ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2007 р.

Справа № 6/29-461

16:27

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської
області

у складі   судді Шумського
І.П.

при секретарі судового засідання
Лучко Р.М.

розглянув справу

за позовом
-Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до відповідача 1-
Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Автономній Республіці Крим м. Сімферополь, пров.Лавандовий,2

відповідача №2
- Головної державної інспекції на автомобільному транспорті м. Київ,
просп. Перемоги,14

про визнання нечинною постанови

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 відповідача 1-не
з'явився

відповідача №2 - не з'явився

Суть справи:

Суб'єкт підприємницької діяльності
- ОСОБА_1 звернувся в господарський суд Тернопільської області з
адміністративним позовом до Територіального управління Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті в Автономній Республіці Крим
(відповідача №1), Головної державної інспекції на автомобільному транспорті
(відповідача №2), про визнання нечинною постанови відповідачаНОМЕР_1. НОМЕР_2,
яким до позивача застосовано санкції в сумі 1700 грн. за порушення
законодавства про автомобільний транспорт.

Свої вимоги, підтримані ним в
судовому засіданні, позивач мотивував тим, що висновки відповідача НОМЕР_1 про
вчинення правопорушення не відповідають фактичним обставинам, а оспорювана
постанова вимогам законодавства.

Розгляд справи, призначений вперше
на 26.03.2007р. відкладався до 25.04.2007р., а пізніше до 16.05.2007р..

В засідання 25.04. та 16.05.2007р.,
представники співвідповідачів (суб'єктів владних повноважень), без зазначення
причин, не з'явились, хоча про дату, час і місце наступного слухання справи
повідомлялись належним чином. Тому, відповідно до ч.4 ст.128 КАС України,
справу може бути вирішено за їх відсутності, на підставі наявних у ній доказів.

У письмових запереченнях
відповідача НОМЕР_1на позов та згідно з поясненнями представника відповідача
№2, даних в судовому засіданні 26.03.2007р., відповідачі позову не визнали,
посилаючись на законність прийнятої постанови і доведеність правильності
застосування санкцій.

Учасникам процесу роз'яснювались,
належні їм права і обов'язки.

За відсутності відповідного
клопотання звукозапис судового засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників позивача та відповідача №2, у т.ч., дані
ними в попередніх засіданнях, судом встановлено наступне:

- 21.07.2006р. Територіальним
управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в
Автономній Республіці Крим (відповідач №1) прийнято постанову НОМЕР_2 про
застосування до підприємця ОСОБА_1 (позивача) 1700 грн. фінансових санкцій,
передбачених абз.2 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до тексту постанови,
письмових заперечень на позов відповідача №1, позивача притягнуто до
відповідальності за відсутність в нього, на час надання послуг з нерегулярних
пасажирських перевезень, документів, визначених ст.39 згаданого Закону. А саме:

- дорожнього листа;

- договору із замовником
транспортних послуг;

та документа, що засвідчує сплату
транспортних послуг.

Згідно з письмовими запереченнями
відповідача №1, по факту даного правопорушення було складено протокол від
11.07.2006р., один примірник якого вручено позивачу та проінформовано його про
час і місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний
транспорт. На розгляд справи, у визначений час, підприємець ОСОБА_1 для надання
пояснень не  прибув.

В позовній заяві та поясненнях суду
підприємець ОСОБА_1 вказав, що 11.07.2006р., на момент проведення перевірки
посадовими особами органу державного контролю його транспортного засобу в м.
Феодосія, він не здійснював пасажирських перевезень, а слідував за адресою ТОВ
«Фірма «Агро»(м. Феодосія, вул. Галерейна,15). Того ж дня, між позивачем і  ТОВ «Фірма «Агро»був укладений договір про
надання транспортних послуг із строком дії до 12.07.2006р.

Після цього і було оформлено
перелічені в оскаржуваній постанові документи. Зокрема (окрім згаданого
договору від 11.07.2006р.):

- дорожній лист НОМЕР_3 про
перевезення за маршрутом Феодосія -Судак - Новий Світ;

- видатковий касовий ордер НОМЕР_4
про плату позивачу вартості наданих транспортних послуг.

На підтвердження свої доводів
позивач, надав вказані документи.

Крім того, підприємець ОСОБА_1
зазначив, що законодавством не передбачено повноважень відповідача НОМЕР_1на
прийняття постанов, до яких належить і спірна.

Оцінивши зібрані у справі докази,
суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до змісту пункту 4
частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.11,70,71 Кодексу
адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона
повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких
ґрунтується її вимоги та заперечення.

При цьому, згідно з ч.2 ст.71 КАС
України та приналежно до даного спору, обов'язок доведення обставин, які стали
підставою для прийняття постанови суб'єктом владних повноважень, покладається
на Територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Автономній Республіці Крим.

Однак, всупереч приписів згаданих
норм Конституції та КАС України, обґрунтованості винесення постанови від
21.07.2006р., відповідачем НОМЕР_1не підтверджено.

Так, відповідно до абз.2 ч.1 ст.60
Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001р. №2344-ІІІ, із
змінами і доповненнями (далі -Закон №2344-ІІІ), відповідальність у вигляді
накладення штрафу передбачена за надання послуг з перевезення пасажирів та
вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 цього
Закону.

Як вбачається з письмових
заперечень на позов Територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Автономній Республіці Крим, до позивача застосовано
санкції за  надання послуг з
нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення вже згаданих
документів.

Згідно з ст.1 Закону №2344-ІІІ
нерегулярні пасажирські перевезення -перевезення пасажирів автобусом,
замовленим юридичною або фізичною особою з укладенням письмового договору на
кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші
умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Проте, в порушення вимог
ст.ст.11,70, ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем НОМЕР_1не підтверджено
належними і допустимими доказами факту здійснення позивачем (на момент
проведення його перевірки контролюючим органом) нерегулярних
пасажирських перевезень, оскільки не доведено наявності необхідних
для такого перевезення умов.

А саме, в постанові від
21.07.2006р. про застосування санкції відсутні посилання контролюючого органу
на  маршрут перевезення, наявність
пасажирів і т.п..

Незважаючи на неодноразові вимоги
суду, викладені в ухвалах та повістках про виклик, відповідачем №1, без
зазначення причин, не представлено матеріалів, які стали підставою для
прийняття оспорюваної постанови, в т.ч. протоколу про порушення законодавства
про автомобільний транспорт, обов'язковість складання якого передбачена, затв.
постановами Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №143 та від
08.11.2006р. №1567 Порядком здійснення державного контролю на автомобільному
транспорті.

Складання протоколу і надання
послуг з перевезення пасажирів на час перевірки спростовується поясненнями
позивача та позовними матеріалами, зокрема оформленими в подальшому письмовим
договором із зазначенням обов'язків, дорожнім листом, із визначеним маршрутом
руху і видатковим касовим ордером.

З огляду на усе вищевикладене,
правомірності прийняття постанови про застосування санкцій до позивача
відповідачем НОМЕР_1належним чином не доведено. А тому вимоги підприємця
ОСОБА_1 щодо визнання нечинним такого рішення підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що виходячи з
змісту норм Закону України «Про автомобільний транспорт», згаданого Порядку та
інших нормативно - правових актів з питань державного контролю за автомобільним
транспортом, безпідставним є твердження позивача про перевищення відповідачем
НОМЕР_1своїх повноважень при винесенні постанови НОМЕР_2.

Відповідно до ст.ст. 87,89,94 КАС
України, понесені ним судові витрати відшкодовуються позивачу.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.2,3,7-17,70,71,87,89,94,158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

1.Визнати нечинною постанову
начальника Територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в Автономній Республіці Крим НОМЕР_2 про застосування
до підприємця ОСОБА_1 1 700 грн. фінансових санкцій.

2. Стягнути з Державного бюджету
України -

- на користь підприємця ОСОБА_1
АДРЕСА_1 код НОМЕР_5 -3,40 грн., сплаченого
державного мита.

3. У відповідності до п.1 ст.8
Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” НОМЕР_6 державне мито в
сумі 81,60 грн., сплачене згідно з квитанцією НОМЕР_7, підлягає поверненню
підприємцю ОСОБА_1 АДРЕСА_1 код НОМЕР_5,
як зайво внесене.

На постанову суду, яка не набрала законної сили, сторони мають
право подати заяву та апеляційну скаргу після її прийняття (підписання)
“____”_____________ 2007р., через місцевий господарський суд в строки,
передбачені ст.186 КАС України.

Суддя
І.П. Шумський