ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

"05" червня 2007 р.                                                                Справа №  14/1663

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Соколишиній І.А. за участю представників позивача Литвин Н.П., (за довіреністю), розглянувши  у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою

позивача
товариства з обмеженою відповідальністю «АгроРось»

до відповідача
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива»

про
визнання договору недійсним, –

УСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання договору купівлі-продажу будівель дійсним з підстав ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення та відшкодування у зв’язку з цим державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві позов визнав повністю.

З 29.05.2007 у засіданні оголошена перерва для підготовки судового рішення, про що присутні учасники засідання були повідомлені під розписку. Після перерви представники сторін у судове засідання не з‘явились.

Заслухавши представника позивача та дослідивши наявні у справі докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

1.Відповідно до ст.331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності остання може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ст.181, 182 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»право  власності  та  інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими  актами  до  набрання чинності  цим  Законом,  визнаються державою.  Відповідно до цього Закону  реєстрація  речових  прав  на  нерухомість,  їх   обмежень здійснюється  лише  в  разі  вчинення  правочинів  щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Правочини щодо нерухомого  майна  вчиняються,  якщо  право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону.

З огляду на речі («адміністративна будівля, будинок тваринника, будинок пасіки, корівники –3 шт.»), які вказані у договорі купівлі-продажу від 07.09.2006 №10 (далі –договір)  вони є нерухомими речами і виникнення чи перехід права власності на них підлягає державній реєстрації. У будь-якому випадку, для вчинення правочину з продажу цих об’єктів, право власності на них повинно було бути зареєстроване. Вчинення правочину без реєстрації нерухомого майна вказує на невідповідність угоди вказаній нормі закону. За таких обставин можна вважати, що вказані об’єкти продані як будівельні матеріали.

Слід відмітити, що у письмових поясненнях наданих на вимогу суду 29.05.2007 і позивач і відповідач вказують на відсутність інвентарних справ на момент укладення договору купівлі продажу об’єктів.

2.Крім того, незважаючи на неодноразове витребування в ухвалах суду доказів належності майна відповідачу ним не були надані будь-які підтверджуючі документи (наприклад, докази відведення земельної ділянки для створення об'єктів нерухомого майна, проектно-кошторисна документація, чи документи, що містять опис об'єктів. Чи наприклад, документи, що створюються у ході ліквідаційної процедури –акт інвентаризації, оприбуткування на баланс банкрута, оцінки. Тощо). Доданий суду протокол загальних зборів від 27.04.2001 з переліком пайового фонду КСП «Нива»під кредиторську заборгованість (далі –протокол) є лише рішенням про розподіл майна за яким суду мали б бути надані щонайменше докази правонаступництва відповідача, розподільчий чи передавальний акт (баланс). Співставлення об’єктів вказаних у протоколі та об’єктів вказаних у договорі від 07.09.2006 №10 вказує лише на ймовірність того, що вони ідентичні, однак, не є беззаперечним доказом цього і аж ніяк не є доказами права власності на це майно. Відповідно ж до ст.ст. 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу позову чи заперечень, право власності має підтверджуватись лише певними засобами доказування.

3.Предмет договору не визначений. Так, у договорі зазначено перелік майна, що передається, однак, відсутня його індивідуалізація –адреса місцезнаходження, інвентарні номери, рік введення в експлуатацію, вартість тощо. У вищезгаданому протоколі міститься чотири «корівники» і які саме з них три продані за договором ідентифікувати не можливо, а об’єкт «адміністративна будівля»наявний у договорі у переліку відсутній взагалі. Слід зауважити, що у позовній заяві позивач називає корівники за №№4, 5 і 6, а у доданому позивачем, як додаток до договору документі з назвою «перелік та характеристика об’єктів, що оглянуті сторонами за договором №10 від 07.09.2006»–за №№ 1,2 і 3 (при цьому цей документ підписано лише позивачем, договір не містить посилання на наявність такого документа тому суд не розцінює його як складову договору).

4. Суду не надано доказів законності дотримання порядку продажу майна у ліквідаційній процедурі (ч. 1 ст. 25 та ст.30 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”). Зокрема, не надано доказів інвентаризації майна, його оцінки, погодження складу і умов продажу майна на комітеті кредиторів, проведення конкурсу за наявності двох заявок (позивача та ТОВ «Багва»). Подане оголошення про продаж від 05.07.2006 не містить складу (індивідуалізованого переліку) та умов продажу майна (щонайменше ціни), сумнівною є можливість дотримання конкурентних засад продажу за вказаного у оголошенні порядку його реалізації – «конкурсний продаж майна проводиться кожної п’ятниці»–не зазначено ні місця проведення конкурсу ні адреси, за якою необхідно звертатись.

Відсутність доказів проведення конкурсу констатовано і у рішенні господарського суду Черкаської області від 05.03.2007 у справі №16/4759-504.

5.На вимогу суду пояснити причини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення сторони вказали на відсутність інвентарних справ на продане майно, а позивач додатково – винесення ухвали суду від 27.09.2006 у справі №16/4759 про заборону позивачу здійснювати відчуження отриманого за договором майна. Але нотаріальне оформлення вчиненого договору не є порушенням установленої у справі №16/4759 заборони, крім того, на момент укладення договору цієї заборони не існувало, тому цей надуманий привід не може бути визнаний судом дійсною причиною ухилення. Факт же відсутності інвентарних справ був відомий сторонам на момент укладення договору (тобто сторони знали чи повинні були знати про неможливість укладення правочину без наявності факту державної реєстрації майна), однак, ніяким чином дане питання сторонами у договорі не врегульовано і на даний час відповідач (ліквідатор банкрута) стверджує про відсутність у нього коштів на виготовлення інвентарних справ –за таких обставин суд дійшов висновку, що сторони і не мали наміру його посвідчувати нотаріально, оскільки об’єктивна неможливість нотаріального посвідчення договору (хоча б внаслідок відсутності його реєстрації) не може тлумачитись як суб’єктивне (винне) ухилення від нотаріального посвідчення. Таким чином, факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору є недоведеним і підстави для застосування ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України відсутні.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                              Хабазня Ю.А.