ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 червня 2007 р.

№ 17/276

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Хустської районної державної
адміністрації

на рішення

Господарського суду Закарпатської
області від 04.12.2006р.

та постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 29.03.2007р.

у справі

№ 17/276

Господарського суду

Закарпатської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

1).
Хустської районної державної адміністрації
2). Відділу капітального будівництва Хустської районної
державної адміністрації

про

стягнення суми

за участю представників

- позивача:

ОСОБА_2 (довіреність ІНФОРМАЦІЯ_1
від 03.10.2006р.)

- відповідача-1:

Зейкана Я.П. (довіреність
№01-9/275 від 12.02.2007р.)

- відповідача-2:

не з'явився, -

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 04.12.2006р. (суддя Ушак І.Г.) позов задоволено
частково, постановлено стягнути солідарно з Хустської районної державної
адміністрації та Відділу капітального будівництва Хустської районної державної
адміністрації на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 заборгованість у сумі
192 504, 07 грн., в т.ч. 153 530 грн. -основного боргу, 13 315, 64 грн.
інфляційних нарахувань, 22 011, 57 грн. пені, 3 646, 86 грн. річних та у
відшкодування судових витрат -10 580, 54 грн. В іншій частині позову постановлено
відмовити.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 29.03.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого
-судді Кравчук Н.М., суддів Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л.) вказане рішення суду
частково змінено, постановлено стягнути з Хустської районної державної
адміністрації на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 заборгованість у сумі
192 504, 07 грн. в т.ч. 153 530 грн. основного боргу, 13 315, 64 грн.
інфляційних нарахувань, 22 011, 57 грн. пені, 3 646, 86 грн. річних та у відшкодування
судових витрат -10 580, 54 грн.

В своїй касаційній скарзі
відповідач-1 просить вказані рішення і постанову скасувати, справу передати на
новий розгляд у іншому складі суддів, посилаючись на порушення господарськими
судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме:
Державних будівельних норм, ст.ст.153, 334 Цивільного кодексу України, п.7
ст.105 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, до Вищого господарського
суду України від відповідача-1 надійшла телеграма у якій Хустська
райдержадміністрація просить ухвалити рішення яким звільнити кошти, що
містяться на рахунках в Управлінні державного казначейства у Хустському районі
та належать Хустській райдержадміністрації, з-під арешту.

Відзиву на касаційну скаргу не
надійшло.

Відповідач-2 не використав наданого
законом права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевий господарський суд частково
задовольняючи позов виходив з того, що укладенню договору підряду передувало
звернення голови Хустської РДА про організацію будівельних робіт; ВКБ Хустської
РДА є структурним підрозділом Хустської РДА; заборгованість перед позивачем на
суму 338 958 грн. доведена матеріалами справи і визнається відповідачами, а
відтак місцевий господарський суд дійшов до висновків про наявність правових
підстав для солідарної відповідальності відповідачів-1 та 2, та задоволення
позову в цій частині.

Крім того, місцевий господарський
суд дійшов до висновків про наявність підстав для задоволення позову в частині
стягнення інфляційних нарахувань, пені, річних за період з 31.12.2005р. по
16.10.2006р. відповідно у сумах 13 315, 64 грн., 22 011, 57 грн., 3 646, 86
грн., та відмови в позові в частині вимог, заявлених за період до 31.12.2005р.
При цьому суд виходив з того, що підрядні роботи підлягають оплаті в 2005р., як
визначено сторонами додаткової угоди №2-05, оскільки строк виконання
зобов'язань по оплаті визначено роком і закінченням цього строку за змістом
ст.254 Цивільного кодексу України є останній день останнього місяця року
-31.12.2005р., зі спливом якого у позивача виникло право вимоги сум інфляційних
нарахувань, пені та річних відсотків за прострочення виконання грошових
зобов'язань.

Апеляційний господарський суд не
погодився з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для
стягнення суми заборгованості солідарно з обох відповідачів, зазначивши в своїй
постанові, що додатковою угодою №1-04 від 21.10.2004р. визначено Хустську РДА
як гаранта погашення заборгованості по договору від 19.06.2003р.; позивач
просить стягнути суму заборгованості саме з Хустської РДА, а не з ВКБ Хустської
РДА, а відтак апеляційний господарський суд, посилаючись на приписи ч. 1 ст.
543 Цивільного кодексу України, дійшов до висновків про наявність правових
підстав для зміни рішення місцевого господарського суду та стягнення
заборгованості саме з відповідача-1. При цьому суд визнав необґрунтованими
посилання на неможливість ПП ОСОБА_1 бути позивачем через те, що договір був
укладений з ПП "ЯЮВ Укрбізнес", оскільки, як зазначено в постанові,
договір скріплений печаткою ПП ОСОБА_1 та його підписом, і роботи виконувались
останнім що, як зазначено судом, вбачається з актів приймання-передачі
виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи
позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідач мав виконати умови договору
та оплатити виконані позивачем роботи. Із вказаних обставин також виходили і
суди, вважаючи що позов підлягає задоволенню.

Проте такі висновки судів є
передчасними, та такими, що зроблені без повного встановлення всіх обставин
справи.

Відповідно до приписів ст.111-5 ч.2
ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Згідно частини
першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами
обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу
містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно приписів частини першої
статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський
суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення
спору. З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен
з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та
мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового
процесу й не посилалися на відповідні обставини. Відповідно до вимог ст.84 ч.1
п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом,
вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом
апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного кодексу, в постанові.

Згідно ч.5 ст.59 ГК України у разі
перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта
господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта
господарювання. Частиною восьмою цієї норми визначено, що оголошення про
реорганізацію чи ліквідацію господарської організації або припинення діяльності
індивідуального підприємця підлягає опублікуванню реєструючим органом у
спеціальному додатку до газети "Урядовий кур'єр" та/або офіційному
друкованому виданні органу державної влади або органу місцевого самоврядування
за місцезнаходженням суб'єкта господарювання протягом десяти днів з дня
припинення діяльності суб'єкта господарювання.

Приймаючи оскаржену постанову суди
виходили з того, що договори, на підставі яких і було заявлено позов про
стягнення заборгованості, були укладені та підписані з одного боку Хустською
районною державною адміністрацією, як замовником, а з іншого -Приватним
підприємцем ОСОБА_1, позивачем у справі, як підрядником. При цьому, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що посилання відповідача-1 на те,
що вказані документи були укладені та підписані не Приватним підприємцем
ОСОБА_1, а ПП “ЯЮВ Укрбізнес” в особі директора ОСОБА_1, не заслуговують на
увагу, оскільки договір скріплено печаткою Приватного підприємця ОСОБА_1 та
його підписом, а також в судовому рішенні зазначено що роботи виконувались
також Приватним підприємцем ОСОБА_1

Проте з вказаними висновками не
можна погодитись, оскільки вони не спростовують доводів відповідача-1 про те,
що з договору підряду, додаткових угод, та з актів приймання виконаних
підрядних робіт вбачається, що вказані документи були укладені, затверджені та
підписані не Приватним підприємцем ОСОБА_1, а ПП “ЯЮВ Укрбізнес” в особі
директора ОСОБА_1

Крім того, обґрунтованими є доводи
касаційної скарги стосовно того, що судові витрати, пов'язані з оплатою послуг
адвоката, стягнуто з порушенням вимог ст.44 ГПК України.

Так, згідно вказаної норми судові
витрати складаються із оплати послуг адвоката, пов'язаних з розглядом справи.
Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено що особа, що представляла
позивача має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю. Такі висновки
відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові
Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28.03.2006р.
у справі №2-4/1319-2004 Господарського суду Автономної Республіки Крим.

Таким чином оскаржена постанова
суду апеляційної інстанції не ґрунтується на вказаних приписах норм
матеріального та процесуального права.

Допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення спору
і дають підстави для скасування судових рішень і передачі справ на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції слід взяти до уваги викладене в цій постанові, всебічно, повно
й об'єктивно встановити обставини справи, зокрема дослідити чи здійснювалась
державна реєстрація ПП “ЯЮВ Укрбізнес”, чи мала місце реорганізація, ліквідація
або припинення діяльності ПП “ЯЮВ Укрбізнес”, чи мало місце перетворення одного
суб'єкта господарювання - ПП “ЯЮВ Укрбізнес”, в інший - Приватного підприємця
ОСОБА_1 і чи було опубліковано про це реєструючим органом в офіційному
друкованому виданні органу державної влади або органу місцевого самоврядування
за місцезнаходженням суб'єкта господарювання відповідне оголошення та чи
перейшли до новоутвореного суб'єкта господарювання усі майнові права і
обов'язки попереднього суб'єкта господарювання, та вирішити спір відповідно до вимог
чинного законодавства.

Питання щодо скасування заходів
забезпечення позову, яке порушив відповідач-1 звернувшись з телеграмою до суду
касаційної інстанції, має вирішуватись у порядку, визначеному ст.67 ГПК
України, або ст.68 цього кодексу.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п.3, 11110 ч.1, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Хустської районної
державної адміністрації задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.03.2007р. та рішення Господарського суду
Закарпатської області від 04.12.2006р. у справі №17/276 Господарського суду
Закарпатської області скасувати, справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

С у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало