ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.06.07 р.                                                                               Справа № 17/408

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В.Ломовцевої

При помічнику судді Сгара Е.В.

за участю:

Прокурора

Представників сторін:

від позивача   Петриченко Н.В. – довір.

від відповідача     Дачковська С.Г. – довір.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрметалургтранс” м.Дніпропетровськ

До відповідача    Державного підприємства „Донецька залізниця”  м. Донецьк

про стягнення 603309 грн. 60 коп.

СУТЬ СПОРУ:                               В судовому засіданні 22.05.2007р.   оголошена перерва до 05.06.2007р. для підготовки повного тексту рішення згідно ст. 77 ГПК України.

Відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2006р. до господарського суду Донецької області на новий розгляд надійшла справа № 17/408 за позовом ТОВ „Укрметалургтранс” м. Дніпропетровськ до ДП „Донецька залізниця” м.Донецьк про стягнення 603309 грн. 60 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір № Э-200654 від 30.12.04р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, ст. 62 Статуту залізниць України, ст.1212 Цивільного кодексу України, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07. 04р. № 455-р „Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом”.

Позивач надав пояснення по справі від 24.01.2007р. з урахуванням постанови ВГСУ від 05.07.2006р., якими конкретизував позовні вимоги, а також клопотання від 02.02.2007р., яким просить зупинити провадження у справі, у зв’язку із зверненням Товариства до Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення норм ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 925 Цивільного кодексу України.

Відповідач заперечує проти задоволення клопотання позивача щодо зупинення  провадження у справі.

Дане клопотання оговорено у судовому засіданні та не задоволено, оскільки у статті 79 ГПК України закріплено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі і звернення однієї із сторін по справі за роз’ясненням з питань застосування законодавства не є підставою, передбаченою зазначеною статтею для зупинення провадження у справі.

Відповідач надав письмові пояснення від 10.01.2007р. і від 23.05.2007р. та просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач надав заперечення на клопотання відповідача щодо пропуску строку позовної давності та просить пропущений строк для звернення з позовом до суду відновити, посилаючись на те, що його було пропущено у зв’язку із тривалим збором оригіналів документів, необхідних для проведення претензійно-позовної роботи, а саме залізничних накладних, які витребувались у інших юридичних осіб.

Клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності оговорено у судовому засіданні та не задоволено, оскільки оригінали перевізних документів не мали істотного значення у даних відношеннях, оскільки спір між сторонами виник не з оплати по накладним і не по зазначеним у накладних даним, а по правильності застосування Тарифної схеми.

Ухвалою від 02.08.2006р. провадження у справі зупинялось до закінчення розгляду Верховним Судом України касаційної скарги ТОВ „Укрметалургтранс” на постанову  Вищого господарського суду України від 05.07.2006р.

У зв’язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, ухвалою від 03.01.2007р. провадження у справі було поновлено.

Строк розгляду справи продовжено відповідно до ст. 69 ГПК України.

Справу розглянуто відповідно до ст. 11112 ГПК України з урахуванням приписів Постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2006р. щодо не дослідження причин пропуску позовної давності у спірних відносинах.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем укладено договір № Э-200654 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Договір укладено без протоколу розбіжностей з додатковою угодою, підписаною обома сторонами.

Предметом даного договору є надання відповідачем послуг позивачу, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов договору на протязі грудня 2004р. зі станції „Маріуполь-Сортувальний” Донецької залізниці з призначенням на станції „Одеса-Порт” та „Іллічівськ-Порт” Одеської залізниці відповідач здійснив перевезення вантажів для клієнтів позивача у тому числі – у приватних вагонах, за що залізниця переліками списувала з особового рахунку останнього як експедитора цих перевезень платежі, передбачені договором і законодавством.

За послуги з перевезень вантажів у приватних вагонах за грудень 2004р. згідно із рахунками-переліками ТехПД Донецької залізниці відповідач без згоди позивача списав 603309,60 грн. позивача, які знаходились на коді платника залізничного тарифу. Дана сума залізницею нарахована і списана на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 липня 2004р. № 455-р „Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом” із застосуванням тарифів для операторів третьої категорії.

Позивач наполягає на тому, що нарахування та списання тарифу за перевезення вантажів у приватних вагонах у спірний період мало бути здійснено за ставками, визначеними для операторів другої категорії. Різниця між списаною сумою та тією, що мала б бути списана (603309,60 грн.) одержана відповідачем без достатніх підстав, у зв’язку з чим повинна бути повернута позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої підстави, зобов”язана повернути потерпілому це майно.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України „Про залізничний транспорт” встановлення тарифів   на  перевезення  вантажів,  пасажирів, багажу,  вантажобагажу  залізничним   транспортом   (за   винятком приміських  пасажирських  перевезень) у межах України здійснюється на  підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 57 Статуту передбачено, що тарифи на  перевезення  вантажів,  пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських  пасажирських  перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Розпорядженням від 13.07.04р. № 455-р „Про тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом” Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Мінтрансу щодо підвищення тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом і пов’язані з ними послуги та індексації тарифів на перевезення вантажів приватним залізничним рухомим складом у розмірах згідно з додатками 1 і 2.

Відповідно до додатку 2 до Розпорядження від 13.07.2004р. № 455-р визначені розміри індексації тарифів на перевезення вантажів приватним залізничним рухомим складом і знижки до тарифів в залежності від категорії особи (оператора). До першої категорії належать особи (оператори), що вносять плату за перевезення у приватних вагонах вантажів в обсязі не менш як 1,5 мільйони тонн включно, до другої – від 0,3 до 1,5 млн., до третьої – в обсязі до 0,3 млн. тонн на місяць.

На виконання зазначеного розпорядження Кабінету Міністрів України Укрзалізниця наказом від 20.07.04р. № 144-Ц затвердила „Порядок обліку на залізницях обсягів перевезень вантажів у власних вагонах та визначення категорії платника тарифу (оператора) для застосування знижок до тарифів на перевезення вантажів у цих вагонах”. Наказ у Мін’юсті зареєстровано не було, у зв’язку з чим і на підставі Указу Президента України „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади” він може мати тільки внутрішньовідомчий характер.

Згідно цього порядку облік обсягів перевезень у власних вагонах ведеться Головним обчислювально-інформаційним центром (ГІОЦ) для кожного платника тарифу (оператора) окремо.  ГІОЦ щомісячно до 14 числа наступного за звітним місяцем надає до Головного комерційного управління Укрзалізниці (ЦМ) інформацію про виконані обсяги перевезень вантажів у власних вагонах для кожного платника окремо (з обсягами теревень від 300 тис. тонн і більше). ЦМ на підставі наданої ГІОЦ інформації щомісячно визначає та встановлює категорію платників тарифу (операторів). Знижки, що встановлені для 3-ї категорії платника, є базовими. Інформацію про встановлення 1-ї та 2-ї категорії платників тарифів ЦМ надає залізницям до 20 числа кожного місяця. Тобто, платник тарифу не бере участі у процесі визначення обсягів перевезень вантажів у власних вагонах і встановленні категорії платників.

Згідно даних Головного обчислювально-інформаційного центру Укрзалізниці  обсяги перевезень вантажів у власних вагонах, за які внесена плата позивачем складає у грудні 2004р. – 811667,00 тонн, що підтверджено листом від 23.02.05р. № ГІОЦ 36/62.

Таким чином, позивач у спірний період належав до 2-ї категорії платників тарифів.

Частиною 2 ст. 62 Статуту передбачено, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі вносяться залізниці, тобто – надаються залізниці добровільно, але не списуються нею без згоди платника.

Можливість списання відповідачем будь-яких сум з особистого рахунку позивача без його згоди  сторони договором № Э-200654 не передбачили.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що нарахування та списання тарифу за перевезення вантажу в приватних вагонах для позивача мало бути здійснено за ставками, визначеними для платників тарифу (операторів) другої категорії і здійснення розрахунку тарифу та стягнення грошових коштів з позивача за перевезення вантажів у приватних вагонах згідно зі ставками тарифів для третьої категорії суперечить чинному законодавству.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Частиною першою ст. 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

В договорі № Э-200654 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги сторони передбачили претензійно-позовний порядок вирішення спірних питань. Зокрема, в пункті 6.1 цього договору сторони домовились, що усі спірні питання пов’язані з виконанням договору вирішуються шляхом переговорів, а у разі недосягнення домовленості – у претензійно-позовному порядку. Претензії до Залізниці надсилаються за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 68; претензії до Товариства надсилаються за адресою: м. Дніпропетровськ, пл. Леніна, 1.

За ст. 26 Закону України „Про залізничний транспорт» порядок і терміни складання актів, пред”явлення і розгляду претеній та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Згідно ст. 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін. Зазначений шестимісячний термін, згідно п.„ж” ч. 2 ст. 134 Статуту, обчислюється з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Право на пред’явлення позову виникло у позивача з дня наступного за датою останнього списання коштів з особистого рахунку позивача, тобто з  01.01.2005р. З даним позовом до господарського суду позивач звернувся 13.12.2005р., про що свідчить вхідний штемпель канцелярії суду, тобто поза межами строку позовної давності.

Виходячи з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення по справі.

В ході розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності.

Позивач надав заперечення на клопотання відповідача щодо пропуску строку позовної давності та просить пропущений строк для звернення з позовом до суду відновити, посилаючись при цьому на те, що його було пропущено у зв’язку із тривалим збором оригіналів документів, необхідних для проведення претензійно-позовної роботи, а саме залізничних накладних, які витребувались у інших юридичних осіб, які є вантажоодержувачами-експедиторами в Одеському та Іллічівськом морських торгівельних портах.

Клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності оговорено у судовому засіданні та не задоволено, оскільки оригінали перевізних документів не мали істотного значення у даних відношеннях, оскільки спір між сторонами виник не з оплати по накладним і не по зазначеним у накладних даним, а стосовно правильності застосування Тарифної схеми, а робота по витребуванню документів носила занадто тривалий час і позивач не врахував приписів вищезазначених норм права щодо застосування скороченої позовної давності.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Виходячи з обставин справи та пояснень позивача суд не визнає поважними причини часткового пропущення позовної давності.

Таким чином позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст.ст. 9, 267, 526, 527, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 233, 315 Господарського кодексу України, Статуту залізниць України, Закону України „Про залізничний транспорт”, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 38, 43, 49, 69, 79, 82-85, 11112 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В :

У задоволені вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрметалургтранс” м. Дніпропетровськ до Державного підприємства „Донецька залізниця”  м. Донецьк про стягнення 603309 грн. 60 коп. відмовити.

Повний текст рішення підписаний 05.06.2007р.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту його підписання.

Суддя