ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.

№ 9/110-06-3440

Вищий  господарський суд України у складі
колегії  суддів:

Т. Дроботової -головуючого

Н. Волковицької  Л. Рогач

за участю представників:

позивача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

відповідача

не з'явився, про час і місце
слухання справи повідомлений належним чином

заявника касаційної скарги

ОСОБА_2 дов. б/д

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Комунального підприємства
"Узберіжжя"

на рішення

від 25.04.2006року господарського суду
Одеської області

у справі

№ 9/110-06-3440 господарського суду Одеської
області

за позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1

до
про

Приватного підприємства
"Дніпро"   визнання права
власності

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до
Приватного підприємства "Дніпро" та, з урахуванням уточнень до
позовних вимог, просила визнати право власності на нежилі приміщення 1-го та
2-го поверхів, що розташовані за адресою:АДРЕСА_1, загальною площею 182, 00
кв.м., що складається з наступних приміщень: 1-й поверх: приміщення №1 -
торговий зал, площею 38,4 кв.м., приміщення №2 - склад, площею 7,2 кв.м.,
приміщення №3 - коридор, площею 6,2 кв.м., приміщення №4 - склад, площею 9,7
кв.м., приміщення №5 - склад, площею 3,4 кв.м.; 2-й поверх: приміщення №6 -
торговий зал, площею 117,1 кв.м.

Свої вимоги позивач обґрунтував
тим, що в результаті поліпшення нежилого приміщення 1-го та 2-го поверхів,
отриманого позивачем на підставі договору оренди з КП "Узберіжжя"
01.01.2002р. загальною площею 182,00 кв.м. та розташованого на території пляжу
"ІНФОРМАЦІЯ_1" в м. Одесі, було створено новий об'єкт.

Згідно пункту 4 статті 778
Цивільного кодексу України частка наймача у праві власності відповідає вартості
його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом,
в зв'язку з чим позивач вважає, що слід визнати його частку в праві власності
на новостворену споруду відповідно вартості капітального ремонту в сумі
709932,52 грн.

Рішенням від 25.04.2006року
господарського суду Одеської області позов задоволено, визнано право власності
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на нежилі
приміщення 1-го та 2-го поверхів, що розташовані за адресою:АДРЕСА_1, загальною
площею 182, 00 кв.м, що складається з наступних приміщень: 1-й поверх:
приміщення №1 - торговий зал, площею 38,4 кв.м, приміщення №2 - склад, площею
7,2 кв.м, приміщення №3 -коридор, площею 6,2 кв.м, приміщення №4 - склад,
площею 9,7 кв.м, приміщення №5 -склад, площею 3,4 кв.м; 2-й поверх: приміщення
№6 - торговий зал, площею 117,1 кв.м.

Комунальне підприємство
"Узберіжжя" подало до Вищого господарського суду України касаційну
скаргу на рішення від 25.04.2006 року господарського суду Одеської області, в
якій просить рішення скасувати а справу направити на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції, оскільки прийняте рішення стосується прав
та інтересів заявника, тому що відповідно до статті 142 Конституції України,
частини 3 статті 16, статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування
в Україні" та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від
25.11.1991р. № 226-ХХІ "Про розмежування державного майна між власністю
обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області", у
комунальну власність територіальної громади м. Одеси переданий весь нежилий
фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних границь міста та
домоволодіння, у тому числі, розташовані за адресою: пляж
"ІНФОРМАЦІЯ_1".

Позовні вимоги СПД ОСОБА_1
базуються на договорі оренди, укладеного саме з комунальним підприємством.
Згоду на проведення капітального ремонту спірного приміщення та списання з
балансу підприємства, теж нібито надавало КП "Узберіжжя".

На думку заявника, не залучення КП
"Узберіжжя" до участі в цій справі, безперечно привело до неповного
з'ясування всіх обставин по справі та прийняття незаконного судового рішення.

Крім того, заявник вважає, що судом
не були застосовані Закони України "Про місцеве самоврядування в
Україні" та "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", які підлягали застосуванню, оскільки спірне приміщення є
комунальною власністю.

Також заявник зазначає, що суд
першої інстанції в обґрунтування рішення посилається на статті 346, 347
Цивільного кодексу України, стверджуючи, що КП "Узберіжжя"
відмовилось від права власності на спірне приміщення.

Але при цьому судом не враховано,
що відповідно до статей 16,26,60 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", власником комунального майна є виключно територіальна
громада, в інтересах якої має право виступати тільки місцева рада.
Розпорядження комунальним майном є виключною компетенцією місцевої ради.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача та пояснення присутнього у судовому засіданні представника
відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та
постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору є визнання права власності на нежилі приміщення 1-го та 2-го
поверхів, що розташовані АДРЕСА_1, загальною площею 182, 00 кв.м.

Відповідно статті 107
Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, що набрало законної сили, та постанову
апеляційного суду мають право подати особи, яких не було залучено до участі у
справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і
обов'язків.

Звертаючись з касаційною скаргою
Комунальне підприємство "Узберіжжя" наполягає на тому, що нежиле
приміщення першого та другого поверхів, загальною площею 182,00 кв.м.
розташоване АДРЕСА_1, є комунальною власністю територіальної громади м.Одеси і
знаходиться у віданні комунального підприємства "Узберіжжя".

Судом при розгляді справи
встановлено, що у відповідності з розпорядженням Одеського міського
головиНОМЕР_2. СПД фізичній особі - ОСОБА_1 передано в оренду на 10 років
нежиле приміщення загальною площею 181,2 кв.м, що розташоване на території
пляжу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (Приморський район) м. Одеси, під розташування
кафе. Вказане нежиле приміщення знаходилось на балансі КП
"Узберіжжя".

На виконання вказаного
розпорядження Одеського міського голови між КП "Узберіжжя" та СПД
ОСОБА_1 01.01.2002р. укладено договір оренди нежилого приміщення, загальною
площею 181,2 кв.м, розташованого на території пляжу "ІНФОРМАЦІЯ_1" в
м. Одесі.

Згідно п.1.1 договору оренди
орендодавець - КП "Узберіжжя" передає, а орендар - СПД ОСОБА_1
приймає в строкове платне користування нежиле приміщення, розташоване  за адресою: м. Одеса Приморський район,  пляж "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною
площею 182,00 кв.м, що розташоване на території пляжу "ІНФОРМАЦІЯ_1"
в м. Одесі, на загальну суму 709932,52 грн.

Згідно актів обстеження технічний стан
предмету договору оренди аварійний, ступінь зносу становить 90-100%.

Вартість робіт проведеного
капітального ремонту предмету договору оренди узгоджена з КП
"Узберіжжя" на вказану суму.

Згідно довідки КП
"Узбережжя" від 01.04.2002 р. керівництвом було прийнято рішення про
зняття з балансу підприємства нежилого приміщення /гардероб з навісом/
загальною площею 181,2 кв.м, на підставі акту обстеження нежилого приміщення
18.02.2002 р.

Таким чином, на підставі статей
346, 347 Цивільного кодексу України, згідно з якими особа може відмовитись від
права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать
про її відмову від права власності, суд дійшов висновку, що КП
"Узберіжжя" відмовилось від частки в переробленій речі.

Касаційна інстанція не може
погодитись з таким висновком, оскільки, як вбачається з рішення господарського
суду Одеської області воно безпосередньо стосується прав та інтересів КП
"Узберіжжя", оскільки розглядався і вирішувався спір про право у
правовідносинах, учасником яких є скаржник.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті
111-10 Господарського процесуального кодексу України якщо господарський суд
прийняв рішення або постанову, що стосується прав і обов'язків осіб, які не
були залучені до участі в справі це є в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду.

Крім того, як правильно зазначив
скаржник статтями 16, 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні", передбачено, що власником комунального майна є виключно
територіальна громада, в інтересах якої має право виступати місцева рада.
Розпорядження комунальним майном є виключною компетенцією місцевої ради.

Судом було встановлено, що договір
оренди, на підставі якого у позивача СПД фізичної особи - ОСОБА_1 виникло право
користування спірним майном укладений згідно розпорядження Одеського міського
головиНОМЕР_2., але при цьому правовий статус майна судом визначений не був.

Судом також не прийняті до уваги
приписи Господарського процесуального кодексу України щодо належності та
допустимості доказів (стаття 34).

Частина 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України встановлює, що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Приймаючи рішення по суті спору суд
не звернув увагу, що відповідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна
особа має право на судовий захист у разі порушення, невизнання чи оспорювання
її цивільного права.

Отже вирішуючи спір про визнання
права власності суду насамперед необхідно було встановити яким чином відповідач
порушує, не визнає чи оспорює права позивача, та чи впливає це на фактичні
правовідносини. Але судом, у даному випадку, не досліджувалось питання, чи
впливає поведінка відповідача - Приватного підприємства "Дніпро" на
виникнення права власності позивача на спірне майно.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що господарським судом першої інстанції при розгляді справи та
прийнятті судового рішення не взято до уваги та не надано належної правової
оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору,
свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для
правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши
всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які  мають значення для справи,
дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі
справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у
справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що  мають юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117,
пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Одеської області від 25.04.2006 року у справі № 9/110-06-3440 господарського
суду Одеської області скасувати.

Справу направити на новий розгляд
до господарського суду Одеської області.

Касаційну скаргу Комунального підприємства
"Узберіжжя" задовольнити.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді                                                                                                    Н.
Волковицька

Л. Рогач