ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.
№ 36/297пд

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
Саленко О.О., дов. від 09.01.2007р.

відповідачів

-          Євстратов В.В, дов. від 14.03.07р.;
- не з’явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Жилагробуд”

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2007 року

у справі
№ 36/297пд господарського суду Донецької області

за позовом
Дочірнього підприємства акціонерного товариства закритого типу “Агроспецмонтаж” “Агроспецбуд”

до
-          Товариства з обмеженою відповідальністю “Жилагробуд”;
-          Акціонерного товариства закритого типу “Агроспецмонтаж”

про
визнання недійсним договору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсним укладеного відповідачами договору купівлі-продажу від 14.06.04р. вбудованого підвального нежитлового приміщення загальною площею 53,1м.кв., розташованого у м. Донецьку, вул. 50-років СРСР, 144/2, на підставі статей 207, 229 Цивільного кодексу України, як укладеного внаслідок помилки генерального директора акціонерного товариства закритого типу “Агроспецмонтаж” щодо майна, переданого в статутний фонд позивача; також згідно доповнень до позову від 08.11.2006р. позивач посилається на нікчемність даного договору в силу вимог закону, позаяк він не посвідчений нотаріально та не пройшов державну реєстрацію.

Відповідач - Акціонерне товариство закритого типу “Агроспецмонтаж” визнав позов повністю, вказавши, що предметом договору купівлі продажу є приміщення, передане ним як засновником в статутний фонд позивача.

Відповідач -  Товариство з обмеженою відповідальністю “Жилагробуд” відхилив поданий позов з огляду на відсутність належних доказів, що підтверджують порушення прав позивача, його право власності на спірне майно. 12.10.06р. відповідач звернувся до господарського суду з клопотанням про визнання позивача незаконним власником спірного нерухомого майна, особою, що не може звертатися за захистом порушеного права власності.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.11.2006р. (суддя Приходько І.В.) позовні вимоги задоволено повністю; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14.06.04р. вбудованого підвального нежитлового приміщення загальною площею 53,1м.кв., розташованого у м. Донецьку, вул. 50-років СРСР, 144/2 на підставі статей 215, 220 Цивільного кодексу України з огляду на недодержання вимог його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.07р. (судді –головуючий Колядко Т.М., Мирошниченко С.В., Скакун О.А.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, порушення судом справи за позовом особи, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач -  Товариство з обмеженою відповідальністю “Жилагробуд” звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду та припинити провадження у справі на підставі пункту 11 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України; вважає, що суди порушили статті 220 та 215 Цивільного кодексу України, що вказують на недійсність нікчемної угоди в силу закону, незалежно від прийняття відповідного судового рішення, та статтю 21 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач не був учасником договору, який просить визнати недійсним, тобто, його права цією угодою не порушено і нема підстав для його звернення до суду з відповідним позовом; також зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження права власності позивача на підвальне приміщення.

Позивач та відповідач –Акціонерне товариство закритого типу “Агроспецмонтаж” у відзивах на касаційну скаргу заперечили її доводи повністю, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень. Відповідач – Акціонерне товариство закритого типу “Агроспецмонтаж” не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийняті оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачами 14.06.04р. було укладено договір купівлі-продажу вбудованого підвального нежитлового приміщення загальною площею 53,1м.кв., розташованого у м. Донецьку, вул. 50-років СРСР, 144/2, за яким Акціонерне товариство закритого типу “Агроспецмонтаж” продає, а  Товариство з обмеженою відповідальністю “Жилагробуд” протягом 24 місяців з моменту підписання договору оплачує вартість нежитлового приміщення в сумі 800грн.

Судами також встановлено, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державна реєстрація не здійснювались, сторони не здійснювали дій щодо виконання договору: оплати приміщення та його передачі.

Місцевим господарським судом було встановлено, що згідно протоколу № 3 від 10.01.2000р. загальних зборів акціонерів АТЗТ “Агроспецмонтаж” було прийнято рішення про створення дочірніх підприємств та філій та затверджено їх статути; за актом прийому-передачі від 29.06.01р. спірне приміщення було передано АТЗТ “Агроспецмонтаж” в статутний фонд позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив, що оспорюваний правочин є нікчемним в силу вимог закону з огляду на недодержання вимог щодо його нотаріальної форми та державної реєстрації; залишаючи рішення місцевого суду без змін, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги щодо відсутності права позивача на звернення до суду за захистом свого права, вказавши, що таке право йому надано в силу вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з наступних підстав.

Як правильно вказано в постанові апеляційної інстанції, згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Вказана норма кореспондується зі статтею 15 Цивільного кодексу України, що передбачає право особи на захист свого цивільного права не тільки в разі його порушення, але й в разі невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що скаржником не визнається право власності позивача на спірне майно, тому цивільне право позивача підлягає захисту способами, визначеними частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, в тому числі й шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору він є нікчемним, а в силу частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України –недійсним.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним такого правочину в судовому порядку, позивач діяв у межах наданих йому статтею 16 Цивільного кодексу України способів захисту свого невизнаного права, що спростовує доводи скаржника про відсутність предмету спору у даній справі.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду та рішенні місцевого суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України  розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували зобов’язальні правовідносини сторін, що виникли та існували між сторонами, та з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими спростовано доводи відповідача, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у постанові.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосовно оцінки обставин справи судом апеляційної інстанції не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування зазначеної постанови колегія  суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Жилагробуд” залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2007р. у справі № 36/297пд господарського суду Донецької області та рішення господарського суду Донецької області від 27.11.2006р. залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач