ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.05.07 р.                                                                               Справа № 35/61

За позовом: Приватного малого підприємства „Фея”, м.Сніжне, Донецька область

До відповідача:  Державного підприємства „Сніжнеантрацит”,  м.Сніжне, Донецька область

про стягнення 44798,58 грн.

Суддя Мальцев М.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Жигулін В.Д. за довіреністю

від відповідача: Савко С.В. за довіреністю

В судовому засіданні 17.05.2007р. була оголошена перерва до 24.05.2007р. для надання сторонами додаткових документів

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулось Приватне мале підприємство „Фея”, м.Сніжне, Донецька область з позовом до Державного підприємства „Сніжнеантрацит”,  м.Сніжне, Донецька область про стягнення 44798,58 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на рішення господарського суду Донецької області від 14.10.04р. по справі №40/380, договір №03/04-89 від 17.04.03р., договір відновлювальної кредитної лінії №26 від 27.06.03р.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на неправильне нарахування штрафних санкцій.

20.03.07р. позивач надав заяву про зміну позовних вимог, якою просить суд стягнути з відповідача інфляційну суму у розмірі 38107,02  грн., 3% річних у сумі 7412,12 грн., плату за користування чужими грошовими коштами у сумі 29479,41 грн.

Ухвалою голови господарського суду Донецької області від 12.04.07р. продовжений строк вирішення спору до 01.06.07р.

22.05.07р. позивач надав заяву про зміну позовних вимог, якою просить суд стягнути з відповідача інфляційну суму у розмірі 41347,08  грн., 3% річних у сумі 7607,96 грн., плату за користування чужими грошовими коштами у сумі 30784,86 грн.

Позивач надав клопотання, яким просить суд відстрочити оплату державного мита, яке він повинен був оплатити у зв’язку зі збільшенням позовних вимог.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

Між позивачем та ДП „Шахтоуправління „Сніжнеантрацит” був укладений договір №03/04-89 від 17.04.03р. (надалі Договір), згідно з яким продавець (позивач) зобов’язується поставити покупцю (ДП „Шахтоуправління „Сніжнеантрацит”) товар, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити товар. Загальна сума договору складає 98350,00 грн. (п.п. 1.1., 1.2., 1.3. Договору).

Строк дії Договору , за який сторони мали здійснити свої зобов’язання встановлений п.5.1. Договору – до 31.12.03р.

На перерахування грошових коштів у якості передоплати позивач виставив ДП „Шахтоуправління „Сніжнеантрацит” рахунок №26 від 12.08.03р. на суму 98350,00 грн.

Претензія позивача на суму 98350,00 грн. визнана ДП „Шахтоуправління „Сніжнеантрацит”, пред’явлена як виконавчий документ до ВДВС Сніжнянського міського управління, тому стягнення боргу не є предметом спору у справі №35/61.

Вищевказані факти встановлені рішенням Сніжнянського міського суду у справі №2-412/04, рішенням господарського суду Донецької області по справі №40/380 від 14.10.04р., крім того, рішенням господарського суду Донецької області по справі №40/380 від 14.10.04р. встановлений факт, того що належним відповідачем по справі є ДП „Сніжнеантрацит”.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідач не представив суду доказів перерахування боргу у сумі  98350,00  грн., в зв’язку з чим господарський суд робить висновок, що борг не погашений до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача 3% річних у сумі 7607,96 грн. за період з 14.10.04р. по 17.05.07р.

Також позивач просить стягнути з відповідача  інфляційну суму у розмірі 41347,08 грн. за період з 14.10.04р. по 17.05.07р., але суд вважає, що позивачем невірно була нарахована сума інфляції, тому вимоги позивача підлягають задоволенню частково у сумі 32062,10 грн. за період з 14.10.04р. по 17.05.07р.

За приписами ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Але ні Договором ні законом не визначений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у даному випадку, тому позовні вимоги щодо стягнення 30784,86 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вищезазначена стаття містить законодавче визначення деліктної  відповідальності за шкоду. Для настання такої відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, противоправна поведінка заподіювача шкоди,  причинний зв’язок між шкодою та  противоправною поведінкою заподіювача, вина.

Майнова шкода полягає у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. Але в даному випадку позивач не довів суду наявності шкоди, наявності негативних майнових наслідків, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. є необґрунтованими  та такими, що не підлягають задоволенню.

Факт заборгованості відповідача в сумі 39670,06 грн. підтверджено матеріалами справи, тому вимоги позивача в цій сумі обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Клопотання позивача про відстрочення оплати державного мита не підлягає задоволенню у зв’язку з безпідставністю.

Судові витрати підлягають стягненню  в порядку, що передбачений  ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 36, 43, 49, 77, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Цивільним кодексом України господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного малого підприємства „Фея”, м.Сніжне, Донецька область до Державного підприємства „Сніжнеантрацит”,  м.Сніжне, Донецька область про стягнення  89739,90  грн. задовольнити частково у сумі 39670,06 грн.

Стягнути з Державного підприємства „Сніжнеантрацит”,  м.Сніжне, Донецька область на користь Приватного малого підприємства „Фея”, м.Сніжне, Донецька область: 7607,96 грн. - 3% річних, 32062,10 грн. – суми інфляції, 396,70 грн. - витрати по сплаті державного мита; 52,16 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Приватного малого підприємства „Фея”, м.Сніжне, Донецька область на користь державного бюджету державне мито у сумі 449,39 грн.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня

його прийняття (підписання).

Текст рішення оголошено в судовому засіданні 24.05.07р.

Суддя