ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2007 р.
Справа № 7/9-1154

10 год. 30 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді  Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Козловському С.П.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ОВІ”, с. Залужжя, Збаразького району, Тернопільської області, 47306

до відповідача: Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції, м. Збараж, вул. Б. Хмельницького, 1, 47300

за участю представників сторін:

позивача:          Якимів Уляна Михайлівна –довіреність б/н від 02.01.07р.;

відповідача:          Стецько Наталія Юріївна –довіреність № 8582/10 від 29.12.06р.;

Антонюк Ольга Іванівна –довіреність № 3035/10 від 23.04.07р..

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ОВІ” звернулося з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 11.01.2007р. прийнятого Збаразької міжрайонною державною податковою інспекцією яким товариству визначено податкове зобов’язання з земельного податку в сумі 1775,70 грн. основного платежу та 1227,85 грн. штрафних санкцій.

Представникам сторін в судовому засіданні роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

В судовому  засіданні з 24.04.2007р. по 29.05.2007р. оголошена перерва для надання сторонам можливості подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірне повідомлення-рішення відповідає чинному законодавству, підтвердженням чого є акт перевірки № 1190/15-01/21146280 від 21.12.2006р. яким встановлено факт порушення позивачем норм Закону України „Про плату за землю”, у зв’язку з чим правомірно визначено податкове зобов’язання по податку та штрафних санкціях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановлено:

- Збаразькою міжрайонною державною податковою інспекцією, на підставі підпункту „а”, пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4, пп. 17.1.1., 17.1.2. п. 17.1. ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181), прийняте податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.01.2007р., яким Товариству з обмеженою відповідальністю „ОВІ” визначено суму податкового зобов’язання за платежем 3003,55 грн. земельного податку, із яких 1775,70 грн. сума податку та 1227,85 грн. штрафні санкції.

Як зазначає інспекція, підставою для визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість, згідно акту невиїзної документальної перевірки № 1190/15-01/21146280 від 21.12.2006р. проведеної на предмет дотримання вимог законодавства щодо нарахування та сплати єдиного податку з юридичних осіб та земельного податку за період з 01.10.2003р. по 31.09.2006р., стало порушення товариством ст.ст. 14, 15 Закону України „Про плату за землю” від 03/07/1992р., п. 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” від 03.07.1998р., п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000р. № 507 „Про роз’яснення Указу Президента України”, а саме  товариство маючи у користуванні земельну ділянку площею 0.60 га. не подавало звітність та  не сплачувало земельний податок  в 2004 році в сумі 1183,80 грн. та першому півріччі 2005р. в сумі 591,90 грн. , у зв’язку з чим ним не доплачено в бюджет суму земельного податку з юридичних осіб в розмірі 1775,70 грн.. Також, звертає увагу суду на те, що підставою донарахування податку стала зміна товариством цільового використання земельної ділянки з моменту передачі в безоплатну оренду  приватному підприємцю Байдецькому І.І. приміщення бару , яке розміщене на даній земельній ділянці , тобто дана земельна ділянка не використовується позивачем для власної господарської діяльності , а тому останній, будучи платником єдиного податку ,  не звільняється від сплати земельного податку згідно норм вищезазначеного Указу. Проведення розрахунку земельного податку від усієї площі земельної ділянки, пояснив відсутністю розподілу землі під будівлями товариства. Також товариству нараховано 1227,85 грн. штрафу, з яких 887,85 грн. 50% штрафу від суми податку та 340 грн. штрафу застосовні за неподання розрахунку по податку.

Позивач заперечує проти доводів інспекції посилаючись на те, що товариство є платником єдиного податку з 2001 року та звільнене від сплати єдиного податку згідно ст.6 Указу. Крім того, просить суд врахувати, що  згідно договору безоплатного користування майном, підприємцю Байдецькому І.І. передано тільки приміщення бару  площею 70 кв.м., яке знаходилося на земельній ділянці, що перебувала в користуванні товариства  разом із  автозаправочною станцією, і що товариство не змінювало цільового використання земельної ділянки, так як не має на то повноважень.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам та  наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов  підлягає задоволенню.

При цьому суд  виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, контролюючим органом стосовно сплати податків є податкові органи, які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податкових зобов’язань платниками податків та здійснювати заходи з погашення податкового боргу;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, органи державної податкової служби застосовують заходи передбачені Законом 2181, на підставі матеріалів перевірки результати яких оформляються актом документальної перевірки відповідно до „Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. розробленого відповідно до Закону „Про державну податкову службу в Україні”, шляхом приймання  податкових повідомлень –рішень.

Відповідно до п. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Доводи податкової інспекції щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення № /0 від 11.01.2007р. є помилковими, оскільки:

- Законом України „Про державну підтримку малого підприємництва” від 19.10.2000р. (далі Закон України), визначено основні напрямки державної підтримки суб’єктів малого підприємництва, серед яких запровадження спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, які застосовуються в порядку передбаченому законодавством України (ст. 11 Закону України);

- порядок запровадження для суб’єктів малого підприємництва спрощеної системи оподаткування встановлений Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” від 03.07.1998р. № 727/98 (далі Указ Президента) (прийнятий відповідно до пункту четвертого розділу XV „Перехідні положення” Конституції України і діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань);

- відповідно до ст. 1 Указу Президента, спрощена система оподаткування установлена для суб’єктів малого підприємництва, до яких відносяться юридичні особи осіб –суб’єкти  підприємницької   діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньоблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень, які самостійно обирають спосіб оподаткування доходів за єдиним податком (п. 3 Указу).

- перехід на спрощену систему здійснюється шляхом видачі органом державної податкової служби за місцем державної реєстрації підприємства Свідоцтва про сплату єдиного податку в порядку передбаченому „Порядком видачі Свідоцтва про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва –юридичною особою” затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 13.10.1998р. № 476.

З матеріалів справи випливає, що :

-   Товариства з обмеженою відповідальністю „ОВІ”, як суб’єкт підприємницької діяльності  з приватною формою власності, зареєстровано 20.07.1994р., про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію, видане Збаразькою районною державною адміністрацією Тернопільської області;

- відповідно до статуту , довідки головного управління статистики в Тернопільській області , товариство включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з присвоєнням ідентифікаційного коду 2114680, в якій діяльність товариства, відповідно до Державного класифікатора України, затвердженого і введеного в дію наказом Держкомстандарту України від 22.10.1996 року № 441, віднесено до видів економічної діяльності під кодом (КВЕД) 55.40.0 –  діяльність барів, 70.20.0 –здавання в оренду власного нерухомого майна;

- за даними акту перевірки, товариство з 01.01.2001р. по 2006р. зареєстроване в Збаразькій МР ДПІ як платник єдиного податку за ставкою 10%, порушення сплати якого при перевірці не встановлено.

Посилання податкової інспекції на те, що товариство в період з 2004р. –1 півріччя 2005р.,перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, було платником   земельного податку , судом відхиляються, так як:

Платниками податку, згідно п. 1.1 ст. 1 Закону 2181 є юридичні особи, на яких згідно з законами покладено обов’язок утримувати або сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі) перелік яких встановлений Законом України „Про систему оподаткування”.

Згідно із Законом України "Про плату за землю" (статті 2, 5, 14) користування землею в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, яка визначається залежно від грошової оцінки земель. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) та землекористувач, у тому числі орендар.

Відповідно до п.6 Указу Президента, п.6 Постанови КМ України „Про роз’яснення Указу Президента України”, суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок , не є платником податку на землю за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Матеріалами справи доведено , що в користуванні товариства з 2004 року по 2005рік знаходилася земельна ділянка площею 0,60 га. за цільовим призначенням для підприємницької діяльності, із якої на 0,4016 га розташованої в с. Ліски, Залужанської сільської ради, Збаразького району ( оформлено право власності за товариством на підставі договору купівлі – продажу від 17.06.2004р., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР № 040361 від 13.10.2004р.) та 0,20 га (розташована в урочище „Стожари” біля бару „Сова” с.Ліски)  знаходилося в постійному користуванні для тих же цілей та  яка згідно рішення сесії Залужської сільської ради від 08.07.2005р. № 349  переведена до земель запасу на території сільської ради.

За  даними довідок Збаразького районного відділу земельних ресурсів та Збаразького районного бюро технічної інвентаризації , на земельній ділянці якою користувався позивач у спірний період , як на правах власності так і постійного користування, знаходиться нерухоме майно товариства: автозаправочна станція з закусочною (реєстраційне посвідчення на об’єкти нерухомого майна видане товариству  05.07.1998р.).

Відповідно до договору , укладеного 01.01.2001р. між ТОВ „ОВІ” та підприємцем Байдецьким І.І., товариством передано в безоплатне користування (оренду)  терміном на 5 років приміщення бару (закусочна), при цьому орендар взяв на себе обов’язки здійснювати за свій рахунок ремонт (поліпшення) взятих в оренду  основних засобів.

Приймаючи до уваги, що:

-          товариством передано майно в оренду у відповідності до видів діяльності передбачених статутом, що відповідачем не заперечується;

-          -  відповідачем не подано доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, що є підставою для сплати земельного податку ;

-          товариство є платником єдиного податку, а тому  податковою інспекцією не доведено, що у позивача  виникли зобов’язання по нарахуванню та сплаті земельного податку .

Крім того, розрахунок земельного податку здійснено від усієї загальної площі земельної ділянки без обґрунтування його  належними доказами та чинним законодавством, що свідчить про те, що перевірка проводилася  без дослідження всіх первинних документів , а висновок зроблено на припущеннях, що не допускається при притягненні суб’єкта господарювання до відповідальності .

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.01.2007р. прийняте Збаразькою міжрайонною державною податковою інспекцією, яким товариству визначено податкове зобов’язання з земельного податку в сумі 1775,70 грн. основного платежу та 1227,85 грн. штрафних санкцій.

Постанова  суду першої інстанції  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (_15.06.2007р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви - подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                М.С. Стадник