ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"12" квітня 2007 р.
Справа № 29-4/135-06-3261

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді                     Ліпчанської Н.В.

Суддів                              Андрєєвої Е.І.

Мацюри П.Ф.

При секретарі                    Юзьковій І.В.

за участю представників сторін від:

позивача –Корепанова О.О. по дов. №12 від 03.01.07р.

відповідача –Орлов Є.О. по дов. №31-30-23 від 16.01.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго"

на рішення  господарського суду Одеської області від 29 січня  2007 р.

по справі № 29-4/135-06-3261

за позовом: ВАТ „ЕК Одесаобленерго”  в особі Білгород - Дністровський район електричних мереж

до Комунального підприємства "Білгород - Дністровськводоканал"

про стягнення 248379,72грн.

Встановив:

В березні 2006р. ВАТ ЕК „Одесаобленерго” в особі Білгород –Дністровського РЕМ(далі –Компанія) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства „Білгород –Дністровськводоканал” (далі– Водоканал) про стягнення заборгованості за перевищення договірних величин електроспоживання в сумі 248 379,72грн. у вересні 2004р. січні, лютому, травні 2005р.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово. Останнім рішенням господарського суду Одеської області від 29 січня 2007р. (суддя Аленін О.Ю.) позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з відповідача на користь Компанії заборгованість за перевищення договірних величин електроспоживання в сумі 10 000грн., держмито –1350,01грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 64,14грн.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд застосував норми ст.267 ЦК України відповідно до якої, за заявою сторони судом  застосовується позовна давність. Сплив позовної давності, про застосування якої, заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, позовна заява про стягнення заборгованості за перевищення договірної величини у вересні 2004р.та січні 2005р.подана після спливу строку давності, суд відмовив позивачу в задоволенні  боргу в сумі 113364,82грн. за вересень 2004р. та січень 2005р.

Враховуючи положення ст.ст.216;217;233 Господарського Кодексу України суд дійшов до висновку про необхідність зменшення штрафних санкцій до 10 000грн.

Не погоджуючись з даним рішенням господарського суду, позивач звернувся із апеляційної скаргою, в якій просить його змінити та задовольнити позов в частині стягнення суми заборгованості розміром 85 467,14грн.

На думку Компанії рішення суду прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, при неповному встановленні обставин справи.

Компанія вважає, що п’ятикратна вартість різниці фактично спожитої та скорегованої договірної величини електроенергії не охоплюється самим визначенням таких понять, як штраф та пеня. Вона має іншу правову природу обчислення та послідуючого нарахування, передбачена іншими законами та нормативними актами.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафних санкцій, судом не були встановлені обставини, які стали підставою для зменшення позовних вимог, що призвело до порушення ст.43 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, судова колегія вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 24  травня 2002р. між сторонами був укладений договір на постачання електроенергії №198, відповідно до якого Компанія зобов’язалась постачати електроенергію Водоканалу, а останній сплачувати її вартість (а.с. 11-12)

Строк дії договору встановлений до 31.12.2002р. та вважається щорічно продовженим, якщо жодна із сторін не заявить про відмову від нього або його перегляд, за місяць до закінчення строку  його дії. Матеріали справи не містять доказів відмови жодної із сторін, або заяви про перегляд, а тому договір слід вважати чинним до теперішнього часу.

Згідно п.3.5.1 договору сторонами передбачені щомісячні розрахунки за фактичну спожиту електроенергію, а  датою остаточного розрахунку є 27-28 число.

Додатковою угодою від 28.04.2003р. сторони погодили обсяги споживання електроенергії на 2003р., зокрема: на січень –392000квт/год; лютий –352000квт/год; вересень –305000квт/год.

Строк дії даної угоди встановлений до 31.12.2003р., а якщо споживач до 01 листопада поточного року не подав відомості про обсяги очікуваного споживання електроенергії в наступному році з помісячним розподілом та обґрунтуванням у разі збільшення відповідно до поточного року, то така угода згідно п. 6 вважається щорічно продовженою.

На момент розгляду справи додаткова угода до договору №198 від 24.05.2002р. є чинною та діяла на 2004-2005р.(а.с.13-14).

Згідно п.2 додаткової угоди та п.5.3. Правил користування електричною енергією за підсумками розрахункового періоду договірна величина споживання коригується постачальником до рівня фактично сплаченої за цей розрахунковий період величини спожитої електроенергії як в сторону збільшення так і в сторону зменшення.

Із змісту цих пунктів випливає, що постачальник електроенергії має право на користування договірної величини електроспоживання, тобто зміну вже встановленої договірної величини за відповідний період в залежності від своєчасної сплати фактично спожитої електроенергії за цей розрахунковий період. При цьому коригування договірної величини електроспоживання у даному випадку можливо  шляхом її доведення споживачу.

На вересень 2004р.договірна величина електроспоживання була скорегована до 232958квт/год; на січень 2005р.- до 354872квт/год; на лютий  2005- до 266272квт/год; на травень 2005р.- до 177029квт/год.

Скореговані договірні величини були доведені відповідачу шляхом вручення лімітних повідомлень, що підтверджується підписами представника відповідача (а.с.24;29;38;47;)

Відповідно до ч.5ст.26 Закону України „Про електроенергетику”, споживачі у випадку споживання електроенергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам 5-ти кратну вартість різниці фактично спожитої і договірної, величини. Вказані положення закріплені сторонами у п.5.2. договору та п.4. додаткової угоди до нього.

Згідно до ч.9 ст.27 Закону України „Про електроенергетику”, санкції  передбачені ч.5 ст.26 даного Закону застосовуються в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.13 Порядку постачання електроенергії споживачам затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №475 від 09.04.2002р., споживачі у разі перевищення встановлених як договірні граничних величин споживання електричної енергії та потужності, несуть відповідальність згідно з частинами п’ятою і шостою ст.26 Закону України „Про електроенергетику”

Згідно ч.1ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми(неустойка, штраф, пеня) яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки (ч.1 ст.217 ГК)

Оскільки саме внаслідок порушення відповідачем строків оплати використаної електричної енергії, встановлених договором сторін, у позивача виникає право стягнути з відповідача не вартість фактично спожитої електричної енергії(що передбачено умовами договору, як господарське зобов'язання), а п'ятикратну вартість різниці між фактично спожитою і договірною величиною, остання є видом відповідальності, в результаті застосування якої, для відповідача настають несприятливі економічні наслідки у вигляді зменшення матеріальних благ.

Судова колегія не може погодитись із посиланням апелянта на те, що п’яти кратна вартість різниці фактично спожитої та скорегованої договірної величини електроенергії, є спеціальним різновидом відповідальності для суб’єктів електроенергетики, який не передбачений Цивільним і Господарським Кодексами України.

Помилковою є позиція позивача щодо невірного застосування місцевим господарським судом скорочених (спеціальних) строків позовної давності, відповідно до п.1ч.2ст.258 ЦК України.

Із наявних в матеріалах справи рахунків, встановлений строк сплати штрафних санкцій за перевищення договірних величин споживання електроенергії протягом п’яти днів з моменту виставлення рахунків.

-          За вересень 2004р. –27.10.2004(а.с.55)

-          За січень 2005р. –28.02.2005р.(а.с.30)

-          За лютий 2005р. -04.04.2005р.(а.с.37)

-          За травень 2005р. –30.06.2005р.(а.с.44)

Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності, щодо позовних вимог про стягнення боргу за вересень –2004р. в сумі 93707,36грн. та за січень 2005р. - 19657,46 а всього на суму 113364,82грн.

А тому, судова колегія вважає правомірним застосування місцевим господарським судом положень ч.ч.3;4;ст.267ЦК України за заявою відповідача, що стало підставою для відмови в позові.

Що стосується застосування судом положень ст. 233 ГК України в частині зменшення розміру штрафних санкцій до 10.000грн. із врахуванням ступеня виконання боржником зобов’язань за договором, майнового стану, та інших інтересів, що заслуговують на увагу, то з даною позицією суду погоджується судова колегія.

Посилання Компанії на те, що відповідачем було сплачено за період з вересня 2006р. по листопад 2006р. –85 467,14грн. за перевищення договірних величин споживання, що свідчить про належний фінансовий стан відповідача та його можливість виконання своїх зобов’язань, не можуть бути взяті до уваги.

Оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідач знаходиться в прямій залежності від сплати йому платежів від населення і підприємств, які знаходяться на бюджетному фінансуванні, що складає 92% усіх споживачів з водопостачання та водовідведення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Одеської області прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись  ст.ст.99, 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу ВАТ „Енергопостачальна компанія„Одесаобленерго” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 29 січня 2007р. по справі №29-4/135-06-3261 залишити без змін.

Постанова  набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                            Н.В. Ліпчанська

Суддя                                                                                          Е.І.Андрєєва

Суддя                                                                                 П.Ф. Мацюра