СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

22 березня 2007 року

Справа № 2-30/16919-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря
В.І.,

суддів                                                                      Сотула
В.В.,

Щепанської О.А.,

за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1,
довіреність НОМЕР_1 від 21.03.2007 - суб'єкт підприємницької діяльності  ОСОБА_2;

представник відповідача - не
з'явився - виробничо-комерційна фірма "Керчпродукткомплекс";

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя    Ловягіна Ю.Ю.) від 22.12.2007 у
справі № 2-30/16919-2006,

за позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до           Виробничо-комерційної фірми
"Керчпродукткомплекс" (вул. Ушинського, 11-а,Керч,98300)

про стягнення 12247,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з відповідача - 12247,97грн., у тому числі
11496,0грн. - боргу, 172,44грн. - інфляції, 86,93грн. - річних та 492,60грн. -
пені. Крім того, позивач просить стягнути 122,47грн. - державного мита,
118,0грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та
1200,0грн. - витрат на надання юридичної допомоги.

Заявою від 30.11.2006 № 127 позивач
збільшив свої вимоги в частині розрахунку інфляції, річних та пені, просив
стягнути з відповідача 11496,0грн. - боргу, 707,0грн. - індексу інфляції, 144,56грн.
- річних, 819,21грн. - пені та судові витрати.

Свої вимоги позивач пояснює
неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті вартості поставленої
харчової добавки.

Рішенням господарського
суду Автономної Республіки Крим від 22.12.2006 (суддя Ловягіна Ю.Ю.) позов
задоволено частково.

З відповідача на користь
позивача стягнуто 11496,0грн. - заборгованості, 144,56грн. - річних, 707грн. -
індексу інфляції, 123,50грн. - державного мита та 110,66грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з вказаним
судовим актом, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги
вважає, що оскаржуване рішення господарського суду в частині відмови в
задоволенні вимог про стягнення витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката є
незаконним, винесено з порушенням вимог матеріального (стаття 1000 Цивільного
кодексу України) та процесуального права.

Відповідно до розпорядження
першого заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду
від 22.03.2007, суддів Горошко Н.П. та Плута В.М. було замінено на суддів
Сотула В.В. та Щепанську О.А.

Розглянувши матеріали
справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, суд встановив наступне.

14.05.2005 суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2 (продавець) та виробничо-комерційна фірма
"Керчпродукткомплекс" (покупець) уклали договір НОМЕР_2, згідно з п.
1 якого продавець продасть та поставить покупцю, а покупець прийме та оплатить
харчову добавку цибулю сушену репчату (товар). Товар поставлявся партіями
згідно із замовленнями покупця (п. 2.1. договору).

Загальна вартість договору
становить 500000,0грн. Кількість партій товару в кілограмах буде зазначатися покупцем
в кожній заявці. Ціна одиниці товару за 1 кг. на день підписання угоди
становить 11,5 грн. з ПДВ (пункти 3.1, З.2., 3.3. договору).

На виконання умов договору
видатковою накладною НОМЕР_3 від 16.05.2005 позивач поставив відповідачу товар
на суму 11496,0грн. (а.с.13). Товар одержала ОСОБА_3 по довіреності ЯКД НОМЕР_4
від 26.05.2005 (а.с.14).

Покупець здійснює 100 % оплату
продавцю за поставлений товар не пізніше 15 - банківських днів від дати її
поставки, згідно виставленого продавцем рахунка - фактури.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

30.05.2006 позивач направив на
адресу відповідача претензію (а.с.15) з проханням оплатити товар, однак
відповідач вартість товару не оплатив, на день розгляду справи заборгованість
становить 11496,0грн., що підтверджується матеріалами справи, тобто вимоги
позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 8.6. договору за
прострочення оплати в строк, передбачений в пункті 5.1. договору, покупець
оплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожний день прострочення, однак максимально розмір
пені не повинен перевищувати 5 % суми простроченого платежу.

Позивач пред'явив вимоги про
стягнення пені за період з 01.07. по 01.10.2006 в сумі 819,21грн., які
підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже було зазначено, по пункту 4.1.
договору, відповідач повинен був оплатити вартість товару не пізніше 15-ти
банківських днів. Оскільки товар був поставлений 16.05.2005, відповідач був
зобов'язаний сплатити борг не пізніше 31.05.2005. Тобто з 01.06.2005 позивач
має право на відшкодування штрафних санкцій. При цьому пеня може бути
нарахована не більше ніж за 6 (шість) місяців - до 01.12.2005.

Враховуючи,   що
позивач   пред'явив   вимоги
про   стягнення   пені
за   період   з 01.07.2006 по 01.12.2006, судова колегія
вважає, що позов в цій частині не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивачем пред'явлені вимоги про
стягнення 3 % річних за період з 01.07.2006 по 01.12.2006 у сумі 144,56грн.,
які підтверджуються матеріалами справи, розрахунком позивача (а.с. 5, 25) і
підлягають стягненню.

Також позивачем пред'явлені вимоги
про стягнення індексу інфляції за період з липня по листопад 2006 року в сумі
707,0 грн.

Слід звернути увагу, що при
розрахунку позивач допустив арифметичну помилку, застосував індекси інфляції,
які відповідають іншим місяцям, а не зазначеному періоду. Так, індекс інфляції
за період з липня по листопад 2006 року від суми боргу 11496,0грн. становить
861,57грн. Однак вимоги позивача підлягають задоволенню в межах пред'явленого
строку, стягненню підлягаю індекс інфляції за період з липня по листопад 2006
року в сумі 707,0грн.

Відповідно до статті 44
Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються,
зокрема, з оплати послуг адвоката.

Позивач просить стягнути з
відповідача 1200,0грн. витрат на надання юридичних послуг.

Однак такі вимоги позивача не
підлягають задоволенню виходячи з наступного.

На підтвердження обставин надання
юридичної допомоги представник позивача представив договір доручення НОМЕР_5
від 01.09.2006, укладений адвокатом ОСОБА_4 (повірений) та ОСОБА_5 (довіритель)
в інтересах суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Предметом даного договору є юридична
допомога, яка надається повіреним довірителю в обсязі та на умовах,
передбачених в договорі .

Відповідно до статті 1000 Цивільного
кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Так, судова колегія вважає, що за
представленим договором доручення адвокат ОСОБА_4 уповноважена здійснювати
певні юридичні дії від імені ОСОБА_5, яка є довірителем по даному договору.

До матеріалів справи надана
довіреність, якою суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 уповноважує
ОСОБА_5 на здійснення юридичних дій. Однак ні з довіреності, ні з матеріалів
справи не вбачається, що ОСОБА_5 є адвокатом.

Крім того, в матеріли справи не
представлені документи (акти виконаних робіт), які б підтверджували, що адвокат
ОСОБА_4 надала юридичну допомогу як адвокат саме суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_2., який є позивачем по справі, і кому повинні
відшкодовуватися дані затрати.

На підставі викладеного,
судова колегія вважає, що вимоги позивача про стягнення 1200,0 грн. витрат на
надання юридичних послуг безпідставні та не обґрунтовані, а тому в задоволенні
таких вимог слід відмовити.

При таких обставинах,
апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при
правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку
з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101,
103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22.12.2007 у справі № 2-30/16919-2006 залишити
без змін.

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності  ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
В.І. Гонтар

Судді
В.В.Сотула

О.А. Щепанська