ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"12" березня 2007 р.

справа № 20-7/003

За позовом:          Суб'єкта підприємницької діяльності

ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

до
відповідачів:          Фонду
комунального майна Севастопольської міської Ради

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна,
3)

Комунального підприємства
Севастопольської міської Ради "Аррікон"

(99011, м. Севастополь, вул. Адм.
Октябрьського, 8-2)

треті особи,          Комунальне підприємство
Севастопольської міської Ради

які не заявляють          „Бюро технічної інвентаризації та
державної реєстрації

самостійних вимог          об'єктів нерухомого майна”

на предмет спору           (99040, м. Севастополь, вул.
Хрустальова, 83)

на стороні відповідача:

Севастопольська міська Рада

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна,
3)

про          визнання права власності на вбудоване
приміщення часової майстерні площею 8,6 м2 об'єкту АДРЕСА_1.

Суддя Г.П.
Ілюхіна

Представники:

Від позивача          - ОСОБА_2,
представник, довіреність серії НОМЕР_1;

Від відповідачів          - Сарахман С.О.,
завідуючий юридичним відділом, довіреність
б/н   від 26.02.2007, (Фонд
комунального майна Севастопольської міської Ради);

- Ігнатенко В.В.,
юрист, довіреність №  07  від 09.01.2007,  (Комунальне підприємство Севастопольської
міської Ради "Аррікон").

Від третіх осіб          - не
з'явився (КП СМР  „БТІ та ДРОНМ”);

- Сирський В.В.,
головний фахівець юридичного відділу, довіреність №03-15/03   від 05.01.2007 (Севастопольська міська
Рада).

Суть спору:

09.01.2007
позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами до відповідачів
про визнання права власності на вбудоване приміщення часової майстерні площею
8,6 м2 об'єкту АДРЕСА_1, з посиланням на статтю 128 Господарського
кодексу України та статтю 331 Цивільного кодексу України (арк. с. 3-4).

09.01.2007
порушено провадження по справі, в порядку статті 27 Господарського
процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Комунальне підприємство Севастопольської міської Ради „Бюро
технічної інвентаризації та державної реєстрації об'єктів нерухомого майна” та
Севастопольська міська Рада, та в порядку статті 24 Господарського
процесуального кодексу України здійснена заміна неналежного відповідача: Управління
з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної
адміністрації на його правонаступника - Фонд комунального майна
Севастопольської міської Ради (арк.с.1-2).

Відповідач - Комунальне
підприємство Севастопольської міської Ради „Аррікон” в відзиві на позов (вх. №
6855), позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, так як
вбудоване приміщення по АДРЕСА_1є власністю територіальної громади в особі
Севастопольської Міської Ради, комунальною власністю, що підтверджується
наказом начальника Управління загальнодержавної та комунальної власності №298
від 23.10.1995 „Про передачу павільйонів для очікування по вул. Коломійця”,
Актом прийому-передачі від ДКП „Дорожньо-експлуатаційна ділянка” ДКП
„Приватизація”, Авізо № б/н від 23.10.1995, інвентарною карткою №000047 обліку
основних засобів від 01.01.2002, знаходилось у позивача в оренді (арк. с.
100-107).

Відповідач - Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради та третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідача Севастопольська міська Рада в
відзивах на позов (вх. №№ 7640, 7641), позовні вимоги не визнають по мотивам викладеним
в ньому, основні з яких полягають в тому, що об'єкт нерухомості -часова
майстерня, яка розташована по АДРЕСА_1стоїть на балансі  Комунального підприємства Севастопольської
міської Ради „Аррікон” і є комунальною власністю, позивач не надав належних
доказів, які б свідчили про його право власності на об'єкт до його
реконструкції; часова майстерня виникла в результаті реконструкції другого
об'єкту: павільйону для очікування, позивачу не надавалась земельна ділянка для
будівництва і обслуговування часової майстерні з посиланням на статтю 376
Цивільного Кодексу України, вважає, що позивач вправі приватизувати орендований
об'єкт у відповідності із Законом України „Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” шляхом викупу, для чого необхідно звернутись в
відділ приватизації  Фонду комунального
майна Севастопольської міської Ради (арк. с. 112-113).

Строк розгляду спору продовжувався,
розгляд справи відкладався, в порядку статей 69,  77 Господарського процесуального кодексу
України.

Справа розглядається за наявними
матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України,
оскільки відсутність представника третьої особи Комунального підприємства
Севастопольської міської Ради „Бюро технічної інвентаризації та державної
реєстрації об'єктів нерухомого майна” не перешкоджає розгляду спору по суті,
так як сторонами надані докази, які в достатній мірі характеризують
правовідносини сторін.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників
сторін, суд, -

в с т а н о в
и в:

З`ясовані наступні обставини:

-          25.10.1994 між виконкомом
Ленінської районної Ради та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1
укладено договір б/н про співробітництво в зв'язку з розміщенням об'єкту
торгівлі (надання послуг), предметом якого є використання території Ленінського
району для розміщення об'єктів торгівлі, надання послуг населенню та формування
фонду додаткових фінансових ресурсів для рішення питань соціально-економічного
розвитку району. Плата за розміщення об'єктів вноситься у вигляді:

-          Збору у відповідності Декрету
Кабінету Міністрів України №56-93 від 20.05.1993 „Про місцеві податки і збори”,
якій зараховується в бюджет району.

-          Участі фінансовими, матеріальними та
трудовими ресурсами в соціальних та добродійних програмах органа місцевого
самоврядування;

Пунктом 3.1.1. Договору
передбачений такий обов'язок Виконкому, як надання дозволу на тимчасове
розташування одного кіоску, площею 6 м2 на АДРЕСА_1 з метою
організації майстерні по ремонту годинників
(арк. с. 10).

-          Аналогічний договір укладався 20.04.2000
року (арк. с. 68);

-          02.07.1998 Ленінська районна
державна адміністрація міста Севастополя листом НОМЕР_4 не заперечувала проти
реконструкції кіоску „Часова майстерня” в блоці з реконструйовуємим
павільйоном для очікування МПП „СПЛ” при розробці відповідного проекту
реконструкції та внесення змін в технічній паспорт кіоску ДКП „Муніципальне
житло” (арк. с. 11-19);

-          28.07.1998 узгоджено паспорт
№241 на встановлення та зовнішню відділку кіосків, об'єктів дрібнороздрібної
торгівлі та побуту (арк. с. 20);

-          29.01.2001 затверджено Акт
державної технічної комісії № 20 про приймання в експлуатацію одноповерхового
об'єкту реконструкцією павільйону для очікування під торгівельний павільйон по
продажу ТНП та часовою майстернею по адресі: АДРЕСА_1. Будівництво здійснено на
підставі договору оренди НОМЕР_2 зі змінами від 29.11.2000 НОМЕР_3.

Позивач в Акті відсутній в якості
замовника (а.с.21-22).

-
Позивач приймав участь в
реконструкції кіоску під часову майстерню шляхом придбання будівельних
матеріалів на суму 2735,11 грн. (а.с.23-24).

-          Право власності на об'єкт в цілому
зареєстровано за територіальною громадою в особі Севастопольської міської Ради,
об'єкт знаходиться на балансі Державного комунального підприємства „Аррікон”.

-          10.12.2004 та 28.02.2006 між
відповідачем -Комунальним підприємством Севастопольської міської Ради „Аррікон”
та позивачем укладались договори оренди №№ 246, 358 комунального майна,
предметом яких є спірний об'єкт (а.с.58-63).

Спір виник у зв'язку з тим, що
позивач з порушенням встановлених правил і норм реконструював об'єкт -металевий
кіоск в об'єкт нерухомості без виділення земельної ділянки для цих цілей, без
укладення договорів про дольову участь в будівництві та реконструкції, є
орендарем спірного майна, а права власності не набув, об'єкт в експлуатацію як
замовник не приймав.

Правовідносини сторін регулюються
статтями 328, 331, 345, 376, 392 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 328, 331
Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила)
річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які
були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Статтею 345 Цивільного кодексу
України встановлено, що фізична або юридична особа може набути право власності
у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у
порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 376 Цивільного
кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку
особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або
якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Особа, яка здійснила самочинне
будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право
власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної
ділянки, на якій воно розміщене.

Статтею 392 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 відсутні документи, що дають право для визнання за ним права
власності на орендований ним об'єкт.

При викладених обставинах, підстави
для визнання права власності за суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 на
об'єкт нерухомості -часову майстерню площею 8,6 м2 об'єкту АДРЕСА_1
відсутні, так як цей об'єкт знаходиться у комунальній власності.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 328, 331, 345, 376, 392 Цивільного кодексу України, статтями 22, 33,
34,  44, 49, 69, 75, 77, 79, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

1.          В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Суддя                                                                                    Ілюхіна
Г.П.

Рішення оформлено та підписано

в порядку статті 87 ГПК України

19.03.2007