ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2007 р.
№ 6/259/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Коробенко Г.П.,
Рогач Л.І.

розглянувши матеріали
касаційної скарги
відкритого акціонерного товариства “Запоріжтрансформатор”, м. Запоріжжя

на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 23.01.2007р.

у справі
господарського суду Запорізької області

за позовом
відкритого акціонерного товариства “Запоріжтрансформатор”, м. Запоріжжя

до
1. Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Запоріжжя
2.          Державної виконавчої служби у Жовтневому районі м. Запоріжжя
3.          Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, м. Запоріжжя

третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору
Державне підприємство “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ в особі Запорізької дирекції залізничних перевезень

про
стягнення 8200, 00 грн. шкоди

за участю представників:

позивача: Головань В.М.–дов. від 18.12.2006р. №1/05-в,

відповідача 1: не з’явився,

відповідача 2: не з’явився,

відповідача 3:  не з’явився,

третьої особи : не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

ВАТ “Запоріжтрансформатор” звернулось з уточненим позовом до Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Запоріжжя (відповідач-1), Державної виконавчої служби у Жовтневому районі м. Запоріжжя, (відповідач-2) і Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, (відповідач-3) про стягнення шкоди в сумі 8200,00 грн., мотивуючи позов тим, що прийняття незаконної постанови державного виконавця ДВС Шевченківського району м. Запоріжжя про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу № 2/4/569 від 20.04.2001р. та направлення цього наказу до ДВС Жовтневого району м. Запоріжжя призвело до його втрати останнім, що позбавило можливості позивача одержати трансформатори вартістю 8200,00 грн. з Запорізького відділення Придніпровської залізниці, стягнутих за рішенням суду від 20.04.2001р. у  справі № 2/4/569.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 23.11.2006р., залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 23.01.2007р.,  у справі №6/259/06 в позові відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено склад правопорушення в діях відповідачів та спричинення шкоди саме відповідачами, та що новостворені Державні виконавчі служби не є правонаступниками ліквідованих відділів Державної виконавчої служби у відповідних районах.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та постановою у даній справі ВАТ “Запоріжтрансформатор” звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить  постанову та рішення  скасувати та  прийняти нове рішення про задоволення позову, мотивуючи скаргу тим, судом були порушені та неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема ст. 1166 ЦК України, та незастосовні норми матеріального і процесуального права, а саме ст.ст. 170, 173, 1173 ЦК України, ст. 1, 3, 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст. 56, 124 Конституції України, ст.ст. 4-5, 115, 116 ГПК України.

У відзиві Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, м. Запоріжжя на касаційну скаргу, останнє просить судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відповідачі та 3-я особа не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Як встановлено місцевим та апеляційним господарським судом, на примусове виконання рішення арбітражного суду Запорізької області від 20.04.2001р. у справі №2/4/569, яким з Запорізького відділення Придніпровської залізниці м. Запоріжжя на користь ВАТ “Запоріжтрансформатор” стягнуто два трансформатори (ТМ-63/10,04 ква –1 шт.; ТМ-100/10,04 ква –1 шт.) вартістю 8200,00 грн., виданий наказ № 2/4/569  та 28.05.2001р. направлений позивачем до ВДВС Жовтневого району м. Запоріжжя, яке перенаправило зазначений наказ до ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська.

06.11.2003р. ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 2/4/569, а 08.04.2004р. на підставі акту державного виконавця від 12.03.2004р. вказане виконавче провадження по виконанню наказу №2/4/569 закінчено із направленням його до ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя по територіальності.

19.08.2004р. ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження із направленням  20.08.2004р. наказу № 2/4/569 до ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя, яким в свою чергу 17.09.2004р. було прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та повернення 14.10.2004р. наказу суду № 2/4/569 до ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя.

Господарськими судами також встановлено, що 24.10.2005р. господарським судом Запорізької області у справі № 2/4/569 була прийнята ухвала, якою постанову ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя від 17.09.2004р. про відмову у відкритті виконавчого провадження визнано недійсною. Цією ж ухвалою суду зобов’язано ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 2/4/569 від 20.04.2001р.

06.04.2006р. до господарського суду Запорізької області надійшла заява ДВС у Шевченківському районі м. Запоріжжя про видачу дублікату наказу № 2/4/569 від 20.04.2001р. у зв’язку з втратою вказаного виконавчого документа, у задоволенні якої ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.04.2006р. у справі № 2/4/569 відмовлено.

На підставі встановленого господарські суди попередніх інстанцій  дійшли висновку стосовно того, що відповідачі не заподіювали позивачу шкоди у спірних правовідносинах, а позивачем наявність такої шкоди, відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1173  ЦК України не доведена.

Однак такі висновки суду 1-ї та 2-ї інстанцій колегія вважає   помилковими та такими, що суперечать вимогам ст. 43 ГПК України, згідно якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, поза увагою судів попередніх інстанцій залишено той факт, що позивач в позові посилається на норми спеціального закону, а саме ст. 86 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до приписів якої  стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій - бездіяльності державного виконавця при  виконанні  вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між бездіяльністю державного виконавця і заподіяною ним шкодою.

Отже, в даному випадку з'ясуванню та оцінці підлягають обставини щодо наявності чи відсутності порушень державним виконавцем законодавства про виконавче провадження, а також факти наявності чи відсутності неправомірної бездіяльності державного виконавця, виникнення шкоди та причинного зв'язку між ними, чого господарськими судами  попередніх інстанцій зроблено не  було.

Не погоджується колегія і з висновками суду 1-ї та 2-ї інстанції, що ДВС у Жовтневому районі м. Запоріжжя та ДВС у Шевченківському районі м. Запоріжжя є неналежними відповідачами з огляду на те, що відділи Державної виконавчої служби Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя та Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя були ліквідовані, а новостворені органи Державної виконавчої служби, у т.ч. ДВС у Жовтневому районі м. Запоріжжя та ДВС у Шевченківському районі м. Запоріжжя, не є правонаступниками названих ліквідованих відділів.

При цьому колегія зазначає, що при розгляді позовів юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" та  ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці.

Статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", з урахуванням змін, внесених Законом України N 2716-ІУ від 23.06.2005р., визначено систему органів державної виконавчої служби, на які покладено реалізацію єдиної державної політики у сфері примусового виконання рішень.

Міністерством юстиції України прийнято наказ від 19.08.05 р. №1482/к про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції, а Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2005 р. N 711 затверджено Положення про Департамент державної виконавчої служби.

Положення про державну виконавчу службу Автономної республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя та Положення про державну виконавчу службу у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах, затверджено відповідними наказами Департаменту державної виконавчої служби №34/к від 22.09.2005 р. та №40/к від 29.09.2005 р.

Таким чином, реформування системи органів державної виконавчої служби, та у зв'язку з цим ліквідація одного державного органу і створення замість нього іншого з покладенням на останнього відповідних   функцій, не може бути підставою для закінчення виконавчого  провадження, а отже і відмови у відшкодуванні збитків, завданих неправомірними діями відділу державної виконавчої служби, якого  ліквідовано.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є  обов'язковими до виконання на всій території України.

Як свідчать матеріали справи, рішення арбітражного суду Запорізької області від 20.04.2001р. у справі № 2/4/569 на даний час не виконано і  можливість його виконання втрачена, чим позивачу при здійсненні державним виконавцем виконавчого провадження спричинені збитки, які  відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

З огляду на зазначене та враховуючи, що господарськими судами  попередніх інстанцій в порушення вимог ст. 43 ГПК України  не встановлено усю сукупність обставин, які мають значення для справи, не з'ясовано дійсні правовідносини сторін та не застосовано законодавство, яке підлягає  застосуванню у спірних відносинах, всі ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 23.01.2007р. та рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2006р.,  у справі № 6/259/06 скасувати.

Справу направити до господарського суду Запорізької області на  новий розгляд.

Головуючий суддя                                                                            В.С. Божок

Судді:                                                                                         Г.П. Коробенко

Л.І. Рогач