ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

21.05.07                                                                                           Справа№ 5/694-3/98А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула матеріали справи

за позовом  прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова

до  відповідача 1: ТзОВ „Галич”, м.Львів

до відповідача 2: ТзОВ “Спайдер”, м.Київ

Про  визнання недійсним господарського зобов”язання

За участю представників:

Від  прокуратури: Несторенко А.А.-пом. прокурора (посвідчення №16 від 14.06.2005 р.)

Від позивача:  Більо І.В.- представник

Від  відповідача-1: не з’явився

Від відповідача-2 : не з’явився

Представникам сторін роз’яснено  права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору: прокурор Шевченківського району м.Львова звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова до ТзОВ „Галич”, м.Львів та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ про визнання недійсним господарського зобов”язання в порядку ст..ст..207,208 ГК України.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити  позовні  вимоги з  мотивів наведених  в позовній  заяві, матеріалах справи  та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач 1 та Відповідач 2 вимоги ухвал суду не виконали, письмових пояснень по суті заявлених позовних вимог суду не надали, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

Суд розглядає справу в порядку ст. 71 КАС України на основі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Протягом 2002–2004 років між ТзОВ “Галич”, м.Львів (відповідач 1, що виступав  покупцем) та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ (відповідач 2, що виступав продавцем) здійснено фінансово-господарські операції з приводу купівлі-продажу товарів на загальну суму 177494,33 грн.

Рішенням господарського суду м.Києва від 15.12.2003 року у справі № 28/647 скасовано державну реєстрацію ТзОВ “Спайдер”, м.Київ. Підставою скасування державної реєстрації відповідача-2 стало неподання ним звітності про фінансово-господарську діяльність.

Враховуючи ту обставину, що ТзОВ “Спайдер”, м.Київ суми податку на додану вартість по операціях з продажу товарів ТзОВ “Галич”, м.Львів у складі податкових зобов’язань у відповідних звітних періодах не відображені і до бюджету не сплачені, податкова інспекція вважає, що включення відповідачем-1 до податкового кредиту податку на додану вартість є неправомірним. Саме з цих підстав ДПІ у Шевченківському районі просить визнати недійсним в порядку ст..207 ГК України господарське зобов’язання, яке виникло з усного договору, укладеного між ТзОВ “Галич”, м.Львів  та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ, таким, що вчинене з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави  та застосування наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

При  прийнятті  постанови,  суд  виходив  з наступного :

У відповідності до вимог ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Орган державної податкової служби вважає, що сторони даного спору, укладаючи спірний договір діяли з умислом на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Доказами в підтвердження спрямованості умислу на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковим органам відомості про відсутність підприємства за юридичною та фактичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування (припинення) державної реєстрації підприємства та інше.

Орган державної податкової служби в підтвердження умислу ТзОВ “Спайдер”, м.Київ надав: податкові накладні, видаткові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів, які відображають здійснення фінансово-господарських операцій у 2002-2004 роках, які не знайшли свого відображення відповідачем-2 у податковій звітності.

Як вбачається з матеріалів справи, фінансово-господарські операції, що здійснювались між ТзОВ “Галич” та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ з приводу купівлі-продажу товарів на загальну суму 177494,33 грн  спрямовані на приховування від оподаткування доходів відповідачем 2 (ТзОВ “Спайдер”, м.Київ).

У ТзОВ “Спайдер”, м.Київ внаслідок виписування на користь ТзОВ “Галич” податкових накладних виникли податкові зобов”язання по ПДВ, яке останній, згідно з Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, із наступними змінами та доповненнями, повинен був відобразити у декларації по податку на додану вартість та сплатити у встановлений Законом термін до державного бюджету України. Однак, як встановлено рішенням господарського суду м.Києва  у справі № 28/647 від 15.12.2003 року, підприємство звіти про фінансово-господарську діяльність до органу державної податкової служби не подавало з 20.08.2001 року.

Враховуючи  ту обставину, що відповідач-2 не сплачував ПДВ із отриманих від реалізації продукції коштів, а господарські операції,  які є предметом даного спору, здійснювались після скасування судом державної реєстрації ТзОВ “Спайдер”, м.Київ,  даючи правову оцінку згаданим доказам, що в своїй сукупності свідчать про  спрямованість умислу ТзОВ “Спайдер”, м.Київ на приховування від оподаткування прибутків та доходів, суд приходить до висновку, що органом державної податкової служби надано достатньо доказів для встановлення мети згаданого підприємства, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, при укладенні спірної угоди.

З огляду на вищенаведене, суд визнає недійсним господарське зобов”язання, яке виникло між ТзОВ „Галич” та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ на загальну суму 177494,33 грн. згідно податкових накладних у 2002-2004 році на підставі ст. 207 ГК України.

Позивач просить застосувати наслідки, передбачені ст..208 ГК України і стягнути все одержане за угодою в дохід держави.

Відповідно до ст. 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов”язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов”язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов”язанням,  а  у разі  виконання  зобов”язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Частиною 1 ст. 208 ГК передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі ст. 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК.

Відповідно до ст..250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Господарські зобов’язання, які є предметом даного спору здійснювались між ТзОВ “Галич”, м.Львів та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ  протягом 2002-2004 року, а з позовом про визнання їх недійсними та стягнення санкцій позивач звернувся лише в березні 2007 року. Таким чином, позивачем пропущено строк, встановлений ст..250 ГК України, для стягнення в дохід державного бюджету коштів, отриманих суб’єктами господарської діяльності внаслідок порушення правил здійснення господарської діяльності.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення частково.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частин 2 та 3, судові витрати у формі судового збору, з відповідачів не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним господарське зобов‘язання між ТзОВ “Галич”, м.Львів та ТзОВ “Спайдер”, м.Київ  на загальну суму 177494,33 грн.

3.          В решта частині позовних вимог відмовити.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 25.05.2007р.

Суддя