КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16.05.07 р.          № 29/203-11/470-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Ткач С.С. дов. № 11854/9/10-009 від 11.09.2006р.

відповідача 1:                     не з’явились

відповідача 2:                     Марчук В.О. - директор

від прокуратури:               Морозов В.Ю., дов. б/н від 09.01.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.11.2006

у справі № 29/203-11/470-А

за позовом           Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

до           Товариство з обмеженою відповідальністю "Властіна"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Азов"

за участю прокурора        Прокуратури Печерського району м. Києва

про          визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва звернуласьз позовом про визнання недійсним договору комісії № 6 від 24.06.2003р., укладеного між відповідачами, з підстав, передбачених ст. 49 ЦК УРСР; стягнення з відповідача-2 в доход держави все отримане від відповідача-1 за договором комісії № 6 від 24.06.2003р., а саме масу аноїдну вуглеводу у кількості 11617,4 т та суму 16645,72 грн., а також комісійну винагороду в розмірі 1980,00 грн.

В процесі судового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та просить: визнати недійсним договір комісії № 6 від 24.06.2003р., укладений між відповідачами, на підставі ст.. 49 ЦК УРСР; стягнути в порядку ст.. 208 ГК України з відповідача-1 в доход державного бюджету кошти в сумі 16 645 410,72 грн., отримані за спірним договором; стягнути в порядку ст.. 208 ГК України з відповідача-2 в доход державного бюджету вартість товару в сумі 16 645 410,72 грн., отримані за спірним договором.

Постановою Господарського суду міста Києва від 22.11.2006р. у справі № 29/203-11/470-А в позові відмовлено повністю.

Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва подала апеляційну скаргу на зазначену постанову суду, в якій просить її скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує та вважає, що постанова є законною та обґрунтованою, а тому просить суд постанову місцевого суду залишити в силі.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з’явився. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача-1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Судом встановлено, що між відповідачами було укладено договір комісії № 6 від 24.06.2003р., згідно якого комітент (ТОВ "Властіна") доручає, а комісіонер (ТОВ "Азов") зобов'язується за дорученням комітента за винагороду у розмірі, вказаному в додатковій угоді, здійснити за рахунок комітента закупівлю на ринку України продукції для ТОВ "Властіна" та укладати договори купівлі-продажу, оформлювати та підписувати інші необхідні документи для цих продаж в інтересах ТОВ "Властіна".

Згідно з Додатковою угодою №1 від 24.06.2003р. до спірного Договору комісії №6 від 24.06.2003 ТОВ "Азов" як комісіонер від свого імені фактично реалізував на ринку України продукцію комітента, маса анодна вуглеводна, в кількості 2 354,0 т. на суму 3372811,20 грн., що підтверджується звітом комісіонера від 30.07.2003р. Комісійна винагорода по цій угоді складає 660 грн., в т.ч. ПДВ 110 грн.

За отриманий товар ТОВ "Азов" розрахувалось з ТОВ "Властіна" векселями, що підтверджується актами прийому-передачі векселів: Акт № 1-07 від 07.07.2003р. - загальна сума 536.000,00 грн. (за договірною ціною), акт № 2-07 від 18.07.2003 - загальна сума 2 398 500,00 грн. (за договірною ціною).

Згідно з Додатковою угодою №4 від 23.07.2003 до спірного Договору комісії №6 від 24.06.2003 ТОВ "Азов" як комісіонер від свого імені фактично реалізував на ринку України продукцію комітента, маса аноїдна вуглеводна, в кількості 4744,3 т. на суму 6.797.633,04 грн., що підтверджується звітом комісіонера від 27.08.2003. Комісійна винагорода по цій угоді складає 660 грн., в т.ч. ПДВ 110 грн.

За отриманий товар ТОВ "Азов" розрахувалось з ТОВ "Властіна" векселями, що підтверджується Актами прийому-передачі векселів: Акт № 1-08 від 02.08.2003 - загальна сума 1 881 434,85 грн., акт № 2-08 від 08.08.2003 - загальна сума 1.000.000,00 грн., акт № 3-08 від 21.08.2003 - загальна сума 2.300.000,00 грн.

Згідно з Додатковою угодою №8 від 28.08.2003 до спірного Договору комісії №6 від 24.06.2003 ТОВ "Азов" як комісіонер від свого імені фактично реалізував на ринку України продукцію комітента, маса аноїдна вуглеводна, в кількості 4519,1 т. на суму 6474966,48 грн., що підтверджується звітом комісіонера від 30.09.2003. Комісійна винагорода по цій угоді складає 660 грн., в т.ч. ПДВ 110 грн.

За отриманий товар ТОВ "Азов" розрахувалось з ТОВ "Властіна" векселями, що підтверджується Актами прийому-передачі векселів: акт № 1-09 від 08.09.2003 р. - загальна  сума 4100 000.00 грн., акт № 2-09 від 24.09.2003 - загальна сума 3.000.000,00 грн., акт № 3-09 від 29.09.2003р.- загальна сума 2.600.000,00грн.

На всі викладені вище операції ТОВ "Властіна" були виписані податкові накладні: №033/07-к від 12.07.2003 - загальна сума 1433552,60 грн., в т.ч. ПДВ 238925,43 грн., №21 від 23.07.2003 - загальна сума 1816217,28 грн., в т.ч. ПДВ 302702,88 грн., №041/07-к від 29.07.2003 - загальна сума 600,00 грн., в т.ч. ПДВ 100,00 грн., №22 від 30.07.2003 - загальна сума 660,00 грн., в т.ч. ПДВ 110,00 грн., №23 від 01.08.2003 - загальна сума 327967,92 грн. в т.ч. ПДВ 54661,32 грн., №24 від 02.08.2003 - загальна сума 381554,64 грн., в т.ч. ПД 63592,44 грн., №25 від 03.08.2003 - загальна сума 328827,60 грн., в т.ч. ПДВ 54804,60 грн. №26 від 04.08.2003 - загальна сума 257330,88 грн., в т.ч. ПДВ 42888,48 грн., №27 в 05.08.2003 - загальна сума 187696,80 грн., в т.ч. ПДВ 31282,80 грн., №28 від 06.08.2003 загальна сума 194430,96 грн., в т.ч. ПДВ 32405,16 грн., №29 від 10.08.2003 - загальна сума 323812,80 грн., в т.ч. ПДВ 53968.80 грн., №30 від 11.08.2003 - загальна сума 192281,76 грн. в т.ч. ПДВ 32046,96 грн., №31 від 12.08.2003 - загальна сума 127519,20 грн., в т.ч. Щ 21253,20 грн., №32 від 13.08.2003 - загальна сума 335848,32 грн., в т.ч. ПДВ 55974,72 грн. №33 від 14.08.2003 - загальна сума 132534,00 грн.. в т.ч. ПДВ 22089,00 грн., №34 від 15.08.2003 - загальна сума 462078,00 грн., в т.ч. ПДВ 77013,00 грн., №35 від 16.08.2003 загальна сума 118062,72 грн., в т.ч. ПДВ 19677,12 гри., №36 від 17.08.2003 - загальна сума 382414,32 грн., в т.ч. ПДВ 63735,72 гри., №37 від 17.08.2003 - загальна сума 333699,12 грн., в т.ч. ПДВ 5616,52 грн., №38 від 18.08.2003 - загальна сума 255754,80 грн., в т.ч. ПДВ 42625,80 грн., №39 від 19.08.2003 - загальна сума 197869,68 грн., в т.ч. ПДВ 32978,28 грн. №40 від 21.08.2003 - загальна сума 506638,08 грн., в т.ч. ПДВ 84439,68 грн., №41 22.08.2003 - загальна сума 394879,68 грн., в т.ч. ПДВ 65813,28 грн., №42 від 23.08.2003 загальна сума 449755,92 грн., в т.ч. ПДВ 74959,32 грн., №43 від 24.08.2003 - загальна сума 187410,24 грн., в т.ч. ПДВ 31235,04 грн., №44 від 25.08.2003 - загальна сума 391727,52 грн., в т.ч. ПДВ 65287,92 грн., №45 від 26.08.2003 - загальна сума 327538,08 грн., в т.ч. ПДВ 54589,68 грн.. № 46 від 29.08.2003 - загальна сума 660,00 грн., в т.ч. ПДВ 110,00 грн., №47 від 01.09.2003 - загальна сума 275097,60 грн., в т.ч. ПДВ 45849,60 грн., № 48 від 03.09.2003 - загальна сума 127373,92 грн., в т.ч. ПДВ 21229,37 грн., №49 від 03.09.2003 - загальна сума 565812,72 грн., в т.ч. ПДВ 94302,12 грн., №50 від 04.09.2003 - загальна сума 303037,20 грн., в т.ч. ПДВ 50506,20 грн., №51 від 05.09.2003- загальна сума 194717,52 грн., в т.ч. 32452,92 грн., №52 від 06.09.2003 - загальна сума 259336,80 грн., в т.ч. ПДВ 43222,80 грн., №53 від 07.09.2003 - загальна сума 439296,48 грн., в т.ч. ПДВ 73216,08 грн., №54 від 08.09.2003 - загальна сума 376969,68 грн., в т.ч. ПДВ 62828,28 грн., №55 від 09.09.2003 - загальна сума 307335,60 грн., в т.ч. ПДВ 51333,60 грн., №56 від 10.09.2003 - загальна сума 484,80 грн., в т.ч. ПДВ 51580,80 грн., №57 від 11.09.2003 - загальна сума 257760,72 грн., в т. ч. ПДВ 42960,12 грн., №58 від 12.09.2003 - загальна сума 376110,00 грн., в т.ч. ПДВ 62685,00 грн., №59 від 13.09.2003 - загальна сума 432992,16 грн., в т.ч. ПДВ 72165,39 грн., від 14.09.2003 - загальна сума 386856,00 грн., в т.ч. ПДВ 64476,00 грн., №61 від 15.09.2003 - загальна сума 436717,44 грн., в т.ч. ПДВ 72786,24 грн., № 62 від 16.09.2003 - загальна сума 189846,00 грн., в т.ч. ПДВ 31641,00 грн., №63 від 17.09.2003 - загальна сума 325245,60 грн., в т.ч. ПДВ 54207,60 грн., №64 від 18.09.2003 - загальна сума 190562,40 грн., в т.ч. ПДВ 31760,40 грн., №65 від 19.09.2003 - загальна сума 394020,00 грн., в т.ч. ПДВ 1670,00 грн., №66 від 20.09.2003 - загальна сума 130098,24 грн., в т.ч. ПДВ 21683,04 грн., № 67 від 30.09.2003 - загальна сума 196293,60 грн., в т.ч. ПДВ 32715,60 грн., №68 від 30.09.2003 - загальна сума 660,00 грн., в т.ч. ПДВ 110,00 грн.

Факт передачі товару комітентом комісіонеру підтверджується наступними додатковими накладними: видаткова накладна №21 від 23.07.2003, видаткова накладна №22 від 01.08.2003, видаткова накладна №23 від 02.08.2003, видаткова накладна №24 від 03.08.2003, видаткова накладна №25 від 04.08.2003, видаткова накладна №26 від 05.08.2003, видаткова накладна №27 від 06.08.2003, видаткова накладна №28 від 10.08.2003, видаткова накладна №29 від 11.08.2003, видаткова накладна №30 від 12.08.2003, видаткова накладна №31 від 13.08.2003, видаткова накладна №32 від 14.08.2003, видаткова накладна №33 від 15.08.2003, видаткова накладна №34 від 16.08.2003, видаткова накладна №35 від 17.08.2003, видаткова накладна №36 від 17.08.2003, видаткова накладна №37 від 18.08.2003, видаткова накладна №38 від 19.08.2003, видаткова накладна №39 від 21.08.2003, видаткова накладна №40 від 22.08.2003, видаткова накладна №41 від 23.08.2003, видаткова накладна №42 від 24.08.2003, видаткова накладна №43 від 25.08.2003, видаткова накладна №44 від 26.08.2003. видаткова накладна №45 від 01.09.2003, видаткова накладна №46 від 03.09.2003, видаткове накладна №47 від 03.09.2003, видаткова накладна №48 від 04.09.2003, видаткова накладна №49 від 05.09.2003, видаткова накладна №50 від 06.09.2003, видаткова накладна №51 від 07.09.2003, видаткова накладна №52 від 08.09.2003, видаткова накладна №53 від 09.09.2003, видаткова накладна №54 від 10.09.2003. видаткова накладна №55 від 11.09.2003, видаткова накладна №56 від 12.09.2003, видаткова накладна №57 від 13.09.2003, видаткова наклади №58 від 14.09.2003, видаткова накладна №59 від 15.09.2003, видаткова накладна №60 від 16.09.2003, видаткова накладна №61 від 17.09.2003, видаткова накладна №62 від 18.09.2003, видаткова накладна №63 від 19.09.2003, видаткова накладна №64 від 20.09.2003, видаткова накладна № 65 від 30.09.2003.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 24.06.2003 до договору комітент зобов'язався надати комісіонеру для реалізації 3000,00 т. продукції, але згідно звіту комісіонера від 30.07.2004 надав лише 2354,00 т.

Згідно додаткової угоди № 4 від 23.07.2003 комітент повинен був забезпечити обсяг продукції у кількості 4800,00 т., а надав лише 4744,3 т., звіт комісіонера 27.08.2003.

По Додатковій угоді № 8 від 28.08.2003 комітент ТОВ «Властіна» зобов'язався надати 4600,00 т. продукції, але зміг надати лише 4519,1 т., що зафіксовано у звіті комісіонера від 30.09.2003.

Всього комісіонером ТОВ «Азов» було реалізовано 11617,4 т маси анодної суму 16.645.410,72 грн., а векселів комісіонеру ТОВ «Властіна» на оплату було передано на загальну суму 17.815.934,85 грн., тобто приблизно на суму того обсягу продукції, який мав бути реалізований за вищевказаними Додатковими угодами 17.758.320.00 грн.

Відповідно до пояснень відповідача-2, спірна угода № 6 від 24.06.2003 не була виконана в повному обсязі комітентом ТОВ «Властіна».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі №2-7130/2003 від 05.12.2003 за позовом Васильчика С.М. та Калюк В.Ю. до ТОВ “Властина" визнано недійсними свідоцтво про державну реєстрацію від 06.05.2003, (установчий договір ТОВ "Властіна"'від 06.05.2003 з моменту його укладання, статут ТОВ "Властіна" від 06.05.2003 з моменту реєстрації, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №30678632 з 21.05.2003, реєстрацію ТОВ "Властина" в якості платника податку на додану вартість; фінансово-господарські документи, документи бухгалтерського та податкового обліку, які складені і підписані від імені Васильчика С.М., як від директора ТОВ "Властіна", з моменту державної реєстрації - 06.05.2003, а саме: накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, касові документи (видаткові та прибуткові касові ордери), векселі, акти заліків, акти приймання-передачі векселів, виконаних робіт (послуг) та інші документа, які відображають здійснення господарських операцій вказаним підприємством.

Також позивач зазначає, що актом Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва від 31.03.2004 № 812 анульовано свідоцтво про реєстрацію ТОВ «Властіна» платником податку на додану вартість № 36078632 від 21.05.2003 з моменту внесення в реєстр платників ПДВ, а саме з 21.05.2003.

Згідно з отриманими відомостями ДПІ у Солом'янському районі м. Києва (органу в якому ТОВ «Властіна» перебуває на податковому обліку), засновниками ТОВ «Властіна” є гр. Васильчик С.М. та Калюк В.Ю. Згідно з наявними у справі установчими реєстраційними документами гр. Васильчик С.М. та Калюк В.Ю. наділені належними повноваженнями на здійснення діяльності від імені ТОВ «Властіна».

В обгрунтування своїх вимог позивачем зроблено посилання на протиправність умислу лише у ТОВ «Властіна». Враховуючи наведене, встановлення умислу підприємств укладення угоди з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, є предметом дослідження у цій справі. Однак наявність умислу не може бути підтверджена рішенням районного суду про визнання установчих документів цієї сторони договору недійсними та скасування державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у цивільній справі була, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції про порядок обліку платників податків, затвердженої наказом ДПА України № 80 від 19.02.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 березня 1998 року за № 172/2612, у редакції чинній на момент взяття ТОВ «Властіна» на податковий облік, для взяття на облік платники податків - юридичні особи подають в органи державної податкової служби за своїм місцезнаходженням такі документи:

заяву за формою N 1-ОПП (додаток 1);

завірені в нотаріальному порядку копії статуту (якщо це потрібно для створюваної організаційної форми підприємства), установчих договорів з відміткою органу, що здійснив державну реєстрацію;

копію положення (для бюджетних установ, благодійних організацій); копію свідоцтва про державну реєстрацію;

копію довідки про включення до ЄДРПОУ з присвоєним їй ідентифікаційним кодом.

Пунктом 4.13 вказаної Інструкції встановлено, що усі документи, перелічені в пункті 4.7, подає особисто власник, засновник (власники, засновники) або уповноважена ним (ними) особа (заявник), або призначений керівник, або головний бухгалтер. Документи приймаються лише за наявності паспорта особи, яка подає документи, довідок про присвоєння ідентифікаційного номера з ДРФО власників, засновників (фізичних осіб), директора та головного бухгалтера.

Заяви приймають відділи обліку та реєструють у загальному відділі (канцелярії). Приймання заяви фіксується в журналі реєстрації заяв та повідомлень про взяття на облік (перереєстрацію, реорганізацію, унесення змін) платників податків за ф. N 2-ОПП. Перевірку паспортних даних та встановлення місцезнаходження платника податків виконують підрозділи податкової міліції. Заява заповнюється друкарським способом або від руки чорнилом темного кольору друкованими літерами та підписується власником, засновником або призначеним керівником, чи головним бухгалтером підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, підставами для реєстрації гр. Васильчик С.М. та Калюк В.Ю у податкових органах як засновників ТОВ «Властіна» стали визначені законодавством документи, на підставі яких здійснювалась відповідна реєстрація, і їх відповідність законодавству перевірялась під час реєстрації.

Обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Таким чином рішення районного суду не звільняє позивача від доведення наявності умислу ТОВ «Властіна» на укладення угоди, що суперечить інтересам держави та суспільства, зважаючи на те, що цим рішенням достовірно не встановлено непричетність Васильчика С.М. та Калюка В.Ю до створення ТОВ «Властіна», а зроблено лише певні висновки на підставі їх же пояснень. При цьому суд відзначає, що згідно з наявною в матеріалах справи копією Статуту ТОВ «Властіна», справжність підпису на Статуті Васильчика С.М. та Калюка В.Ю засвідчено нотаріусом в його присутності; особу Васильчика С.М. та Калюка В.Ю нотаріусом встановлено, дієздатність перевірено.

Суд також враховує, що спірний договір від імені ТОВ «Властіна» підписано гр. Васильчиком С.М. Разом з тим позивачем не надано жодних доказів того, що вказана особа не була уповноважена у встановленому законом порядку на підписання вказаного договору та фактично його не підписувала. Також не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) осіб, які діяли від імені відповідачів.

Згідно ст. 49 ЦК УРСР недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, і наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома сторонами чи однією.

Згідно зі ст.ст. 207, 208 ГК України, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою. Для даної норми закону характерними є такі ознаки:

а) вчинення дій об'єктивно призводить до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів, які визначають  соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону, оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавче визначеними засобами доказування.

Позивачем не доведено факту наявності суб'єктивного чинника правопорушення, а відповідно і умислу у відповідачів, чи одного з них, на укладення спірної угоди з метою приховування від оподаткування доходів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Оскільки суб'єктивний склад правопорушення повинен бути встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавче визначеними засобами доказування, судом визнається, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про порушення кримінальної справи проти посадових осіб відповідачів та доведення їх вини за фактом ухилення від сплати податків стосовно обставин, викладених у позовній заяві.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами відповідачів встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, при цьому суд відзначає, що не надано і доказів притягнення до кримінальної відповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) осіб, які діяли від імені ТОВ «Властіна», в т.ч. гр. Васильчик С.М. та Калюка В.Ю

Юридичним наслідком скасування державної реєстрації підприємства з підстав визнання його установчих документів недійсними мало бути здійснення ліквідаційної процедури, під час якої вирішуються питання про задоволення вимог кредиторів, в тому числі держави. Сам факт скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Азов» було безпідставно збільшено податковий кредит з ПДВ при тому, що ТОВ «Властіна» було заздалегідь відомо про протизаконність вказаних дій, оскільки воно не мало наміру утримувати з доходів та перераховувати до бюджету суму ПДВ, на яку контрагенти збільшували податковий кредит.

Однак в матеріалах справи відсутні чинні рішення податкового органу про донарахування відповідачу-1 податкових зобов'язань, податкові повідомлення, податкові вимоги, що підтверджують наявність податкового боргу у відповідача-1, що виник за результатами укладення та виконання спірної угоди.

За таких обставин позивачем не доведено, що за результатом виконання спірного договору у відповідача-1 наявний податковий борг, в зв'язку з чим твердження позивач про завдання державі збитків у вигляді несплачених податків є не доведеним.

Отже, твердження позивача про суперечність спірної угоди інтересам держави та суспільства помилково ґрунтується на обставинах, які не мають правового значення для справи. Таке твердження не відповідає вимогам процесуального закону про належність доказів та підстави звільнення від доказування.

Відповідно до ч. ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 статті 208 ГК України визначено, що у випадку якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, вказаний Кодекс містить публічно-правові наслідки укладення недійсної угоди. Цим кодексом встановлена відповідальність (правові наслідки) у вигляді адміністративно-господарської санкції (в розумінні ст. ст. 238, 239 ГК України), яка має конфіскаційний характер, - стягнення в доход держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

У відповідності до ст. 395 ЦК УРСР, чинного на момент здійснення відповідачами спірної угоди, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента.

Згідно зі ст. 396 ЦК УРСР майно, що надійшло до комісіонера від комітента або набуте комісіонером за рахунок комітента, є власністю останнього.

Згідно зі сі. 406, 408 ЦК УРСР власністю комісіонера є лише комісійна винагорода та витрати, пов'язані з виконанням договору комісії.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача, викладені в заяві про зміну підстав позову від 27.09.2006, а саме - стягнути в порядку ст. 208 ГК України з відповідача-2 ТОВ «Азов» в доход Державного бюджету вартість товару в сумі 16.645.410,72 грн., отриманого за спірним договором, не відповідають законодавству.

Враховуючи викладене, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві відсутні достатні докази, що підтверджують або спростовують наявність як об'єктивного так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, у т.ч. факту навмисного ухилення від сплати податків у відповідачів.

Виходячи з наведеного, колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва задоволенню не підлягає, а постанова Господарського суду міста Києва від 22.11.2006р. у справі № 29/203-11/470-А не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 198, п.4 ст. 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УХВАЛИВ:

. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва залишити без задоволення, постанову Господарського суду міста Києва від 22.11.2006р. № 29/203-11/470-А залишити без змін.

2. Матеріали справи № 29/203-11/470-А повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді