ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2007 р.
№ 31/17-07

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Подоляк О.А.

суддів :
Мележик Н.І.,
Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ЗАТ “Криворізький завод гірничого
обладнання”

на постанову
від 18.04.2007 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі
№ 31/17-07

за позовом
ТОВ “Експотехніка”
(надалі –Товариство)

до
ЗАТ “Криворізький завод гірничого
обладнання”
(надалі –Завод)

про
стягнення 83008,47 грн.

за участю представників:

від позивача
-  Сахненко О.А.

від відповідача
-  Селіванова Л.Є.

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2006 р. Товариство звернулось до суду з позовом до Заводу про стягнення 72814,99 грн. боргу та 10193,48 грн. пені з мотивів неналежного виконання відповідачем грошового зобов’язання за договором підряду № 125 від 19.05.2005 р.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2007 р. (суддя Мороз В.Ф.) позов задоволено частково: стягнуто із Заводу на користь Товариства 72814,99 грн. боргу та 4757,34 грн. пені. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. (судді: Чоха Л.В., Головко В.Г., Стрелець Т.Г.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2007 р. в частині стягнення 4757,34 грн. пені скасовано, в позові в цій частині відмовлено; в іншій частині рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою, Завод звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову в частині стягнення 72814,99 грн. основного боргу скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 19.05.2005 р. між Заводом (замовник) та Товариством (підрядник) укладено договір підряду № 125 (надалі –Договір) на виконання робіт по ремонту плит покриття сталефасонно-ливарного цеху № 1. Вартість робіт склала 294891,71 грн. Відповідно до п. 2.7 Договору оплата виконаних робіт здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника протягом двадцяти банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту виконаних робіт (форма КБ-2) і виставлення рахунку на оплату.

Укладений Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судами встановлені обставини належного виконання Товариством зобов’язань за Договором по виконанню робіт, що підтверджено актами виконаних робіт, які оформлені належним чином. Завод не заперечував проти фактичного виконання робіт, претензій по їх якості не заявляв.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Завод належним чином не виконав своє грошове зобов’язання по проведенню розрахунків за Договором, перерахувавши грошові кошти частково, у зв’язку з чим станом на момент прийняття рішення заборгованість Заводу перед Товариством становила 72814,99 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43, 99, 101, 104 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін; встановив обставини належного виконання Товариством зобов’язань, а також обставини неналежного виконання Заводом зобов’язань по проведенню розрахунків, в порушення умов Договору та вимог законодавства; встановив розмір заборгованості; задовольняючи позовні вимоги частково суд вірно врахував порушення провадження у справі про банкрутство Заводу та положення ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, у зв’язку з чим мотивовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені та правомірно залишив без змін рішення місцевого господарського суду в частині стягнення основного боргу.

Крім цього, господарський суд апеляційної інстанції мотивовано не прийняв до уваги посилання відповідача, в обґрунтування своїх заперечень, на те, що акти приймання виконаних робіт зі сторони замовника підписано не генеральним директором. При цьому, суд підставно врахував обставини часткового виконання відповідачем грошового зобов’язання за Договором, а також наявність відбитку печатки Заводу на актах прийому-передачі, яка скріплює на них підпис особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, апеляційний господарський суд повно з’ясував обставини, які мали значення для її правильного розгляду. Висновки апеляційного суду, якими спростовано обставини, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх вимог і заперечень, ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. На підставі встановлених фактичних обставин судом апеляційної інстанції з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, підставно скасовано рішення місцевого господарського суду частково, обґрунтовано задоволено позов в частині стягнення основного боргу. Як наслідок, прийнята судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ЗАТ “Криворізький завод гірничого обладнання” залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2007 р. у справі № 31/17-07 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      О. Подоляк

С у д д і:                                                                                          Н. Мележик

С. Самусенко