ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ П-16/202

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової –головуючого

Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином

відповідача

не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області

на постанову

від 10.04.2007 року Львівського апеляційного Господарського суду

у справі
№ П-16/202

господарського суду
Івано-Франківської області

за позовом

до

про
Прокурора Тлумацького району в інтересах держави в особі
позивача-1 Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області
позивача-2 регіонального відділення Фонду державного майна України по
Івано-Франківській області

Закритого акціонерного товариства  комерційний банк "ПриватБанк"
стягнення завданих збитків в сумі  13054,81 грн. та звільнення
нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 07.11.2006 року у справі №П-16/202 господарського суду Івано-Франківської області задоволено позов прокурора Тлумацького району в інтересах держави в особі Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області та регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області до закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення завданих збитків в сумі 13054,81грн. та звільнення нежитлового приміщення.

Постановою від 10.04.2007 року Львівський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Івано-Франківської області скасував в частині стягнення 6317,28 грн. за період з листопада 2003 року по червень 2004 року, в решті судове рішення залишив без змін.

У постанові суд зазначив, що визнаючи обґрунтованість позову щодо необхідності стягнення з відповідача плати за фактичне користування майном у вигляді завданих збитків (шкоди), необхідно було виходити з того, що вартість приміщення була визначена станом на 30.06.2004 року. Тобто, саме з цієї дати можна було визначити і розмір орендної плати відповідно до Методики з урахуванням індексу інфляції. Встановлювати розмір орендної плати з листопада 2003 року, без визначення вартості приміщень саме на цю дату у позивача не було правових підстав. Тобто, збитки в розмірі орендної плати за період з листопада 2003 року по 2004 року включно розраховані і заявлені до стягнення без визначених чинним законодавством підстав.

Головне управління Державного казначейства в Івано-Франківській області подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати частково постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 року в частині не задоволених вимог і прийняти нове рішення.

Свої доводи заявник обґрунтував тим, що судами не прийняті до уваги приписи частини 2 статті 224 Господарського кодексу України, яка під збитками розуміє втрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За весь час бездоговірного перебування, Тлумацьке відділення АБ "ПриватБанк" не тільки не платило за користування приміщенням, а й не відшкодовувало витрати понесені відділенням Держказначейства по оплаті послуг за електроенергію, теплоенергію, витрати, пов'язані з експлуатацією будинку, поточного ремонту.

По друге, втрачена вигода позивача підтверджується і наказом Державного казначейства України №113 від 07.07.2004 року, "Про передачу прав щодо надання висновків про можливість оренди та умов договору оренди", який надає роз'яснення про право територіальних органів Держказначейства надавати приміщення, які знаходяться на їх балансі в оренду як державним органам так і комерційним структурам. Розмір орендної плати для комерційних структур згідно з Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 значно вищий ніж для державних органів.

По третє, розрахунок збитків проводився представниками контрольно-ревізійного відділу ФДМ України, які при його проведенні керувалися наявними даними та при обчисленні збитків за минулий період враховували індекс інфляції (Методика розрахунку) в бік зменшення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору в частині, що оспорюється в касаційному порядку є стягнення збитків за період з листопада 2003 року по червень 2004 року.

Приймаючи постанову про скасування рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що вартість приміщення, яка покладена в основу розрахунку орендної плати, в зв'язку з неотриманням якої за період з листопада 2003 року по червень 2004 року виник спір, визначена станом на 30.06.2004 року, а тому ця вартість може застосовуватись лише на майбутнє, для розрахунку орендної плати після 30.06.2004 року.

Касаційна інстанція не може погодитись з таким висновком, оскільки суд не звернув увагу на те, що сума орендної плати за спірний період згідно розрахунків, доданих до матеріалів справи (а.с. 38, 43) змінювалась в сторону зменшення та не надав цим обставинам оцінку.

Крім того, судами як першої так і апеляційної інстанцій в рішеннях не зазначено на підставі якої норми матеріального права позовні вимоги в частині стягнення збитків задовольняються або відхиляються, а тому, враховуючи повноваження касаційної інстанції, колегія на має змоги перевірити юридичну оцінку обставин справи, в зв'язку з чим рішення та постанова в цій частині підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд в цій частині до господарського суду першої інстанції.

Касаційна інстанція, також, вважає за необхідне звернути увагу на те, що як, касаційна скарга так і позовна заява прокурора обґрунтовані посиланням на статтю 224 Господарського кодексу України, яка під збитками розуміє втрати, зроблені управненою стороною, втрату або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, для розгляду справи по суті судам, насамперед, необхідно встановити які господарські зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності порушив відповідач.

Приймаючи рішення та постанову суди також не надали оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, а саме: договору оренди від 25.11.2002 року (а.с. 70-72).

Частина 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі в частині, що оспорюється в касаційному порядку підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції в цій частині.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що5 підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2006 року та постанову від 10.04.2007 року Львівського апеляційного Господарського суду у справі № П-16/202 господарського суду Івано-Франківської області скасувати в частині стягнення заборгованості по орендній платі у сумі 13054,81грн.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області.

Касаційну скаргу Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Головуючий          Т. Дроботова

Судді          Н. Волковицька

Л. Рогач