ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2007                                                                                             Справа № А27/337

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі

Головуючого судді: Шуби І.К.,

Суддів: Верхогляд Т.А. (доповідач), Тищик І.В.;

при секретарі судового засідання Заєць П.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача:  Пільков К.М., доручення від 22.03.2007 року, адвокат;

від відповідача: Прокопенко Є.М., доручення № 9359/10/10-023 від 29.12.2006 року, головний державний податковий інспектор;

Кізік А.М., довіреність № 2/10-023  від 03.01.2007 року,  головний державний податковий інспектор;

Хорольський Ю.М., посвідчення с/н УДН № 170125 від 15.12.2005 року, начальник Орджонікідзевської ОДПІ;

за участю прокурора: Овчар Т.В., посвідчення № 173 від 28.10.2003 року, прокурор відділу;

розглянувши апеляційну скаргу Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, м.Орджонікідзе, на  постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  19.12.06р.  у справі    № А 27/337;

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”, м.Орджонікідзе;

до  Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області,  м. Орджонікідзе;

про  визнання нечинними податкових повідомлень-рішень.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2006 року у справі № А 27/337 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”, м. Орджонікідзе, до Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області,  м.Орджонікідзе, про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень задоволені позовні вимоги позивача. Визнано нечинними податкові повідомлення-рішення відповідача від 20.10.2006 року № /3 та від 20.10.2006 року № /3. Стягнуто з державного бюджету на користь позивача 3 грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова мотивована наступним:

За результатами перевірки позивача Орджонікідзевською ОДПІ Дніпропетровської області 20.10.2006 року були прийняті податкові повідомлення-рішення:

-          №/3 з визначенням податкового зобов'язання позивача з податку на прибуток в розмірі 725582,77грн., з яких: 524126грн. - основний платіж і 201456,77грн. - штрафні санкції;

-          №/3, яким визначено суму податкового зобов'язання товариства з ПДВ в розмірі 3643620,28грн., в тому числі: 2429080,19грн. - основний платіж і 1214540,09грн. - штрафні санкції.

На думку суду посилання відповідача на порушення позивачем зазначених в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях норм податкового законодавства є безпідставним, не доведеним відповідачем у судовому засіданні та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та в задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального права, зазначених в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна податкова інспекція є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам ст.11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Згідно п.1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327, акт –службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб’єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлення порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб’єктами господарювання.

Акт складається за наслідками проведеної перевірки та стверджує сам факт перевірки та форму, в якій її здійснено (виїзна чи невиїзна, планова чи позапланова).

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, колегія вважає необхідним зазначити наступне:

- Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень був акт №117/23-118/32509841 від 05.05.06 „Про результати планової виїзної перевірки ТОВ "Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна" з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів, додержання валютного законодавства за період фінансово-господарської діяльності з 01.01.05 по 31.12.06.

Перевіркою встановлено, що позивачем в порушення:

-          пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" зайво віднесені до валових витрат витрати на консультаційні послуги Ахмета Таякізі на суму 726330,93грн. (III квартал 2005р. 530825,75грн., IV квартал 2005р. –195503,18грн.), оскільки акти виконаних робіт не містять змісту наданих послуг і їх результати, а також докази того, що вони пов'язані з господарською діяльністю позивача;

-           пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" завищені валові витрати в декларації з податку на прибуток за 2005 рік на суму витрат за консультаційні послуги ТОВ "ПрайсуотерхаусКуперс" згідно угоди від 01.03.04 в розмірі 1370173грн. (І квартал 2005р. - 594089грн., II квартал 2005р. - 776084грн.);

-          пп.7.5.2 п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" завищений податковий кредит на 472112грн., так як з урахуванням Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" відсутні норми, які дозволяють віднесення до податкового кредиту сум ПДВ при імпорті товарів (супутніх послуг);

-          пп.7.2.1, 7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" без належним чином оформлених податкових накладних (відсутня номенклатура поставки товарів (робіт, послуг) згідно з Державним класифікатором продукції та послуг), віднесено до податкового кредиту ПДВ на суму 1268748грн.;

-          пп.7.2.1, 7.2.6 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 вказаного Закону віднесено до складу податкового кредиту ПДВ в розмірі 542873,19грн. згідно податкових накладних, виписаних продавцем - ТОВ "Торгівельна компанія "Імпульс", яке мало анульоване свідоцтво платника ПДВ.

На підставі акту перевірки від 05.05.2006 року № 117/23-118/32509841 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

-          №/3 з визначенням податкового зобов'язання позивача з податку на прибуток в розмірі 725582,77грн., з яких: 524126грн. - основний платіж і 201456,77грн. - штрафні санкції;

-          №/3, яким визначено суму податкового зобов'язання товариства з ПДВ в розмірі 3643620,28грн., в тому числі: 2429080,19грн. - основний платіж і 1214540,09грн. - штрафні санкції.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стосовно висновків відповідача про  порушення позивачем п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” колегія вважає необхідним зазначити наступне:

Господарським судом за наявними в матеріалах справи доказами було встановлено, що між позивачем та громадянином Туреччини Ахметом Таякізі було укладено договори від 10.01.2005 р. № 010105/RPM, від 04.01.2005 р. № 010105/SP та від 14.10.2005 р. № 010105/FA про надання консультаційних послуг.

Сторонами передбачено, що виконавець, в межах діючих договорів, надає консультаційні послуги в сфері нагляду за виконанням контрактів між Компанією “Бета” та позивачем товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна”, м. Орджонікідзе, на поставку запасних частин, обладнання, сировини та пакувальних матеріалів.

На виконання вказаних договорів наведеними сторонами були підписані акти приймання-передачі від 01.07.05р., 02.08.05р., 02.09.05р., 03.10.05р., 01.11.05р., 02.12.05р.

Факт оплати позивачем отриманих послуг підтверджується копіями платіжних доручень від 30.06.05р., 19.08.05р., 01.09.05р., 07.10.05р., 10.11.05р., 08.12.05р.

Крім того, 01.03.04р. між ТОВ з ІІ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна” (Замовник) ТОВ “ПрайсуотерхаусКуперс” (Виконавець) укладений договір про надання консультаційних послуг. Предметом договору було надання виконавцем консультацій з податкових та юридичних питань, з питань фінансової та економічної діяльності замовника (п.п.1.1 п.1 договору).

Також наведеними сторонами підписані акти надання консультаційних послуг за вказаним договором на загальну суму 1370173 грн.

На думку суду, наведені документи є цілком достатніми для віднесення відповідних сум до валових витрат та податкового кредиту позивача.

Відповідач стверджує, що акти приймання передачі наданих послуг не містять предмету послуг, їх результатів та доказів надання таких послуг.

При цьому податковий орган вказує на порушення товариством п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств, на яку посилається скаржник, до складу валових витрат не належать будь-які витрати, які не підтверджені будь-якими розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість  ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В даному випадку  акти надання консультаційних послуг за договорами, платіжні доручення на підтвердження розрахунків між сторонами є належними доказами для віднесення позивачем даних витрат до валових.

Безпідставним є посилання скаржника на невідповідність документів, а саме актів виконаних робіт вимогам ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”.

На думку суду, акти приймання-передачі цілком відповідають наведеним вимогам і, зокрема, містять вказівки щодо надання консультаційних послуг з податкових та юридичних питань, а також таких послуг як вивчення і аналізу діючого процесу забезпечення запасними частинами, обладнанням, сировиною і пакувальними матеріалами.

Колегія вважає безпідставними доводи скаржника стосовно того, що відсутні докази змісту виконаних послуг і результати цих послуг, докази, що вони пов’язані з власною господарською діяльністю позивача.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність –будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

В порушення ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України податковим органом не доведено, що наведені угоди не пов’язані з господарською діяльністю позивача.

З урахуванням викладеного, наведені первинні документи повинні враховуватись в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а тому є безпідставним виключення податковою інспекцією з валових витрат позивача 726330,93 грн. та 1370173 грн. по операціям з Ахметом Таякізі і ТОВ “ПрайсуотерхаусКуперс” (відповідно).

Пред’являючи додаткові вимоги до первинних документів позивача, відповідач фактично встановлює додаткові обмеження щодо віднесення витрат до складу валових витрат, що прямо заборонено пунктом 5.11 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Викладені обставини свідчать про незаконність податкового повідомлення-рішення від 20.10.2006 року № /3.

Стосовно порушення позивачем п.п.7.5.2 п.7.5 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” колегія зазначає:

З 31 березня 2005 року Законом № 2505 Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України внесено ряд змін в Закон України “Про податок на додану вартість”, в тому числі зміни до п.7.5.2. Після внесення змін Законом № 2505 (з 31 березня 2005 року) норми п.7.5.2 стосувались лише дати виникнення податкового кредиту щодо ввезення товарів та супутніх послуг.

Законом України №2771 від 07.07.2005 року “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” (набрав чинності з 29.07.2005 року) знову змінено редакцію п.7.5.2 Закону України “Про податок на додану вартість”, згідно якої датою виникнення права на податковий кредит з поставки послуг нерезидентом на митній території України є дата сплати податку по податкових зобов’язаннях.

Оскільки дата виникнення податкового кредиту при отриманні послуг від нерезидента з 31.03.2005 р. по 29.07.2005 р. Законом № 168 спеціально не визначена, ТОВ з ІІ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна” відповідно до п.п.4.4.2 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та Порядку надання роз’яснень окремих положень податкового законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 12.04.2003 року № 176 було направлено запит № 811 від 24.11.2005 року до Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області про надання податкового роз’яснення з питання правомірності відображення податкового кредиту при отриманні послуг від нерезидента, місце поставки яких знаходиться на митній території України відповідно до п.6.5 Закону України “Про податок на додану вартість” за період з 31 березня по 29 липня 2005 року. Орджонікідзевською ОДПІ всупереч вимогам п.4.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” роз’яснення надано не було.

Закон України “Про податок на додану вартість ” № 168/97-ВР від 03.04.1997 року не містить посилання на необхідність відповідності номенклатури товарів (робіт, послуг), вказаних в податкових накладних, Державному класифікатору продукції та послуг ДК016-97, затвердженого Державним Комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації від 30.12.1997 року № 822.

Законодавче визначення терміну “номенклатура” відсутнє, як відсутня і норма закону, що зобов’язує визнати перелік товарів за певною номенклатурою.

ТОВ з ІІ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна” номенклатуру послуг в податкових накладних, що зазначені в акті спірної перевірки по даному порушенню, зазначало відповідно до переляку послуг, що формує предмет договору. Зазначене не суперечить нормам Закону України “Про податок на додану вартість” та цілком відповідає принципам свободи договору, закріпленому в ст.ст. 3, 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Таким чином, ТОВ з ІІ “Проктер енд Гембл Менюфекчурінг Україна” правомірно включило до складу податкового кредиту суми з ПДВ за податковими накладними, отриманими від ТОВ “Рейн Сорс Інтернешнл”, на суму ПДВ 116,8 тис грн..

Стосовно доводів скаржника про порушення позивачем вимог п.п.7.2.1, п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п. 7.4.5 Закону України “Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” зазначені необхідні реквізити податкової накладної.

Згідно з наведеним положенням п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” дані свідоцтва платника податку на додану вартість не є обов’язковими реквізитами податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Торгівельна компанія “Імпульс” відповідно до п.2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом ДПА України № 469 від 08.10.1998 року мало право видати податкову накладну, яка відповідно до п.5 вказаного Порядку не може бути визнана недійсною, оскільки особа, яка її видала, не була виключена з реєстру платників ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Торгівельна компанія “Імпульс” пройшла перереєстрацію і видала позивачу податкові накладні з зазначенням нового номеру платника ПДВ.

Таким чином, виявлені податковою інспекцією недоліки в заповненні податкових накладних не робили ці накладні недійсними, не свідчили про їх неналежність та недопустимість як доказів. Позивачем достовірно підтверджено фактичне здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум.

Оскільки рішення господарського суду відповідає дійсним обставинам справи, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства  України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Орджонікідзевської об’єднаної державної податкової інспекції Дніпропетровської області, м. Орджонікідзе,   залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області  від  19.12.06р.  у справі    № А 27/337 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                               І.К. Шуба

Суддя                                                                           Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                           І.В. Тищик