серія ЯЕМ являється розрахунком за договором № 69/473-99 від 29.10.1999 р. є безпідставним. Крім того, в уточнені до апеляційної скарги № 57 від 01.12.2006 р., при розгляді справи № 2/404, відповідач стверджував про те, що накладна № 1720 від 28.12.2002 р. не є належним доказом отримання від позивача товарно-матеріальних цінностей на суму 11 589,11 грн., а також довіреність № 7888262 серія ЯЕМ від 23.12.2002 р. не може вважатись доказом поставки. У відзиві на позовну заяву № 20 від 11.06.2007 р., при розгляді справи № 2/404-37/215, відповідач стверджує про те, що поставка товару на суму 11 589,11 грн., яка була здійснена 28.12.2002 р. була зарахована відповідачем в якості розрахунку за вищевказаними правовідносинами, які виникли внаслідок договору № 69/473-99 від 29.10.1999 р. Отже, відповідач протирічить самому собі, стверджуючи, що поставки з боку ВП ЗАЕС не відбулось, при цьому вказуючи на те, що поставка на суму 11 589,11 грн. зарахована ним у якості розрахунків.Тому позивач просить суд стягнути з ЗАТ „Укртара-Інвест” суму заборгованості в розмірі 11 589,11 грн., суму сплаченого державного мита в розмірі 115,90 грн. та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.06.2007 року за згдою представиків сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2002 року Закрите акціонерне товариство „Укртара-Інвест” отримало продукцію від Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС” на суму 11 589,11 грн., що підтверджується накладною № 1720 від 28.12.2006 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи.

У накладній позивача, яка підтверджує факт поставки, вказано найменування продукції, її кількість, ціна за одиницю виміру і загальна вартість продукції, яка заявлена покупцю до оплати.

Особа, яка отримала вказану у накладній продукцію, погодилась з запропонованими умовами, що підтверджується довіреністю на отримання продукції.

Судом оглянуто оригінал довіреності № 788262 серії ЯЕМ від 23.12.2002 р. для отримання товарно-матеріальних цінностей та досліджено склад передбачених нею товарно-матеріальних цінностей: масло на суму 12 193,91 грн.

Судом встановлено, що довіреність № 788262 серії ЯЕМ від 23.12.2002 р. дійсна до 20.01.2003 року, а накладна № 1720 від 28.12.2002 р. містить підпис представника відповідача –Сорокіна М.Г., якому була видана довіреність № 788262 серії ЯЕМ від 23.12.2002 р. на отримання продукції, що визнається та підтверджується представником відповідача.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до  статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Державним підприємством Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС” доказів вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю.

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, то положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В частині відповідальності за порушення договору правила ЦК України застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом (п. 10 Прикінцевих положень ЦК України).

Таким чином,  до спірних правовідносин застосовуються  положення Цивільного кодексу УРСР (зокрема : щодо форми та порядку угоди), а також положення Цивільного кодексу України (зокрема 6 щодо виконання договірних зобов’язань).

Згідно статті 4 Цивільного кКодексу УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статей 41, 42 Цивільного кодексу УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Відповідно до статті 151 Цивільного Кодексу УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Згідно статті 153 Цивільного кодексу УРСР Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 154 Цивільного кодексу УРСР, якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Статтями 161, 162 Цивільного кодексу УРСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов'язання. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 224 Цивільного кодексу УРСР).

Таким чином, між Державним підприємством Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС” і Закритим акціонерним товариством  „Укртара-Інвест” 28.12.2002 р. укладена угода купівлі-продажу, внаслідок досягнення домовленості по всім умовам, які передбачені законом для даного виду угод.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

11.05.2005 р. позивач направив відповідачу претензію за вих. № 28-22/5799, в якій вимагав повернути раніше отриману продукцію або оплатити його.

Відповідач залишив дану претензію без відповіді та належного реагування.

Крім того, судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що поставка товару на суму 11586,11 грн., яка була здійснена 28.12.2002 року, була зарахована відповідачем в якості розрахунку по вищезазначеними правовідносинам, які виникли внаслідок припинення договору № 69473-99 від 29.10.1999 року та укладення нового на суму зобов’язань по першому.

Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу УРСР зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування досить заяви однієї сторони. Як вбачається з відповіді на претензію № 320-26 від 17.05.2001 року позивач зазначає, що претензія відповідача повністю відхиляється в зв’язку з тим, що стонами не визначені порядок, строк та форми оплати поставленої продукції згідно з п. 3.3 договору № 69/473-99 від 29.10.1999 року. Відповідач не надав суду належних доказів направлення на адресу позивача заяви про зарахування однорідних вимог, а тому судом не приймаються посилання відповідача на прийняття ним до виконання поставки продукції в якості сплати боргу. Крім того, суд зазначає, що правовідносини сторін по договору № 69/473-99 від 29.10.1999 року є предметом окремого позову та не стосуються предмету розгляду даної справи

З урахуванням вище наведених обставин, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,  -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Укртара-Інвест” (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 35-А, ) на користь  Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої  компанії „Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу „Запорізька АЕС” (71500, м. Енергодар, промзона, ) 11 589 (одинадцять тисяч п’ятсот вісімдесят дев’ять) грн. 11 коп. основного боргу, 115 (сто п’ятнадцять) грн.  90 коп. витрат по сплаті держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 05.07.2007 року