ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31.05.2007
Справа № 2-44/07

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва
О.С.- доповідача,

суддів:  Лотоцької Л.О., Бахмат Р.М.

секретаря: Корх К.В.

за участю представників, які були
присутні у судовому засіданні 15.05.2007 року:

позивачів: 1. ОСОБА_6-
предст., дов.НОМЕР_1 від 17.10.2006 року

2. ОСОБА_6-
предст., дов.НОМЕР_1 від 17.10.2006 року

3. ОСОБА_6-
предст., дов.НОМЕР_2 від 16.10.2006 року

4. ОСОБА_6-
предст., дов.НОМЕР_3 від 16.10.2006 року

відповідачів: 1. Не явився

2. Міхайлов
Ю.О.- предст., дов. від 14.05.2007 року

третьої особи: не явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Альфред С.
Топфер Інтернешенал (Україна)” (м. Київ) на рішення Добровеличківського
районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2007 року  у справі №2-44/07

за позовом: 1.
ОСОБА_1 (смт. Добровеличківка Кіровоградської області)

2. ОСОБА_2
(смт. Добровеличківка Кіровоградської області)

3.
ОСОБА_3 (м. Київ)

4.
ОСОБА_4 (м. Київ)

до: 1. Товариства
з обмеженою відповідальністю „Згода” (смт. Добровеличківка Кіровоградської
області).

2. Товариства
з обмеженою відповідальністю „Альфред С. Топфер Інтернешенал (Україна)” (м.
Київ)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: ОСОБА_5
(с. Карбівка Кіровоградської області)

про: визнання
недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Добровеличківського
районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2007 року у справі №2-44/07
(суддя Горовець М.І.) був задоволений позов ОСОБА_1 (смт. Добровеличківка
Кіровоградської області), ОСОБА_2 (смт. Добровеличківка Кіровоградської
області), ОСОБА_3 (м. Київ), ОСОБА_4 (м. Київ) до товариства з обмеженою
відповідальністю „Згода” (смт. Добровеличківка Кіровоградської області) і
товариства з обмеженою відповідальністю „Альфред С. Топфер Інтернешенал
(Україна)” (м. Київ) за участю третьої особи -ОСОБА_5 (с. Карбівка
Кіровоградської області) про визнання недійним договору НОМЕР_4, укладеного
26.07.2005 року між ТОВ „Згода” і ТОВ „Альфред С. Топфер Інтернешенал
(Україна)”. Зазначеним рішенням суду був визнаний недійсним договір НОМЕР_4,
укладений 26.07.2005 року між ТОВ „Згода” і ТОВ „Альфред С. Топфер Інтернешенал
(Україна)” про поставку кукурудзи фуражної 3-го класу в заліковій вазі 25000
тон до 31 жовтня 2006 року і стягнуті судові витрати по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач-2 -товариство з обмеженою відповідальністю „Альфред С. Топфер
Інтернешенал (Україна)” (м. Київ) -подав апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області
від 10 січня 2007 року у справі №2-44/07 і постановити нове рішення, яким
відмовити позивачам у задоволенні позову. Скаржник вважає, що рішення суду
прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не було
з'ясовано, яке саме право позивачів та якою особою було порушено, оскільки
учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством, брати
участь в розподілі прибутку товариства та отримувати його частину, одержувати
інформацію про діяльність товариства та вийти з складу його учасників. Жодне із
зазначених прав позивачів як учасників товариства порушено не було. Судом також
не було враховано норми п.3 ст.92 ЦК України і не з'ясовано питання обізнаності
відповідача-2 про існування обмежень щодо повноважень керівника товариства, а
висновок суду щодо обов'язку сторони за договором перевіряти повноваження
керівника не підтверджуються жодним положенням чинного законодавства і не
відповідають вимогам ст.19 Конституції України. Місцевий господарський суд
також не передав справу на розгляд господарського суду, чим порушив вимоги
Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів”.
Крім того, апелянт звертає увагу на ту обставину, що між відповідачами по
справі було укладено п'ять господарських договорів, чотири з яких  були виконані сторонами у повному обсязі і
жодного попереднього погодження вказаних договорів з боку органів управління
відповідача-1 не відбувалося.

Позивачі -ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, представником яких є ОСОБА_6, у відзиву на апеляційну скаргу
зазначили, що спір не повинен був передаватися на розгляд господарського суду,
оскільки станом на день вступу в силу Закону України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів” провадження у справі було відкрито.
Щодо звернення до суду, то звернення до суду було проведено на підставі рішення
зборів учасників товариства, а підготувати та подати позов доручено гр. ОСОБА_1
як одному із учасників товариства. Позивачі вважають, що спірним договором
порушене їх майнове право на отримання частини прибутку від діяльності товариства,
а чинне цивільне законодавство не пов'язує право громадянина на звернення до
суду за захистом майнових прав чи інтересів з його членством у вищому органі
управління господарського товариства. Щодо обізнаності про права особи, яка
підписала договір, то відповідач-2 повинен був знати про відсутність у
представника юридичної особи повноважень на укладення угоди, оскільки повинен
перевірити ці повноваження.

Відповідач-1 -товариство з
обмеженою відповідальністю „Згода” -відзив на апеляційну скаргу не надав,
представник відповідача-1 у судове засідання не явився і заявив клопотання про
розгляд справи за відсутності його представника. Заявлене клопотання судом
задоволено і справа слухалася без участі представник відповідача-1 за наявними
у справі матеріалами.

Третя особа -ОСОБА_5 -у судове
засідання не явився, відзив на апеляційну скаргу не надав і заявив клопотання
про розгляд справи без його участі. Заявлене клопотання судом задоволено і
справа слухалася без участі представника третьої особи за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена
перерва до 15.00  31 травня 2007 року.
Про дату проведення судового засідання 31.05.2007 року, особи, які не були
присутні у судовому засіданні 15.05.2007 року, були повідомлені повістками.

Вислухав представників позивача і
відповідача-2, переглянувши матеріали справи Дніпропетровський апеляційний
господарський суд встановив, що 26 червня 2006 року (в договорі помилково
зазначено 2005 рік) між ТОВ „Згода” в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (продавець) і
ТОВ „Альфред С. Топфер Інтернешенал (Україна)” в особі Генерального директора
Бйорна Штенделя (покупець) був укладений договір НОМЕР_4, відповідно до якого
продавець прийняв на себе зобов'язання поставити і передати у власність
покупця, а останній - прийняти та оплатити кукурудзу фуражну 3-го класу
(п.1.1).

Сторони домовилися, що кількість
товару в заліковій вазі складає 25000 тон за ціною 416,67 грн. за одну метричну
тону, а всього на загальну суму 12500100 грн. (у тому числі ПДВ -2083350 грн.).

Строк поставки був встановлений
сторонами до 31 жовтня 2006 року.

Сторони також узгодили інші
необхідні умови для договорів даного виду.

Від продавця договір був підписаний
ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ „Згода” ОСОБА_5.

Відповідно до п.4.3.4 Статуту
товариства з обмеженою відповідальністю „Згода” в редакції від 13.07.2005 року
(дата реєстрації -29.07.2005 року) ІНФОРМАЦІЯ_1 товариства...  укладає від імені товариства договори, угоди
щодо розпорядження та обтяження будь-якими зобов'язаннями майна, майнових прав
товариства, прийняття товариством будь-яких зобов'язань майнового характеру
перед іншими особами без попереднього погодження з Головою товариства в сумі,
що не перевищує 200000 грн. У свою чергу в силу п.4.3.3 Статуту Голова
товариства... попередньо погоджує розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 коштами
товариства, вчинення ним будь-яких правочинів щодо розпорядження та обтяження
будь-якими зобов'язаннями майна товариства, щодо прийняття товариством
будь-яких зобов'язань майнового характеру перед іншими особами на суму, що
перевищує 200000 грн.

Таким чином, в силу зазначених норм
Статуту ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ „Згода” ОСОБА_5 перед укладанням спірного договору на
суму 12500100 грн. повинен був отримати попереднє погодження на укладення цього
договору у Голови товариства. Таке погодження отримане не було. Тобто,
ІНФОРМАЦІЯ_1 товариства уклав договір поставки продукції НОМЕР_4 з перевищенням
наданих йому повноважень.

Відповідно до ст.241 ЦК України
правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі
наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про
прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку
представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту
вчинення цього правочину.

Вчинений ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ „Згода”
правочин не був схвалений особою, яку він представляв. Дані обставини
підтверджуються матеріалами справи, у тому числі і витягом з протоколу НОМЕР_5
від 10.10.2006 року зборів учасників ТОВ „Згода”, та не спростовуються
сторонами.

Разом з тим, відповідно до ч.3
ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі
обмеження.

Позивачем при розгляді справи у
місцевому суді і у апеляційному господарському суді не було доведено того, що
відповідач знав про наявність обмежень, передбачених статутом позивача,
оскільки доказів ознайомлення відповідача зі статутом підприємства на час
укладання спірного договору у справі відсутні. Щодо того, що відповідач не міг
не знати про такі обмеження, оскільки він зобов'язаний перевірити повноваження
особи, яка укладає угоду, то з цими доводами суду не можна погодитися в силу
наступного:

-          відповідно до ст.19 Конституції
України, яка в силу ст.8 є нормою прямої дії, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити
те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
України. Таким чином, обов'язок щодо перевірки повноважень особи при укладанні
угоди, повинен встановлюватися законодавством України або статутними чи
розпорядчими документами юридичної особи;

-          жодним законодавчим актом України не
встановлений обов'язок особи, яка укладає угоду, перевіряти повноваження особи,
яка представляє контрагента за договором.

За таких обставин висновок суду
щодо обов'язку відповідача перевірити повноваження позивача не ґрунтується на
нормах чинного законодавства. При цьому, посилання позивача у відзиву на
апеляційну скаргу на роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/111 від
12.03.1999 року „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними” не може бути підставою для встановлення факту
обізнаності відповідача з повноваженнями особи, яка представляла позивача при
укладенні договору, оскільки такий обов'язок повинен бути встановлений законом,
а зазначені роз'яснення не є законодавчим актом у розумінні Конституції
України. Крім того, роз'яснення узагальнювали судову практику про визнання угод
недійсними за правилами Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, а угода
була укладена відповідно до норм Цивільного кодексу України в редакції 2003
року і Господарського кодексу України.

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд вважає, що районний суд правильно встановив, що угода з боку
позивача була укладена особою з перевищенням наданих їй статутом повноважень,
але не врахував, що у даному випадку обмеження повноважень цієї особи у
відносинах з третіми особами, якою є відповідач, не мають юридичної сили.

За таких обставин рішення районного
суду повинно бути скасовано, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю „Альфред С. Топфер Інтернешенал (Україна)” (м. Київ)
задовольнити.

Рішення Добровеличківського
районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2007 року по цивільній
справі №2-44/07 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У позові відмовити.

Головуючий
О.С.Євстигнеєв

Судді:                                                                                                        Л.О.Лотоцька

Р.М.Бахмат

З оригіналом згідно.

Помічник судді
М.В. Юрченко

31.05.2007р.