СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.07                                                                                 Справа № 2/277пн.

Суддя  Седляр О.О.,   розглянувши матеріали за позовом

Державного підприємства «Луганськвугілля»в особі відокремленого підрозділу «Управління по охороні природи», м. Луганськ, с. Ювілейний

до Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ «Будхімсервіс», м. Луганськ,                       с. Ювілейний

про визнання права власності на майно

в присутності представників сторін:

від позивача –Гаврильченко О.І., дов. від 23.01.07, ( після закінчення перерви не прибув),

від відповідача –Старецький В.В., дов. від 31.05.07 б/н,

відповідно до вимог ст. 77 ГПК України у засіданні суду оголошено перерву з 26.06.07 до 02.07.07,

в с т а н о в и в:

Суть спору:  позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на склад промислового обладнання, розташований на території станції фізико-хімічної очистки шахтних вод шахтоуправління «Луганське» за ним, який розташований за адресою: м. Луганськ, с. Ювілейний. Зобов’язати відповідача залишити склад промислового обладнання та передати його власнику –позивачу по справі.

Відповідач відзивом на позовну заяву б/д, б/н та доповненням до відзиву від 26.06.07 позовні вимоги відхилив, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на наявність у нього документів, які підтверджують право власності на даний об’єкт за ним, а саме: договору оренди земельної ділянки від 07.07.00,  рішень виконкому Ювілейної селищної ради від 21.08.01 № 146, від 17.09.02 № 192/1, № 215  про надання дозволу на проектування та будівництво, про призначення державної техкомісії, про присвоєння поштової адреси, акт держкомісії від 15.10.02 «Про приймання закінчення будівництвом об’єкту до експлуатації», свідоцтво про право власності на об’єкти нерухомого майна. Посилання позивача на листи спростовуються рішенням господарського суду Луганської області по справі 18/304.

Позивачем у справі подане клопотання 26.06.07 про зупинення провадження у справі до винесення рішення Артемівським районним судом м. Луганська за поданою ним скаргою у порядку ст. 236 -1 КПК України на постанову від 28.11.05 про відмову у порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України у відношенні директора ТОВ НВФ «Будхімсервіс» Бондаренко О.О., яке судом відхиляється, оскільки предмет розгляду даної справи не пов’язаний з предметом розгляду справи у Артемівському районному суді м. Луганська.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін суд прийшов до наступного.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне:

Відповідно до листа керівника ВП «Управління по охороні природи»ДП «Луганськвугілля»з використання підприємства була вилучена земельна ділянка площею 2625 кв. м. 07.07.00 виконком Ювілейної селищної ради уклав договір оренди даної земельної ділянки з відповідачем.

На вказаній земельній ділянці було розташовано майно позивача – а саме: склад промислового обладнання , частину якого ( 10 кв. м) згідно додаткової угоди від 15.03.99 до договору від 05.01.98 № 25 позивач передав у оренду відповідачеві.  Оскільки строк договору даної частини складського приміщення скінчився у 2001 році, позивач звернувся до відповідача 05.02.01 з вимогою щодо визнання договору від 05.01.98 № 25 розірваним та звільнення приміщення складу, що останнім було проігнорованою.

Позивач посилається на те, що вказаний вище склад був збудований у 1990 році за рахунок коштів підприємства ВП «Управління по охороні природи»та у БТІ зареєстрований не був. У 2001 році з ціллю підготовки до інвентаризації майна підприємства ВП «Управління охорони природи» була здійснена експертна оцінка складу та прийняття його на баланс. Про те, що склад промислового обладнання є власність ВП «Управління охорони природи»ДП «Луганськвугілля»позивачем надані документи: робочий проект на будівництво складу у 1990 році; копії замовлень та закупку будматеріалів для будівництва складу; висновок експерта від 2001 року, договір оренди складу 10 кв. м ; акт обслідування технічного, санітарного та протипожежного стану складу від 17.09.98.

У зв’язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач відзивом на позовну заяву позовні вимоги відхилив з підстав визначених у відзиві.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено поняття права власності , під яким розуміється що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем у справі не  надано суду належних доказів та не доведено обґрунтованість своїх вимог відносно визнання за ним права власності на спірне приміщення –склад промислового обладнання, оскільки надані відповідачем документи: договір оренди земельної ділянки від 07.07.00,  рішення виконкому Ювілейної селищної ради від 21.08.01 № 146, від 17.09.02 № 192/1, № 215 , акт держкомісії від 15.10.02 «Про приймання закінчення будівництвом об’єкту до експлуатації», свідоцтво про право власності на об’єкти нерухомого майна, витяг з БТІ м. Луганська щодо реєстрації права власності свідчать про наявність у нього права власності на вказаний оспорюваний об’єкт нерухомості та їх незаконність не встановлена судом.

Таким чином, вимоги позивача про визнання права власності на вказане майно не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 44, 77,82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписано 09.07.07

Суддя

О.О.Седляр