ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2007 р.
№ 5/113-34(05/162-34)

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Козир Т.П.,
Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ “Агроспецмонтажкомплект”

на ухвалу
від 17.10.2006 р. господарського суду Волинської області

та постанову
від 30.11.2006 р. Львівського
апеляційного господарського суду

за скаргою
ВАТ “Агроспецмонтажкомплект”

на дії
ДВС у м. Луцьку

у справі
№ 5/113-34

за позовом
МП “Стремон”

до
ВАТ “Агроспецмонтажкомплект”

про
стягнення 16106,22 грн.

за участю представників:

від ДВС
-  не з’явились

від стягувача
-  не з’явились

від боржника
-  не з’явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.10.2001 р. позов задоволено: стягнуто з ВАТ “Агроспецмонтажкомплект” на користь МП “Стремон” 16106,22 грн. заборгованості, 161,06 грн. держмита, 69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 17.10.2006 р. (судді: Гончар М.М., Костюк С.В., Шум М.С.), яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006 р. (судді: Кравчук Н.М., Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л.), у задоволенні скарги ВАТ “Агроспецмонтажкомплект” на дії ДВС у м. Луцьку відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, ВАТ “Агроспецмонтажкомплект” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу та постанову скасувати, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, державним виконавцем ВДВС Луцького міського управління юстиції 22.02.2002 р. на виконання наказів господарського суду Волинської області №№ 5/113-1, 5/113-2 від 08.02.2002 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржнику надана можливість добровільно виконати рішення суду.

Боржник добровільно рішення не виконав у зв’язку з чим державним виконавцем 04.03.2002 р. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору.

Станом на 12.06.2002 р. рішення суду боржником не було виконане, а тому державним виконавцем за відсутністю грошових коштів на рахунках складено акт опису та арешту майна боржника. Арештоване майно було оцінено на суму 17328 грн. Проте, майно не було реалізовано за відсутністю попиту і постановою від 12.03.2003 р. арешт з майна знято.

За необхідністю подальшого виконання рішення суду, державним виконавцем 27.03.2003 р. складено акт опису й арешту майна, приміщення складу загальною площею 1000 м. кв., балансовою вартістю 46863,15 грн., залишковою вартістю 26107,18 грн.

За наслідком проведення прилюдних торгів, які відбулися 29.11.2004 р., арештоване майно було реалізоване.

Відповідно до постанови державного  виконавця  від  06.01.2005  р.,  яка  затверджена начальником ВДВС Луцького міського управління юстиції, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” грошові кошти перераховано стягувачу, арешт з майна знято, виконавче провадження закінчено.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із положень ст. ст. 86, 1212 ГПК України за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Виносячи ухвалу та приймаючи постанову про відмову в задоволенні вимог скарги суди вказали на недоведеність та необґрунтованість тверджень ВАТ “Агроспецмонтажкомплект” про порушення органом державної виконавчої служби вимог чинного законодавства під час здійснення виконавчого провадження, а також врахували невідповідність частини вимог скарги положенням законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що висновки судів відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при прийнятті судових рішень не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ “Агроспецмонтажкомплект” залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 17.10.2006 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006 р. у справі № 5/113-34 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          Т. Козир

Н. Мележик