ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2007                                                                                             Справа № А27/43-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Верхогляд Т.А.

при секретарі –Чоха Є.О.

за участю представників

позивача: Ужик В.В., Сидорчук П.П., Бура Н.С.

відповідача: Гаращенко Д.Г., Білан О.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на постанову господарського суду Дніпропетровської  області від 15.02.07 року у справі № А27/43-07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Дніпролісзбут”, м. Дніпропетровськ

до державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.07 року у справі № А27/43-07 (суддя Татарчук В.О.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі; визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська №№/0, /0 від 28.08.06р. та №№/1, /1 від 25.09.06р.

Вмотивовуючи постанову, господарський суд дійшов висновку, що у спірних операціях відповідні прості векселя не були емітовані безпосередньо позивачем і в межах бартерних договорів виступали саме як товар, внаслідок чого позивачем цілком правомірно на підставі отриманих податкових накладних було віднесено до складу податкового кредиту березня та квітня 2006р. податок на додану вартість за бартерними угодами; відповідно, зменшення відповідачем суми бюджетного відшкодування платника податку за вказані періоди являється безпідставним.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач –ДПІ в АНД районі м. Дніпропетровська, звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову господарського суду та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. При цьому скаржник посилається на те, що вексель являється засобом платежу, безумовним грошовим зобов’язанням векселедавця сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя; коли за отриманий товар передається вексель, погашення якого передбачає перерахування грошових коштів на рахунок продавця, податкова накладна на такий вексель не виписується.

Суми ПДВ по спірних операціях не можуть бути враховані при проведенні розрахунку сум ПДВ до відшкодування, так як податкові накладні в адресу ТОВ „Дніпролісзбут” були виписані безпідставно; зазначені суми не можуть бути включені до податкового кредиту підприємства.

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу вважає доводи, викладені у апеляційній скарзі, необґрунтованими, висновки господарського суду правомірними та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

За результатами позапланових виїзних перевірок ТОВ „Дніпролісзбут” 28.08.2006 року ДПІ у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська були прийняті податкові повідомлення - рішення №/0 та №/0, якими позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2006р. на 385124грн. та за квітень 2006р. на 480780грн.

Проведеними перевірками встановлено порушення позивачем пп.7.2.6 п.7.2, пп.7.4.1.п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” при проведенні товарообмінних операцій з ПП ”Леон -Трейд”, ПП „Територія”, ПП „Земресурси” та ПП фірмою „Брік-Евен А”, які полягають у віднесенні підприємством до складу податкового кредиту сум ПДВ по векселях третіх осіб, отриманих платником податку в межах здійснення бартерних угод.

За результатами процедури адміністративного оскарження, скарги підприємства залишені без задоволення та прийняті податкові повідомлення-рішення №№/1, /1 від 25.09.06р., якими підтверджено суму зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у вказаному вище розмірі.

Як убачається з матеріалів справи, у лютому, березні та квітні 2006р. ТОВ „Дніпролісзбут” було укладено низку договорів на проведення товарообмінних (бартерних) операцій, а саме: №16/02-06Б з ПП ”Леон -Трейд”, №20/03-06Б з ПП „Територія”, №27/03-06Б з ПП „Земресурси” та №26/04-06Б з ПП фірмою „Брік-Евен А”, предметом яких була зустрічна поставка товарів рівної договірної ціни (обмін), яка здійснювалась без оплати грошима на компенсаційній основі. За вказаними договорами позивач отримував товари в обмін на векселі, видані третіми особами (ТОВ „Імпап” та ТОВ „Видавничий дім „Дніпровська хвиля”).

Суми ПДВ по податковим накладним, виданим підприємству при передачі векселів в межах бартерних угод, були віднесені позивачем до складу податкового кредиту та відображені в податкових накладних за відповідні періоди.

Посадові особи відповідача вважають, що у даному випадку отриманий вексель не являється товаром, оскільки операція міни товарів на простий вексель є операцією купівлі-продажу, в якій простий вексель виступає як засіб платежу; така операція не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, тому суми ПДВ не повинні включатися до складу податкового кредиту.

Всі факти порушень, відображені в акті перевірки, та висновки перевіряючих ґрунтуються на тому, що вексель не є товаром, а операції з передачі векселів третіх осіб не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

Між тим, пунктом.1.15 ст.1 Закону України "Про податок на додану вартість" встановлено, що певні терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування або іншими законами, у частині, що не суперечить цьому Закону та іншим законам з питань оподаткування.

Для цілей оподаткування відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" вексель як цінний папір, що використовується у будь-яких операціях (крім операцій з випуску (емісії) та погашення), є товаром.

За пунктом 1.19 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" бартер (товарний обмін) - господарська операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-якій формі, іншій, ніж грошова, включаючи будь-які види заліку та погашення взаємної заборгованості, в результаті яких не передбачається зарахування коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг).

Щодо досліджуваної справи, то прості векселі, передані позивачеві, не приймали участі в операціях по їх емісії або погашення, у зв’язку з чим такі векселі є товаром.

Передача векселя за товари, виконані роботи або одержані послуги передбачає перехід права власності на нього, а тому має ознаки операції з продажу товарів. Такі операції відповідно до підпункту 3.1.1 статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість" є об'єктом оподаткування цим податком.

Однією з умов того, щоб вексель виступав в угоді товаром, а угода була укладена та здійснена як бартерна, є те, що сторона яка передає вексель не є емітентом цього векселя. Емітентом має бути будь-яка інша сторона (третя), яка не приймає участі в угоді. Актами перевірки ДПІ у АНД районі м. Дніпропетровська підтверджено факт передачі позивачем векселів третіх осіб.

У разі коли вексель третьої особи згідно з бартерним договором передано підприємству –продавцю в обмін на товар (тобто зазначена операція є бартерною, а вексель в цьому випадку виступає у якості товару), поставка векселя оподатковується податком на додану вартість за ставкою 20 відсотків. Отже, у сторони, що передає вексель по бартерному договору виникають податкові зобов’язання по податку на додану вартість, а у сторони, що приймає вексель, виникає право на податковий кредит.

Пунктом 3.2 ст.3 Закону України "Про податок на додану вартість" визначений перелік операцій, які не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, до якого спірна операція не входить.

Матеріалами справи посвідчується той факт, що при виконанні спірних угод були використані векселі третіх осіб, які не є сторонами по зазначених договорах (векселі емітовані ТОВ „Імпап” та ТОВ „Видавничий дім „Дніпровська хвиля”), ці векселі не пред’являлися як боргове зобов’язання.

До того ж перелічені господарські операції є бартерними операціями, які являють собою обмін векселів на інший товар , а останні, в свою чергу, виступали за угодами виключно як товар у зв’язку з чим відповідні операції є об’єктом оподаткування податком на додану вартість на загальних підставах.

Підпунктом 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” встановлено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" забороняє  включення  до  складу податкового  кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Податкові накладні від 16.02.06р. №№16021,160202, від 21.03.06р. №№ 21301,21032,21033, від 28.03.06 р. №280302, від 27.04.06р. №270402, що стали підставою для віднесення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за спірними операціями, складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та наказу Державної податкової адміністрації України "Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг), порядку їх заповнення" від 30.05.97 № 165.

Таким чином, спірні суми податкового кредиту позивача сформовані на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних ПП „Леон-Трейд”, ПП "Територія", ПП „Земресурси” та  ППФ "Брік-Евен А" у відповідності з нормами чинного законодавства.

Також необхідно врахувати, що висновком №7824 від 12.09.2006р. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підтверджено обґрунтованість та правомірність позиції позивача з цього питання.

Вимоги п. 4.8 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, як правомірно дійшов висновку господарський суд, застосовуються у випадках, коли вексель у оподатковуваних операціях виконує функцію засобу платежу (а не товару, як у даному випадку).

З  огляду на відповідність висновків, викладених у постанові суду, обставинам справи та чинному законодавству колегія суддів дійшла висновку про безпідставність вимог відповідача щодо скасування оскаржуваної постанови. Доводи скаржника не приймаються колегією суддів в силу викладеного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 160,196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України,  суд

УХВАЛИВ :

Постанову господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.07 року у справі № А27/43-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу  державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                              І.В.Тищик

Судді:                                                                                         І.А.Сизько

Т.А. Верхогляд