ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 березня 2007 р.

№ 44/278б

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Удовиченка О.С. -головуючого

Яценко О.В. (доповідач у справі)

Панової І.Ю.

розглянувши касаційну скаргу

Фізичних осіб - кредиторів
ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4

на постанову  у справі

Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2006р. № 44/278-б господарського суду м. Києва

за заявою  до
арбітражний керуючий про в судовому засіданні взяли
участь представники сторін  від  ВАТ "Укрнафта" від ТОВ
"Нафтозахист" арбітражний керуючий ініціюючий кредитор

Фізичних осіб - кредиторів
ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4 Товаритсва з обмеженою відповідальністю
"Нафтозахист", м. Київ ОСОБА_5 визнання банкрутом   Бунечка В.І. дов.№юр.-666/д від
26.12.2006р. Коваль В.В. дов.№1 від 02.01.2007р. ОСОБА_5  ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 15.09.2006р. (суддя Пасько М.В.) у справі № 44/278-б призначено по
справі № 44/278-б розпорядником майна боржника -ОСОБА_5 Розпорядника майна
зобов'язано надати суду на затвердження реєстр вимог кредиторів боржника.

Не погодившись з ухвалою господарського
суду м. Києва від 15.09.2006р. у справі № 44/278-б фізичні особи - кредитори
ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в якій просили її
скасувати.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від 04.12.2006р. у справі № 44/278-б (судді
Коваленко В.М.; Вербицька О.В.; Пантелієнко В.О.) ухвалу господарського
суду м. Києва від 15.09.2006р. у справі № 44/278-б залишено без змін, а
апеляційну скаргу фізичних осіб - кредиторів ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4
без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою фізичні особи - кредитори ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4 подали
касаційну скаргу, в якій просять скасувати постанову Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2006р. по даній справі, як прийняту з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді  Яценко О.В., розглянувши наявні
матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом попередньої інстанції норм процесуального та матеріального
права дійшла висновку, про відсутність правових підстав для задоволення
касаційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ухвалою господарського суду м. Києва від 26.04.2005 року порушено
провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю
"Нафтозахист" за заявою фізичних осіб - кредиторів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

Ухвалою підготовчого засідання господарського
суду м. Києва від 03 серпня 2006 року визнаний розмір ініціюючих кредиторів до
Боржника, яких зобов'язано за власний рахунок подати оголошення про порушення
справи про банкрутство Товариства. При цьому, розпорядником майна призначений
арбітражний керуючий ОСОБА_7, якого зобов'язано надати суду на затвердження
реєстр вимог кредиторів та визначена дата попереднього засідання суду .

Судами досліджено, що в клопотанні
від 06.07.2006 року арбітражний керуючий ОСОБА_7 просив усунути його від
виконання обов'язків розпорядника майна товариства та призначити іншого
арбітражного керуючого у зв'язку із закінченням строку дії ліцензії на право
зайняття діяльністю арбітражних керуючих .

В заяві від 14.07.2006 року
Ініціюючі кредитори просять усунути ОСОБА_7 від виконання обов'язків
розпорядника майна Товариства, призначити розпорядника майна Боржника
арбітражного керуючого ОСОБА_8, зобов'язати ОСОБА_7 передати розпоряднику   майна
ОСОБА_8 всі документи -стосуються справи про банкрутство Боржника.

Ухвалою господарського суду м.
Києва від 14 липня 2006 року достроково припинені повноваження розпорядника
майна Товариства - ОСОБА_7.

Судами зазначено, що ухвалою
господарського суду м. Києва від 15 вересня 2006 року розпорядником майна
Товариства призначений арбітражний керуючий ОСОБА_5, якого зобов'язано надати
суду на затвердження реєстр вимог кредиторів Боржника та справа призначена до
розгляду у попередньому засіданні.

Суди попередніх інстанцій в
обґрунтуванні своїх позицій посилалися на те, що від арбітражного керуючого
ОСОБА_7 надійшли заява про затвердження реєстру кредиторів та клопотання про
припинення його повноважень розпорядника майна у зв'язку із закінченням строку
дії ліцензії та ухвалою від 14.07.2006 року його повноваження достроково
припинені. Також, вірно зазначили, що від державного органу з питань
банкрутство надійшло клопотання про призначення розпорядником майна Товариства
арбітражного керуючого ОСОБА_5, який має відповідну ліцензію.

Апеляційний суд обґрунтовано зверну
увагу, що посилання ініціюючих кредиторів як на підставу неправомірності
прийняття місцевим судом оскаржуваної ухвали на те, що остання прийнята без
участі належним чином повідомлених деяких із ініціюючих кредиторів, місцевим
судом безпідставно зроблений висновок про те, що Боржник є державним
підприємством, а також не прийняті до уваги та не розглянуті інші кандидатури
арбітражних керуючих для призначення розпорядником майна Товариства, що були
запропоновані у даній справі, у тому числі і ініціюючими кредиторами, є
безпідставними.

Суд попередньої інстанції
правомірно врахував, що посилання скаржників на неповідомлення всіх ініціюючих
кредиторів про час та місце проведення судового засідання, коли була прийнята
оскаржувана ухвала, спростовується відміткою на звороті ухвали від 01.09.2006
року про призначення розгляду даної справи на 15.09.2006 року" об 11:00
год, яка (відмітка) засвідчена підписом посадової особи суду першої інстанції
та печаткою останнього.

Щодо порядку розгляду питання та
призначення розпорядника майна Боржника у даній справі, апеляційна інстанція
обґрунтовано звернула увагу, що відповідно до п. 1 ст. 3-1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" якщо інше не передбачено цим Законом, арбітражним керуючим (розпорядником
майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути призначено фізичну особу -
суб'єкта підприємницької діяльності, яка має вищу юридичну або економічну
освіту, володіє спеціальними знаннями та не є зацікавленою особою щодо боржника
і кредиторів. Згідно з цим Законом одна і та ж особа може виконувати функції
арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на
всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього
Закону. Згідно п. 3 ст. 3-1 Закону до призначення арбітражним керуючим особа
має подати до господарського суду заяву, в якій зазначається, що вона не
належить до жодної категорії вищезазначених осіб. Пунктом 2 ст. 13 Закону
встановлено, що розпорядник майна призначається господарським судом із числа осіб,
зареєстрованих державним органом з питань банкрутства як арбітражні керуючі,
відомості про яких надаються в установленому порядку Вищому господарському суду
України. Кредитори мають право запропонувати кандидатуру розпорядника майна,
яка відповідає вимогам, передбаченим цим Законом. Пунктом 3 цієї ж статті
визначено, якщо інше не передбачено цим Законом, розпорядником майна може бути
призначено фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, яка має вищу
юридичну чи економічну освіту або володіє спеціальними знаннями, не є
заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів відповідно до статті 1
цього Закону і яка має ліцензію арбітражного керуючого, що видається в
установленому законодавством порядку.

Суд попередньої інстанції
правомірно врахував, що згідно положень визначених статей Закону вбачається, що
арбітражний керуючий у справі про банкрутство призначається, зокрема
розпорядником майна, за наявності у нього виданої належним чином ліцензії
арбітражного керуючого та заяви, в якій зазначається, що відповідна особа не
належить до жодної категорії осіб, що не можуть бути призначені арбітражними
керуючими у справі про банкрутство. Відповідно до вимог п. 2 ст. 13 Закону
незважаючи на наявність права кредиторів запропонувати кандидатуру розпорядника
майна, остаточно питання про обрання та призначення кандидатури розпорядника
майна відповідного боржника у всякому разі розглядає та вирішує господарський
суд, оскільки пропозиція щодо кандидатури арбітражного керуючого для
призначення розпорядником майна є правом кредиторів у справі про банкрутство,
якому (праву) відповідно до ст. 13 Закону не кореспондує обов'язок
господарського суду приймати та призначати таку кандидатуру арбітражного
керуючого.

Апеляційний суд дійшов до вірного
висновку, що призначення господарським судом розпорядником майна боржника іншої
кандидатури арбітражного керуючого запропонована кредиторами у справі, не є
порушенням прав останніх та норм Закону, зокрема, ст. 13.

Суд попередньої інстанції
правомірно врахував, що у зв'язку із вищевикладеним слід зазначити, що
неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали
запропонованої згідно заяви ініціюючих кредиторів від 14.07.2006 року
кандидатури арбітражного керуючого ОСОБА_8 для призначення розпорядником майна Товариства
не є порушенням визначених норм законодавства про банкрутство.

Апеляційний суд вірно вказав на те,
що жодним доказом у справі не підтверджується віднесення Боржника до категорії
державних підприємств або підприємств, державна частка у статутному фонді яких
становить більше 25 %, визначених в п. 1 ст. 2 Закону, у зв'язку з чим
апеляційна інстанція обґрунтовано не погодилася із відповідним висновком суду
першої інстанції в мотивувальній частині ухвали господарського суду м. Києва
від 15.09.2006р.

Крім цього, щодо правомірності
призначення розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого ОСОБА_5,
апеляційний суд обґрунтовано звернув увагу на наступне. Так, відсутність  заперечень
з  боку Київського управління з
питань банкрутства (місто Київ та Київська область) щодо призначення
розпорядником майна визначена управлінням, як щодо арбітражного керуючого
ОСОБА_9 в листі НОМЕР_1 від 25.07.2006 року, так і щодо арбітражного керуючого
ОСОБА_5 в листі НОМЕР_2 від 15.08.2006 року. При цьому, вірно зазначено, що
визначення управлінням по тексту згаданих листів "не заперечує" не є
доказом дотримання порядку погодження та надання пропозиції для призначення
арбітражних керуючих для державних підприємств або підприємств, у статутному
фонді яких частка держави складає більше 25 %, у зв'язку з чим  зроблений обґрунтований висновок про те, що
скаржник невірно зазначав про те, що місцевим судом була прийнята до уваги та
призначена розпорядником майна Боржника кандидатура арбітражного керуючого,
запропонована державним органом з питань банкрутства для призначення у
Товаристві саме, як на державному підприємстві.

Висновок суду апеляційної
інстанції, що арбітражний керуючий ОСОБА_5 був призначений згідно оскаржуваної
ухвали за власним рішенням суду першої інстанції, прийнятим в порядку та з
дотриманням норм ст. 43 ГПК України, є обґрунтованим і відповідає нормам
чинного законодавства.

Таким чином, суди попередніх
інстанцій у повному обсязі з'ясували матеріали справи та вірно застосували
чинне законодавство.

За таких обставин, судова колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що Київським апеляційним
господарським судом вірно застосовані норми матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2006р. не вбачається.

Зважаючи на вищевикладене та,
керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Фізичних осіб -
кредиторів ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3; ОСОБА_4 на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 04.12.2006р. у справі №44/278-б залишити
без задоволення.

2.Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2006р. у справі №44/278-б залишити без змін.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді
О.В. Яценко

І.Ю. Панова