ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2007
Справа №2-14/16503.1-2006

За позовом Дочірнього підприємства «Марина» Приватного підприємства «Ремсервіс», м. Севастополь, вул.. Матова, 11, кв.2

До відповідача Закритого акціонерного товариства «Крим-Лада», м. Сімферополь, пр-т Перемоги, 211-а

Третя особа Приватне підприємство «Ремсервіс»,  Сумська обл., г. Глухів

Про  стягнення 80863,39   грн.

Суддя Курапова З.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Борзунов В.І., копія дов.  від 01.04.2007. у справі

Від відповідача –   Коновалов Б.П., копія дов. від 14.06.2006. у справі

Від третьої особи – Борзунов В.І, копія дов. від 02.01.2004. у справі

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду з позовом про розірвання договору та стягнення з відповідача 80863,39 грн. збитків (неотриманих доходів) .

Заявою  № 815 від 20.07.2005. позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути 120620 грн. збитків (неодержаних доходів).

Заявою від 17 листопада 2006 р. позивач збільшив позовні вимоги, просить  розірвати договір фінансового лізингу № 4 від 17.02.2004. і стягнути 430271,60 грн. втраченої вигоди.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

У судовому засіданні оголошена перерва з 29 травня по 14 червня 2007 р. відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, після перерви засідання продовжено за участю представників сторін і третьої особи.

Розглянув матеріали справи, заслухав доводи представників  позивача, відповідача та третьої особи, суд -

Встановив :

Свої позовні вимоги позивач пояснює тим, що відповідачем не виконані умови договору № 4 від 17.02.2003. по передачі позивачу приміщення площиною 1615 кв.м і обладнання у фінансовий лізинг, у зв’язку з чим позивачу заподіяні збитки у виді втраченої вигоди.

Відповідач позовні вимоги не визнав за мотивами, що договір фінансового лізингу є неукладеним, тому що сторонами не досягнута згода по суттєвим умовам договору, не зазначений предмет лізингу, розмір лізингових платежів, додатки  до договору  відповідачем не підписувались.

17 лютого 2003 р. ЗАТ «Крим-Лада» (Лізингодавець) і ДП «Марина» підписали  договір № 4 фінансового лізингу (т.1 а. с. 6-7), яким сторони передбачили, що Лізингодавець передає, а Лізингоодержувач приймає виробничі приміщення площею 1615,0 м2 (Додаток № 1) з обладнанням (Додаток № 2) (п.1.1. договору).

Вартість предмету лізингу становить 275324,66 грн. (п.1.2. договору).

Передача предмету лізингу «Лізингоодержувачу»  «Лізингодавцем» здійснюється після підписання акту прийому-передачі (п.2.2. договору).

Розмір лізингових платежів встановлюється  у відповідності з додатком № 3, якій є невід’ємною   частиною договору (п.4.2. договору).

Пунктом 11.5. договору також передбачено, що невід’ємною частиною договору  є Додатки  № 1, 2, 3, яки по змісту п.1.1., 4.2. договору повинні були передбачати предмет лізингу та перелік обладнання, розмір лізингових платежів.

У пункті 11.6 договору доручається Філії у м. Севастополь «ЗАТ «Крим-Лада» у особі директора Сивоконь А.Ф., діючому на підставі Положення про філію  та доручення оформить і підписати Додатки № 1,2,3 і акт прийому –передачі до цього Договору.

Додатки до договору № 4 фінансового лізингу від 17.02.2003. складені та підписані тільки  позивачем – Лізингоодержувачем    05 березня 2004 р., тобто більш чим через рік після укладання договору: додаток № 1 – склад виробничих приміщень, остаточною вартістю  191111,69 грн. (т.1 а. с. 8), додаток № 2  - перелік  обладнання, остаточною вартістю 2036,12 грн. (т.1 а. с. 9), додаток № 3 – розрахунок лізингових платежів і графік їх оплати  (т.1 а. с. 10).

Однак, з боку відповідача – Лізингодавця додатки  до договору не підписані.

В силу ст. 153 ЦК УРСР (чинному на момент підписання договору), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. При цьому, істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Зазначені положення також містяться  у ст.180 Господарського кодексу України, ст. 638 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.8 ст. 181 Господарського кодексу України, у разі  якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Істотні умови договору лізингу на момент підписання  договору були визначені Законом України «Про лізинг» від 16.12.1997. № 72397-ВР.

Відповідно до ст.7 цього Закону суттєвими умовами договору лізингу є: об’єкт лізингу (склад і вартість майна), умови та строки  його поставки; строк, на який укладається договір лізингу; розмір, состав і графік уплати лізингових платежів, умови  їх перегляду, умови переоцінки вартості  об’єкту лізингу у відповідності з законодавством України;  умови повернення об’єкту лізингу у випадку банкрутства лізингоодержувача; умови  страхування об’єкту лізингу; умови експлуатації та технічного  обслуговування, модернізації об’єкту лізингу та надання інформації відносно його технічного стану; умови реєстрації   об’єкту  лізингу; умови повернення об’єкту лізингу або його викупу після закінчення дії договору; умови дострокового  розірвання договору лізингу; умови  надання   відомостей про фінансовий стан лізингоодержувача; відповідальність сторін.

Законом  України «Про внесення змін до закону України «Про лізинг» від 11.12.2003. № 1381-1У  викладена редакція Закону України  «Про фінансовий лізинг», відповідно до ч.2 ст.6 якого істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається  право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів;  інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вказане вищі, додатки до договору щодо встановлення предмету лізингу та лізингових платежів не підписані з боку відповідача.

У зв’язку з твердженнями представника відповідача, що п. 11.6 договору, яким   доручається Філії у м. Севастополь «ЗАТ «Крим-Лада» у особі директора Сивоконь А.Ф., діючому на підстав Положення про філію  та доручення оформить і підписати Додатки № 1,2,3 і акт прийому – передачі до цього Договору, були додруковані позивачем в однобічному порядку, Ухвалою Господарського суду АРК від 15.01.2007.  була призначена судово-технічна експертиза та позивач був зобов’язаний  представити експерту оригінал договору № 4 від 17.02.2003. Листом № 91922  експерт повернув матеріали справи без проведення експертизи, у зв’язку з невиконанням сторонами клопотання експерта по  наданню для експертизи  оригіналу договору.

У листу  від 30.12.2006. позивач підтверджує, що пункт 11.6. договору дійсно додрукований, але наполягає, що цій пункт додрукований  по узгодженню сторін, про що заперечує відповідач. Факт додрукування  у договір пункту 11.6 після складання та підписання сторонами договору  не визиває сумніву, що явно видно по іншому шрифту цього пункту, який відрізняється від шрифту первісно надрукованого договору.

Додрукування до договору будь-якого тексту після  підписання договору або внесення змін до договору шляхом додракування не допускається.

При необхідності внесення змін або доповнений до договору сторони були зобов’язані підписати відповідну додаткову угоду.

У матеріалах справи  міститься лист  № 136 від 03.04.2004. (т.1 а. с. 13) третьої особи – Приватного підприємства «Ремсервіс» по питанню дії договору – лізингу № 4 від 17.02.2003., яким ПП «Ремсервіс затверджує, що він  направив  для підписання  акти прийому – передачі    об’єкту лізингу та додатки № 1 і № 2 від 05.03.2004. на адресу філії ЗАТ «Крим-Лада» у м. Севастополь і ці  передані представникам ЗАТ «Крим-Лада» у складі документів 05.04.2004.

При цьому,  відомості про спрямовання додатку № 3  про розмір лізингових платежів у цьому листу відсутні.

Листом № 092 від 05.05.2004. (а. с. 61)  відповідач    направив відповідь, в якому указав, що   ПП «Ремсервіс» не має відношення по законодавству до неукладеного договору між ЗАТ «Крим-Лада і ДП «Марина» та просив не звертатися по цивільним відношенням ЗАТ «Крим-Лада» з будь-якими суб’єктами, крім ПП «Рем сервіс».

Як у позовної заяві  № 171 від 27.05.2004. (т.1 а. с. 1), так і у поясненні від 20.11.2006. (т. 3 а. с. 22), а також у відзиві  на касаційну скаргу від 02.08.2006. (т.2 а. с.  123) позивач вказує, що додатки до договору  були направлені  саме листом № 136 від 03.04.2004., тобто не самим  позивачем, як стороною по договору, а головним підприємством позивача – ПП «Ремсервіс».

У поясненнях від 20.11.2006. (т. 3 а. с. 220)   від 30.11.2006. (т.3 а. с. 43) позивач також вказує, що додатки до договору  були направлені відповідачу підприємством «Ремсервіс» листом № 136 від 23.04.2004..

У листу від 30.11.2006. позивач у пояснення правомочності направлення додатків до договору ПП «Рем сервіс»  вказує, що ПП «Рем сервіс» є зацікавленою стороною, має статус підприємства, яке контролює і має субсидіарну відповідальність по зобов’язанням ДП «Марина» згідно ст.126 ГК України.

Аналізуючи зміст ст. 126 Господарського кодексу України, суд звертає увагу, що  проведення контролюючим підприємством контролю діяльності дочірнього підприємства, не зазначає  право головного підприємства заміняти у договірних правовідносинах дочірнє підприємство, яке є юридичною особою та укладає договори від свого імені.

Тільки після витребування судом ухвалою від 07.12.2006. (т.3 а. с. 49)  належних доказів  передачі  відповідачу самим позивачем додатків до договору для підпису, позивач листом від 28.12.2006. (т. 3 а. с. 51) залучив до матеріалів справи копію  листу від 05.04.2004. (т. 3 а. с. 52)  в адресу  Філії ЗАТ «Крим-Лада» у м. Севастополь  про спрямовання позивачем  додатків № 1, 2, 3 , акта технічного стану та акта прийому-передачі майна, підписаних позивачем, і також у копії відміткою та печаткою філії ЗАТ «Крим-Лада»  про одержання листу.

Однак, суд оцінює критично достовірність листу позивача від 28.12.2006., тому що    починаючи з моменту  подачі позовної заяви 27 травня 2004 р.  і до витребування судом належних доказів направлення додатків відповідачеві у грудні 2006 р., позивач наполягав на те,  що додатки до договору були направлені ПП «Ремсервіс», а не самим позивачем.

Як вказане вищі, додаток № 3, який є суттєвої умовою договору,  ПП «Ремсервіс» на адресу філії відповідача не надсилався.

Доводи позивача, що відповідно до ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 644  ЦК України, ч.7 ст.181 ГК України у випадку  відсутності відповіді відповідача, договір вважається укладеним, а саме додатки до договору прийнятими відповідачем, не можуть бути прийняти до уваги, тому що відповідно до ч.2 ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про згоду на укладання договору.

Що стосується ч.7 ст. 181 ГК України, то у вказаної статті йде мова про порядок врегулювання розбіжностей до договору та відноситься до договорів, заснованих на державному замовленні або таких, укладання яких є обов’язковим для сторін на підставі закону, або сторона – виконавець за договором, є монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), тому зазначений у вказаної статті порядок прийняття пропозиції позивача не може розповсюдитися на відповідача.

Доводи позивача, що відповідач підписав договір, а тому не підписання додатків є порушенням умов договору, не можуть бути прийняти до уваги, тому що підписання додатків до договору відноситься до процедури укладання договору, а не до процедури виконання умов договору.

Доказів спонукання саме відповідача, як сторону по договору, підписати додатки до договору у встановленому законом порядку позивач не надав, у суд по цьому приводу не звертався.

Крім того, хто направляв додатки до договору – третя особа ПП «Ремсервіс» або позивач  - ДП «Марина» на адресу філії відповідача, суттєвого значення не має, тому що вказані дії зроблені на підставі  додрукованого позивачем в однобічному порядку  п.11.6 договору про право підписання додатків філією відповідача є порушенням норм законодавства.

Додрукування до договору додаткових пунктів є зміною умов договору та повинно було оформлятися додаткової угодою.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна до договору вчиняється в  такій самій формі, що й договір.

Доказів спонукання саме відповідача, як сторону по договору, підписати додатки до договору у встановленому законом порядку позивач не надав, у суд по цьому приводу не звертався.

Доводи позивача, що п. 11.6 до договору додрукований за згодою відповідача, спростовуються відповідачем. Встановити, міститься лі пункт такого змісту в екземплярі договору відповідача, суд не має можливості, тому що, як пояснює представник відповідача,  договір у відповідача відсутній, договір був підписаний відповідачем, як проект, суттєві умови договору не досягнути, згоди на додрукування додаткових пунктів в договір відповідач не давав.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, що додрукування до договору здійснено зі згодою відповідача, позивач не надав.

Підтвердженням того, що у момент підписання договору лізингу від 17.02.2003. сторони не досягли суттєвих умов договору по предмету лізингу, лізингових платежів і строку передачі об’єктив, та на момент підписання договору лізингу сторони не мали наміру передати та одержати об’єкт лізингу, є то, що у період з 25.06.2003. на підставі договорів купівлі – продажу № 75 від 25.06.2003., № 1121 від 20.10.2003., № 1122 від 20.10.2003. (т.1 а. с. 53-60) об’єкт лізингу був переданий  відповідачем у власність головному підприємству позивача ПП «Рем сервіс», договір купівлі-продажу між ПП «Рем сервіс» і ЗАТ «Крим-Лада» був розірваний 04.03.2004., у зв’язку з несвоєчасною оплатою Покупцем, що зазначено в угоді про розірвання договору купівлі-продажу (т.2 а. с. 141). Проти передачі об’єкту у власність своєму  головному підприємству позивач не заперечував і мір по укладенню договору лізингу у встановленому законом порядку, підписання суттєвих умов договору лізингу до передачі об’єктів у власність ПП «Рем сервіс» і надходження їх у власності третьої особи, позивач  не приймав.

Також суд звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про лізинг» від 16.12.1997. № 72397-ВР., діючого в момент підписання договору, суттєвими умовами договору лізингу, крім  об’єкту лізингу (склад і вартість майна) і лізингових платежів, також є умови  про перегляд лізингових платежів, умови переоцінки вартості  об’єкту лізингу у відповідності з законодавством України; умови  страхування об’єкту лізингу; умови надання інформації відносно  технічного стану об’єкта лізингу; умови реєстрації   об’єкту  лізингу; умови  надання   відомостей про фінансовий стан лізингоодержувача.

Вказані суттєві умови лізингу договором також не досягнути.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що договір № 4 від 17.02.2003. фінансового лізингу є неукладеним.

При таких обставинах, провадження у справі у частині вимог позивача про розірвання договору підлягають припиненню по п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

У частині стягнення збитків   в сумі 430271,60 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв’язку з тим, що неукладений договір не породжує прав, зобов’язань і, як наслідок, відповідальність сторін.

Державне мито, витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу, інші судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

У судовому засіданні, яке відбулося 14 червня 2007 р. були оголошені тільки вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення оформлено та підписано 15 червня   2007 р.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 49, 80, 82, 84 Господарського  процесуального кодексу  Україні, суд –

ВИРІШІВ:

1.          Провадження у справі у частині розірвання договору  фінансового лізингу № 4 від 17.02.2003. припинити.

2.   В інший частині позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Курапова З.І.