СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.01.07                                                                                 Справа № 4/598пн-ад.

Суддя Батюк Г.М.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства «Альпіка»,м.Дніпропетровськ

до Державної виконавчої служби м. Ровеньки, м. Ровеньки Луганської області

про визнання незаконними дій виконавчої служби

за участю представників сторін:

від позивача –Білоконь О.П., дов. № 8 від 17.11.05.,

від відповідача –не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання незаконними дій виконавчої служби у м. Ровеньки Луганської області по зупиненню виконавчого провадження. Крім того, позивач просить суд відновити строк на оскарження дій виконавчої служби у м. Ровеньки Луганської області по зупиненню даних проваджень та скоротити строки зупинення виконавчого провадження з дня винесення рішення суду та допустити до негайного виконання рішення суду від 23.01.06 № 2/548.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав. В судові засідання не з’явився, про причини неприбуття не  повідомив, у зв’язку з чим справа розглядається у порядку ст. 128 ч.4 КАС України за відсутністю відповідача.

Окрім цього, статтею 40 КАСУ визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов’язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї документів, адресою юридичної особи Державної виконавчої служби у м. Ровеньки Луганської області є -  м. Ровеньки, Луганської області, вул. Енгельса,7.

Як свідчать матеріали справи, а саме, належною юридичною адресою Державної виконавчої служби у м. Ровеньки Луганської області є -  м. Ровеньки, Луганської області, вул. Енгельса,7.

Відповідач під час розгляду справи будь-яких відомостей про зміну адреси не надавав, у зв’язку з чим, всі процесуальні документи господарського суду направлялися за вказаною адресою.

Позивач наполягає на задоволені його позову.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представника позивача,  суд дійшов до наступного.

Так, 23.01.06.  Господарським судом Луганської області було винесене рішення по справі № 2/548  відповідно до якого з Державного підприємства „Ровенькиантрацит” на користь позивача у справі –ПП «Альпіка»стягнуто 36400 грн. 00 коп.  заборгованості, 4039  грн. 20 коп. інфляційних нарахувань, 1056 грн. 00 коп. річних, 317 грн. 00 коп. держмита, 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та на виконання вказаного рішення, позивачу був виданий наказ господарського суду  від 03.02.06. № 2/548.

13.04.06 ДВС у м. Ровеньки Луганської області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу № 2/548 від 03.02.06 та надіслано сторонам постанови  про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 20.04.06 виконавче провадження № 2008491 по виконанню наказу суду від 03.02.06. № 2/548 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 2516764.

Внаслідок того, що підприємство боржник – ДП „Ровенькиантрацит” внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу та на підставі його заяви, у відповідності до вимог Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу„ від 23.06.05 № 2711-УІ, ДВС у м. Ровеньки  Луганської області зупинила виконавчі провадження по виконанню наказу від 03.02.06. № 2/548 та винесла відповідну постанову від 20.04.06.

В обґрунтування позовних вимог щодо незаконності винесення відповідачем постанови від 20.04.06 про зупинення виконавчого провадження, позивач посилається на те, що ст. 2 Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу„ від 23.06.05 № 2711-УІ (далі –Закон № 2711-УІ) передбачено, що дії цього закону розповсюджуються на підприємства паливно-енергетичного комплексу, а також інших учасників розрахунків, які мають або перед якими є заборгованість, яка виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії. Заборгованість боржника - ДП „Ровенькиантрацит”, яка була стягнута за рішенням господарського суду Луганської області суду від 23.01.06 № 2/548 виникла не внаслідок розрахунків за поставлену продукцію, а внаслідок неналежного виконання ДП „Ровенькиантрацит” своїх договірних зобов’язань по розрахунках за поставлений позивачем товар. Така заборгованість  не є об’єктом регулювання Закону № 2711-УІ , внаслідок чого сфера дії цього Закону  не може бути розповсюджена на позивача. Внаслідок чого, позивач вважає що дії відповідача щодо винесення постанови від 20.04.06 про зупиненню виконавчого провадження, є незаконними.

Крім того, він вважає, що зупинення виконавчих проваджень відносно підприємств паливно-енергетичного комплексу, які приймають участь у процедурі погашення заборгованості,  регламентовано п. 3.8 ст. 3 Закону України „Про міри, які направлені на стабільне функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”. Однак спеціальним законом при здійсненні виконавчого провадження є Закон України „Про виконавче провадження”. У зв’язку з чим він вважає, що зупинення виконавчих проваджень відносно підприємства паливно-енергетичного комплексу, яке приймає участь у процедурі погашення заборгованості,  здійснилось не на підставі п. 15 ст. 34 Закону України „Про виконавче провадження”, а безпосередньо п. 3.8 ст. 3 Закону України „Про міри, які направлені на стабільне функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”.

Зупинення виконавчого провадження та невиконання рішення суду, на думку позивача, порушує його законні права та інтереси, передбачені ст. 6 Європейської конвенції по захисту прав та основних свобод людини, ст. 124 Конституції України і наносить йому значні матеріальні збитки. При цьому він зазначає, що дія мораторію процедури погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу не позбавили можливості щодо добровільного виконання рішень суду цими підприємствами.  За цей час ДП «Ровенькиантрацит” не здійснювало погашення існуючої заборгованості по рішенню суду, що дає сумнів, на думку позивача, щодо подальшого погашення заборгованості яка склалась перед ним.

У зв’язку з цим він вважає, що строк зупинення виконавчого провадження по стягненню з ДП „Ровенькиантрацит” підлягає скороченню відповідно до вимог ст.  36 Закону України „Про виконавче провадження”.

Також позивач просить відновити 10-ти денний строк на оскарження постанови ДВС у м. Ровеньки Луганської області від 20.04.06 про зупинення виконавчого провадження, внаслідок не отримання даної постанови.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими що підлягають до задоволення частково з наступних підстав:

Клопотання відповідача щодо відновлення строку на оскарження дій ДВС у м. Ровеньки  Луганської області щодо винесення постанови від 20.04.06, судом визнано обґрунтованим, оскільки відповідачем не надані докази, які свідчать про належне надіслання на адресу позивача оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження” від 21.04.99 № 606-ХІУ ( далі –Закон № 606-ХІУ) , передбачено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів  та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених даним Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до даного Закону та інших законів.

Пунктом 15 ст. 34  Закону № 606-ХІУ передбачено, що виконавче провадження підлягає обов’язковому зупиненню у випадку внесення підприємства боржника до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП “Ровенькиантрацит” було подано до ДВС у м. Ровеньки Луганської області  заяву, щодо зупинення виконавчого провадження внаслідок внесення підприємства до паливно-енергетичного комплексу, у зв’язку з цим суд вважає, що відповідач - ДВС у м. Ровеньки правомірно виніс постанови про зупинення виконавчих проваджень від 20.04.06  та  діяв у спосіб і у межах повноважень визначених Законом № 606-ХІУ, тому у задоволенні позовних вимог позивача щодо визнання її дій по винесенню постанови від 20.04.06 слід відмовити.

Щодо вимог позивача відносно скорочення строку виконавчого провадження відповідно до  ст. 36  Закону № 606-ХІУ, то вимоги позивача у цієї частині слід визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що міжнародні договори, згоду на обов’язковість яких дано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства  України.

Пунктом 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини (далі –Конвенція), яка ратифікована Верховною Радою України, передбачено, що кожний при рішенні питання про його громадянські права та обов’язки має право на справедливий та відкрий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ”від 23.02.06 № 3477-ІУ зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Як вбачається зі змісту рішення Європейського суду по справі tran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece”(1994 року) держава не може через прийняття законів обмежувати дії судових рішень.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що рішення суду є обов’язковими для виконання на всієї території України.

Обмеження дій судових рішень які винесені проти підприємств паливно-енергетичного комплексу за своєю суттю є обмеженням права на обов’язкове виконання рішення суду протягом розумного строку. Рішенням Європейського суду від 27.06.00 по справі v. Filand”визначено, що “Суд бере до уваги згоду сторін, що частина 1 ст. 6 Конвенції застосовується у сукупної тривалості проваджень, включаючи зі стадією вирішення питання про виконання судових рішень. Суд не бачить підстав не погодитися з цим.” Тобто, винесення судового рішення та його виконання є  єдина процедура. Тому, прийняття Закону № 2711-УІ не обмежувало підприємство боржника –ДП “Ровенькиантрацит” добровільно виконувати рішення суду, однак протягом дії мораторію, воно не здійснило жодної дії, яка була б направлена на таке виконання.

У зв’язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе, на підставі  ст. 36 Закону України  № 606-ХІУ скоротити строк зупинення виконавчого провадження по виконанню наказу суду  № 2/548 від 03.02.06.  з моменту винесення даної постанови.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконних дій відповідача відмовлено, судовий збір слід покласти на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п’ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, ст.ст.158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1. Відновити строк щодо оскарження дій ДВС у м. Ровеньки Луганської області по винесенню постанови від  20.04.06.

2. Позов задовольнити частково.

3. У задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними дій виконавчої служби у м. Ровенки Луганської області відмовити.

4.  Скоротити строк зупинення виконавчого провадження щодо виконання наказу суду               № 2/548 від 03.02.06., з моменту винесення даної постанови.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 09.01.07 у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                Г.М.Батюк