ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2007                                                                                   Справа № 2/60

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Верхогляд Т.А.

при секретарі – Чоха Є.О.

за участю представників:

позивача: Григоренко В.В., Даценко О.О.

відповідача: Омельків О.М., Слюсар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу обласного комунального виробничого підприємства „Дніпро-Кіровоград”, м. Кіровоград на рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.04.07р. у справі №2/60

за позовом відкритого акціонерного товариства „Кіровоградобленерго”, м. Кіровоград

до обласного комунального виробничого підприємства „Дніпро-Кіровоград”, м. Кіровоград

про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 13.04.2007  року у справі № 2/60 (суддя Деревінська Л.В.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі; визнано недійсним односторонній правочин, який оформлено заявою обласного комунального виробничого підприємства „Дніпро-Кіровоград” від 07.07.2005р. №467/03 про припинення зобов’язання на суму 7715,51грн. зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України з моменту його вчинення.

Вмотивовуючи рішення, господарський суд послався на те, що в силу норм Закону України „Про електроенергетику” оплата вартості електричної енергії здійснюється виключно грошовими коштами, а проведення споживачем розрахунків в іншій формі в якості оплати не враховується.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому скаржник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права. З посиланням на норми Цивільного та Господарського кодексів України скаржник обґрунтовує правомірність зарахування зустрічних однорідних вимог.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу послався на обґрунтованість рішення господарського суду; необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу -  без задоволення.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає,  виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи, 01.10.2004р. між ВАТ"Кіровоградобленерго" (Постачальник) та обласним комунальним виробничим підприємством „Дніпро-Кіровоград” (Споживач) укладено договір № 1 про постачання електричної енергії, за умовами якого постачальник (Позивач) зобов'язувався поставляти електричну енергію в кількості та на умовах, визначених договором, а споживач (Відповідач) зобов'язувався виконувати умови договору і проводити своєчасну оплату використаної електроенергії.

Пунктом 2.2.3 договору та п.п.2 та 5 додатку №1 до договору сторони узгодили порядок розрахунків за фактично спожиту електроенергію, відповідно до якого розрахунки за активну електроенергію здійснюються споживачем виключно грошовими коштами шляхом безготівкового перерахування за платіжним дорученням через власний рахунок в установі банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії або шляхом внесення грошових коштів в касу постачальника самостійно на протязі 5 операційних днів з дати виписки рахунку.

07.07.2005р. відповідач звернувся до позивача з заявою про припинення зобов’язання на суму 7715,51грн. в порядку ст. 601 ЦК України, а саме, зарахуванням заборгованості за транзит електроенергії в рахунок заборгованості за спожиту електроенергію.

Позивач провести таке зарахування відмовився та звернувся до господарського суду з вимогою про визнання зазначеного правочину недійсним.

Відповідач, з одного боку, з посиланням на норми Цивільного та Господарського кодексів України обґрунтовує правомірність зарахування зустрічних однорідних вимог, що викладено в апеляційній скарзі; з іншого –стверджує, що припинення зобов’язань по оплаті вартості спожитої електричної енергії не відбулося, в зв’язку з чим порушення прав будь-якої із сторін відсутні, що викладено в доповненні на апеляційну скаргу.

Зазначені доводи не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки:

- відповідно до ст. 202, ч.1 ст.203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- в силу ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін, тобто, вказана заява є односторонньою угодою і наявність останньої свідчить про здійснення та чинність правочину;

- спірні правовідносини (правовідносини з постачання та споживання електричної енергії) регламентуються не тільки загальними нормами, але й спеціальними нормами чинного законодавства.

Застосовуючи загальні норми чинного законодавства щодо припинення зобов'язання зарахуванням, відповідачем не прийняті до уваги норми спеціального законодавства, а саме, Закону України „Про електроенергетику”, відповідно до статей 15-1, 26 якого оплату вартості спожитої електроенергії споживачу належить здійснювати виключно грошовими коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

З зазначеними нормами кореспондуються приписи п. 6.3 Правил користування електроенергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96р. №28 (зі змінами та доповненнями) та умови укладеного сторонами договору.

Таким чином, нормами спеціального законодавства з електроенергетики передбачена єдина форма розрахунків за спожиту електроенергію –грошовими коштами.

Відповідно до ст.602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених законом або договором.

Недодержання відповідачем в момент вчинення правочину приписів спеціального законодавства (п.1 ст. 203 ЦК України) є підставою для визнання правочину недійсним згідно ст. 215 цього Кодексу.

Як обґрунтовано дійшов висновку господарський суд, заперечення відповідача стосовно того, що законом не встановлено прямої заборони на припинення зобов’язання шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги за договором про постачання електроенергії спростовуються аналізом наведених законодавчих норм та умовами договору.

За викладених обставин господарським судом правомірно визнано недійсним спірний правочин.

Посилання скаржника на заяву ВАТ „Кіровоградобленерго” від 26.08.2005р. №4304/44 про припинення зобов’язань зарахуванням в порядку ст. 601 ЦК України не приймається колегією суддів до уваги, оскільки надана заява не змінює фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, не спростовує застосованих господарським судом норм матеріального права і являється самостійним право чином, який не є предметом даного спору.

З огляду на відповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, обставинам справи та чинному законодавству, колегія суддів дійшла висновку  про безпідставність вимог скаржника щодо його скасування. Доводи скаржника не приймаються в силу вищевикладеного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,  суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 13.04.07 року у справі № 2/60 залишити без змін, а апеляційну скаргу обласного комунального виробничого підприємства „Дніпро-Кіровоград” - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                              І.В.Тищик

Судді:                                                                                         Т.А.Верхогляд

І.А.Сизько

Постанову  підписано 05.07.07р.

.