ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2007                                                                                                             Справа № А23/276

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л.,

суддів: Швець В.В. (доповідач), Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Гайдук Ю.А.

за участю представників:

позивача: Голуб В.Г., довіреність №7-Д  від 05.09.06,  представник;

позивача: Богачов В.А., довіреність №1/07-Д  від 10.04.07,  представник;

відповідача: Потьомкін С.М., довіреність №15815/6/10/012  від 07.05.07,  головний державний податковий інспектор;

відповідача: Іванова В.М., довіреність №621/6/10/001 від 15.01.07, начальник юридичного відділу.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська та науково-виробничого колективного підприємства “Механіка”, місто Дніпропетровськ;

на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2006 року;

у справі №А23/276;

за позовом науково-виробничого колективного підприємства “Механіка”, місто Дніпропетровськ;

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська;

про визнання недійсним рішення про застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій №787-237/13471406-/1498 від 1 лютого 2002 року, та зобов’язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у сумі 120,76 гривень.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, науково-виробниче колективне підприємство “Механіка”, місто Дніпропетровськ звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнень до позовної заяви визнати не дійсним та скасувати рішення №78/-237/13471406-/1498 від 1 лютого 2002 року, про застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих сум податків, зборів (обов’язкових платежів)та пені за порушення податкового та іншого законодавства, прийнятого відповідачем Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська та зобов’язати відповідача повернути позивачу незаконно стягнуті грошові кошти у сумі 120,76 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не мав законного права вважати пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності податковим зобов’язанням та у зв’язку з закінченням граничного строку стягнення узгодженого податкового зобов’язання.

Крім того, як податковий орган та орган державної влади відповідач не мав права проводити перевірку позивача з питань своєчасності розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності та самостійно приймати оскаржуване рішення.

Постановою господарського суду у справі №А23/276 від 8 листопада 2006 року (суддя Добродняк І.Ю.) позовні вимоги задоволені частково.

Визнано недійсним та скасовано спірне рішення відповідача в частині визначення пені за порушення термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності як податкового зобов’язання.

Стягнуто з державного бюджету на користь позивача судовий збір.

В решті позову відмовлено.

Приймаючи спірну постанову господарський суд виходив з того, що вичерпний перелік податків та зборів (обов’язкових платежів) визначено в статтях 14,15 Закону України “Про систему оподаткування”.

У вищезазначених нормах пеня за порушення резидентами термінів, встановлених в статтях 1, 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, не передбачена як один з видів податків або зборів.

Тому обов’язок резидента по сплаті пені за порушення ним термінів, передбачених статтей 1, 2 вказаного Закону, не відноситься до категорії податкового зобов’язання або податкового боргу.

Крім того, господарський суд вважає, що встановлений судом факт закінчення строку давності за позовом про стягнення визначеної оскаржуваним рішенням суми пені у відповідності з вимогами діючого законодавства не робить таке рішення не чинним, такий факт не пов’язаний з питаннями правомірності дії податкового органу щодо притягнення позивача до відповідальності за порушення норм Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Закінчення строку позовної давності позбавляє особу права звернутися до суду з вимогою про захист свого права, але не позбавляє особу, до якої така пеня застосована, права виконати зазначене рішення в добровільному порядку.

Позивач та відповідач не погодились з постановою господарського суду подали апеляційну скаргу.

Вважають, що вона винесена з порушенням закону.

Господарський суд при винесенні постанови неповно з’ясував усі обставини справи, тому неправильно застосував норми матеріального права.

Сторони просять спірну постанову скасувати та задовольнити подані апеляційні скарги посилаючись на те, що:

Позивач вважає, що господарським судом, визнано неправомірним визначення пені, як податкового зобов’язання, залишені без з’ясування та правової оцінки обставини, що мають значення для справи , які істотно стосу юся прав та повноважень відповідача приймати неподаткові рішення, які за своєю правовою природою відносяться до ненормативних правових актів і містять у собі протиправні дії відповідача

Відповідач вважає, що відповідно до частини 5 статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” надано право державним податковим інспекціям за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів зазначену пеню.

Відповідно до підпункту 16.4.2 пункту 16.4 статті 16 та пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” для пені і штрафних санкцій за порушення валютного законодавства робиться виключення лише щодо розмірів пені та штрафних санкцій, передбачених цим законом з відсиланням до окремих нормативно-правових актів, а саме Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої Наказом ДПА України від 17 березня 2001 року №110 та Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, Затвердженого наказом ДПА України від 21 червня 2001 pоку №253.

Стосовно питання правомірності здійснення перевірки позивача та застосування до останнього пені за порушення термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності було встановлено рішеннями, які набрали законної сили, в межах справи №А25/120 за позовом тих же сторін про визнання недійсним рішення №78/237/13471406/1498 відповідача від 1 лютого 2002 року.

На апеляційну скаргу позивач надав заперечення, в якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі відповідача безпідставні та необгрунтовані, тому просить постанову скасувати у частині відмови у позові, а апеляційну скаргу позивача задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши апеляційні скарги, заслухавши представників сторін, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, вважає необхідним в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Постанову місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Залишаючи постанову господарського суду без змін судова колегія виходила з наступного:

Господарським судом у судовому засіданні встановлено, що 1 лютого 2002 року відповідачем винесено рішенням №78/-237/13471406-/1498 про застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій, донарахованих сум податків, зборів (обов’язкових платежів) та пені за порушення податкового та іншого законодавства, яким до позивача застосована пеня в сумі 1198765 гривень за порушення терміну розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З прийнятого рішення вбачається, що у разі несплати податкового зобов’язання у визначений строк до позивача будуть застосовані штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

1 лютого 2002 року та 6 червня 2002 року відповідачем складено податкове повідомлення, та податкову вимогу відповідно до яких позивач повідомлений про те, що йому визначено суму податкового зобов’язання за платежем пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності 1198765 гривень, про податковий борг за узгодженими податковими зобов’язаннями, у тому числі по пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Судова колегія погоджується з посиланням господарського суду на Закон України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетам та державними цільовими фондами” відповідно до якого він є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Вичерпний перелік податків та зборів (обов’язкових платежів) визначено в статтях 14,15 Закону України “Про систему оподаткування”.

Відповідно до вказаних норм пеня за порушення резидентами термінів, встановлених в статтями 1, 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, не передбачена як один з видів податків або зборів.

Судова колегія вважає, правильний висновок господарського суду про те, що пеня, передбачена статтею 4 вищевказаного Закону за порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2, не є податковим зобов’язанням.

Але відповідно до підпункту 16.4.2 пункту 16.4 статті 16 та пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” для пені і штрафних санкцій за порушення валютного законодавства робиться виключення лише щодо розмірів пені та штрафних санкцій, передбачених цим законом з відсиланням до окремих нормативно-правових актів, а саме Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої Наказом ДПА України від 17 березня 2001 року №110 та Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, Затвердженого наказом ДПА України від 21 червня 2001 pоку №253.

Таким чином вищевказані Інструкція і Порядок розроблені відповідно до Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та з метою забезпечення його впровадження і встановлюють документальну форму застосування пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Стосовно питання правомірності здійснення перевірки позивача та застосування до останнього пені за порушення термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності було встановлено рішеннями, які набрали законної сили, в межах справи №А25/120 за позовом тих же сторін про визнання недійсним рішення №78/237/13471406/1498 відповідача від 1 лютого 2002 року.

Крім того, встановлений судом факт закінчення строку давності за позовом про стягнення визначеної оскаржуваним рішенням суми пені у відповідності з вимогами діючого законодавства не робить таке рішення не чинним, такий факт не пов’язаний з питаннями правомірності дії податкового органу щодо притягнення позивача до відповідальності за порушення норм Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Закінчення строку позовної давності позбавляє особу права звернутися до суду з вимогою про захист свого права, але не позбавляє особу, до якої така пеня застосована, права виконати зазначене рішення в добровільному порядку.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає апеляційну  скаргу залишити без задоволення, постанову залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 167, 200, 205, 206 КАС України суд ,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі міста Дніпропетровська та науково-виробничого колективного підприємства “Механіка”, місто Дніпропетровськ, залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 8 листопада 2006 року у справі №А23/276, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                                      І.Л. Кузнецова

Судді:                                                                                              В.В. Швець

Л.О. Чимбар