Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2007
року
Справа № 44/153-07

Судова колегія у складі:
головуючого судді Олійника В.Ф., суддів Кравець Т.В., Істоміної О.А.

при секретарі Кобзєвій Л.О.

за участю представників сторін:

позивача
- Ахтирського Р.М.,

відповідача
-ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну
скаргу ЗАТ КБ «ПриватБанк»в особі філії «Харківське головне регіональне
управління»ЗАТ КБ «ПриватБанк», м. Харків (вх. № 2060Х/2-5) на рішення
господарського суду Харківської області від 31.05.2007  року по справі № 44/153-07

за позовом
ЗАТ КБ «ПриватБанк»в особі філії «Харківське головне регіональне управління»ЗАТ
КБ «ПриватБанк», м. Харків

до Суб*єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2, м. Харків

про
стягнення 60000,00 грн.

встановила:

У квітні 2007 року позивач -ЗАТ КБ
«ПриватБанк»в особі філії «Харківське головне регіональне управління»ЗАТ КБ
«ПриватБанк», м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з
позовом про стягнення з СПД ФО ОСОБА_2. 60000,00 грн. збитків, причинених в
результаті порушення відповідачем договору №НОМЕР_1 «Про використання
банківських платіжних карток в якості платіжного засобу у торгових та сервісних
підприємствах».

Рішенням господарського суду
Харківської області від 31.05.2007 року відмовлено у задоволенні позовних
вимог, з посиланням на необґрунтованість доводів позовної заяви та на недоведеність
позивачем своїх вимог.

Не погодившись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якої ставиться питання про
скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення, яким
позивач просить задовольнити позовні вимоги, з посиланням на неповне з'ясування
обставин справи судом першої інстанції.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та
обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу позивача без
задоволення.

Перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх
юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101
ГПК України, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників присутніх
сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської
області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до
висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції, 17 листопада 2003 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк»в особі філії «Харківське головне регіональне управління»ЗАТ КБ
«ПриватБанк», м. Харків та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 було
укладено договір №НОМЕР_1 «Про використання банківських платіжних карток в
якості платіжного засобу у торгових та сервісних підприємствах», відповідно до
умов якого, СПД ФО ОСОБА_2. (Підприємство) приймає до оплати за товари та
послуги в якості платіжного засобу платіжні картки, Банк в свою чергу
забезпечує обробку Сліпів та перерахування коштів для відшкодування проведених
Транзакцій на поточний рахунок Підприємства.

Як вбачається з договору,
транзакція -це операція між Підприємством та Держателем Картки по придбанню
товарів та послуг з використанням Картки в якості платіжного засобу.

З пункту 3.2.8 Договору вбачається,
що у випадку, якщо Держатель Картки протягом календарної доби проводить більше
однієї транзакції в одної торгівельної точці підприємства, відповідальний
співробітник підприємства зобов'язаний провести процедуру Верифікації згідно
додатку №6 Договору, а саме: звірити дані на картці -ім'я, прізвище,
фотографія, підпис, з даними паспорту, або іншого документу, який посвідчує
особистість Держателя Картки. Також необхідно звірити всі необхідні елементи
безпеки карток згідно додатку №4 Договору. При співпаданні усіх даних
-продовжити процедуру Верифікації, в іншому випадку -відмовити від проведення
транзакції.

Згідно з п. 3.2.13 Договору,
підприємство зобов'язано приймати заходи щодо виїмки карти та передачі її до
Банку протягом  3-х робочих для банку
днів при встановленні факту використання картки на інше ім'я.

Відповідно до п. 3.2.18,
Підприємство не повинно допускати угоди від імені третіх осіб.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається та те, що відповідачем порушені пункти 3.2.8, 3.2.13,
3.2.18 Договору. Так, при проведенні розрахунків з використанням банківських
платіжних карток співробітниками торгівельних точок відповідача не було
проведено процедуру Верифікації (перевірка персональних даних держателя картки)
та порушена  процедура прийому карток до
оплати, що дозволило злочинній групі осіб на торгівельних точках відповідача
неправомірно скористуватися грошовими коштами на платіжних картках на загальну
суму 60000,00 грн. без відома та згоди держателів карток, чим нанесені збитки
позивачу.

Розглядаючи дану справу,
господарський суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність
позовних вимог, з яким погоджується колегія суддів, з наступних підстав.

Ст. 33 ГПК України вказує на
обов'язок доказування і подання доказів, закріплюючи положення про те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Так, в порушення цієї норми, позивач не надав суду
жодних доказів тих обставин на які він посилається в позовній заяві.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед
іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а
згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 623 ЦК
України, боржник,   який  порушив
зобов'язання,  має  відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до  ст.
224   Господарського   кодексу
України, учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За загальним  принципом цивільного права, особа, якій
завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на
їх  відшкодування (частина перша статті
22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК.) Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу
цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність
особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Згідно з загальними
правилами відшкодування збитків, передбаченими у ЦК України, обов'язок
доведення розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, факту невиконання
або неналежне виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням
зобов'язання та завданням збитків, покладається на кредитора, тобто на
позивача.

На вимогу суду, позивачем надано інформацію
про держателів кредитних карток, розрахунки по яким були проведені у
торгівельній точці відповідача, з якого не вбачається, що одним Держателем
картки протягом доби було проведено декілька розрахунків з відповідачем за
допомогою кредитної картки.

Розрахунок суми збитків, який
наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог не може служити певним доказом
понесення позивачем збитків на зазначену суму, оскільки з даного розрахунку
неможливо зробити висновок про  те, що
дана сума збитків понесена, в загалі, позивачем; у розрахунку відсутні підстави
виникнення збитків, та незрозуміло, у зв'язку з якими противоправними діями
відповідача позивачем понесена зазначена сума збитків.

У матеріалах справи відсутні докази
про незаконне списання грошей з кредитних карток покупців або претензій
покупців, які розраховувались кредитними картками за придбаний товар, з
поверненням платежів по здійсненним транзакціям, що є свідченням відсутності
порушень договору з боку відповідача.

Крім того, правомірність проведення
розрахункових операцій відповідача з особами -Власниками карток (Держателями
карток) підтверджена позивачем шляхом перерахування 22.05.2006 року та
23.05.2006 року на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі вартості
придбаного товару клієнтами банку.

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази звернення
Держателів карток (Власників карток), як того вимагає п. 7.3 спірного договору,
зі скаргами щодо безпідставного списання з їх рахунків грошових коштів третіми
особами, а також докази навмисного чи ненавмисного порушення співробітниками
СПД ФО ОСОБА_2. умов Верифікації, передбаченої договором.

За таких обставин, з матеріалів
справи та доводів позивача у судовому засіданні не вбачається існування певного
причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та виникненням збитків, які
позивач просить відшкодувати на його користь.

Отже, нездатність кредитора
обґрунтувати вимоги про відшкодування збитків є підставою для відмови в
задоволенні таких вимог. Позивачем не доведений розмір збитків, оскільки з
матеріалів справи не вбачається документально підтверджена сума збитків та
існування причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та існування
збитків заподіяних відповідачем.

Наведене дає підстави колегії суддів
прийти до висновку, що судом першої інстанції зроблений законний та
обґрунтований висновок стосовно відсутності підстав для задоволення позовних
вимог, що призвело до прийняття законного рішення, при повному та всебічному
дослідженні всіх обставин справи та доказів на їх підтвердження.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, одностайно, -

постановила:

Апеляційну скаргу ЗАТ КБ
«ПриватБанк»в особі філії «Харківське головне регіональне управління»ЗАТ КБ
«ПриватБанк», м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 31.05.2007 року по справі  №44/153-07 залишити без змін.

Головуючий суддя
Олійник В.Ф.

Судді
Кравець Т.В.

Істоміна О.А.