ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.07.07 р.                                                                               Справа № 20/201

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом:               Відкритого акціонерного товариства “Донецьккокс”, м.Донецьк

до відповідача:    Закритого акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод”, м. Донецьк

про                             стягнення     967,68 грн.

за участю:

представників сторін:

від позивача:           Коцюба Т.І. – дов.

від відповідача:      Животов О.А.  – дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося  Відкрите акціонерне товариство  “Донецьккокс”, м.Донецьк, із позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод”, м. Донецьк, про стягнення 967,68 грн.  – суми  збитків, заподіяних позивачеві у зв’язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору на послуги, пов’язані з перевезенням вантажів залізничним транспортом № 5882 дс/329 – ждц від 01.12.04 р. (далі – Договір).

У позовній заяві позивач також просив суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача  Корпорацію “Міжрегіональний промисловий союз” та витребувати від неї додаткові докази по справі, однак під час розгляду справи дане клопотання позивач не підтримав та на задоволенні його не наполягав.

Клопотанням від 21.06.07 р. позивач уточнив, що правильним найменуванням відповідача є  “Закрите акціонерне товариство “Донецьксталь” – металургійний завод”.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору щодо терміну перевезення вантажів відповідачем, на приписи Господарського та Цивільного кодексів України, а також на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість викладених у ньому вимог.

У судовому засіданні оголошувалися перерви з 26.06.07 р. до 19.07.07 р. та до 20.07.07 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2004 р. відповідачем (Завод) та позивачем (Клієнт) укладено Договір, предметом якого є надання Заводом Клієнту послуг,  пов’язаних з перевезенням вантажів  у процесі залізничним транспортом (п.1.1 Договору).

Згідно із п. 2.1 Договору, надання послуг з  перевезення вантажів  здійснюється від станції Передача – Донецьк до станції Мушкетове та зворотно; від станції Сортувальна до  станції Мушкетове та зворотно.

Відповідно до п.3.1.1 Договору, на який посилається позивач у своєму позові, відповідач зобов’язаний надавати позивачеві послуги цілодобово.

Згідно із п.3.1.4 Договору,  на який також посилається позивач у своєму позові, відповідач зобов’язаний здійснювати облік часу знаходження вагонів належності Укрзалізниці, СНД, Балтії та іншої власності в користуванні позивача відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами.

Даним пунктом також встановлено, що повний час користування вагонами Клієнтом визначається додаванням  до часу знаходження вагонів у Клієнта 10 годин на перевезення їх від ст. Передача – Донецьк до ст. Сортувальна та зворотно й 14 годин на перевезення вагонів від ст. Передача – Донецьк до ст. Мушкетове та зворотно.

Позивачем також укладено з Корпорацією “Міжрегіональний промисловий союз” договір № 123/558-ждц від 31.08.05 р.  на перевезення вантажів у власному (орендованому) рухомому складі, відповідно до умов якого позивач сплачує Корпорації плату за весь час користування її рухомим складом.

У позовній заяві позивач зазначив, що при перевірці даних, вказаних у відомостях плати за користування вагонами ним було встановлено, що відповідач систематично порушував встановлені п. 3.1.4 Договору десять годин на перевезення вагонів від ст. Донецьк – Передача до ст.Сортувальна і назад.

Позивач стверджує, що в результаті невчасного перевезення відповідачем вагонів власності Корпорації “Міжрегіональний промисловий союз” від ст. Передача – Донецьк до ст. Сортувальна та зворотно, витрачання відповідачем на перевезення зазначених вагонів по своїм під’їзним коліям після прийняття вагонів від позивача понад 10 годин, передбачених Договором,  позивачеві заподіяно збитків, що виявилися у збільшенні витрат зі сплати за користування вагонами на користь Корпорації “Міжрегіональний промисловий союз”.

В уточненнях до позову, які надані суду 20.07.07 р. позивач також зазначив, що обов’язок з перевезення вагонів по своїм під’їзним коліям протягом 10 годин відповідач прийняв на себе, підписавши накладні.

За розрахунком позивача, розмір збитків, заподіяних йому відповідачем у листопаді 2005 р., склав 967,68 грн.

Претензію позивача із вимогою про сплату зазначеної суми відповідач залишив без задоволення.

У зв’язку із вищезазначеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість викладених у ньому вимог.

Відповідно до ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 4-3) Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно із ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України,  зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову з наступних причин.

Згідно із ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.217 зазначеного кодексу, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно із ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, підставою для вимог про відшкодування збитків є, зокрема,  порушення господарюючим суб’єктом господарського зобов’язання або установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.

Пунктом 3.1.4 Договору передбачено, що відповідач зобов’язаний здійснювати облік часу знаходження вагонів належності Укрзалізниці, СНД, Балтії та іншої власності в користуванні позивача відповідно до Правил користування вагонами та контейнерами, та визначено певний порядок (формулу) розрахунку повного часу користування вагонами Клієнтом.

Даний пункт (й інші пункти Договору) не містить положень щодо прийняття відповідачем на себе безумовного обов’язку з перевезення вагонів від ст. Донецьк – Передача до ст.Сортувальна і назад протягом саме десяти годин, як помилково вважає позивач.

Помилковим є й ствердження позивача про те, що обов’язок з перевезення вагонів по своїм під’їзним коліям протягом 10 годин відповідач прийняв на себе, підписавши накладні, оскільки накладні свідчать лише про факт господарської операції, а не про обов’язок, який господарюючий суб’єкт прийняв на себе до здійснення операції.

Позивачем не доведено, що такий обов’язок виник у відповідача й в силу будь-яких правил здійснення господарської діяльності.

Вищенаведене надає суду підстави для висновку про відсутність у відповідача обов’язку з перевезення вагонів від ст. Донецьк – Передача до ст.Сортувальна і назад протягом саме десяти годин.

За даних обставин, відповідач не може нести господарсько-правову відповідальність у вигляді відшкодування збитків за порушення господарського зобов’язання, яке він не приймав на себе за договором, укладеним з позивачем, та яке не покладено на відповідача будь-якими правилами здійснення господарської діяльності.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати - покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2), 4-3), 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.193, 216-218, 224 Господарського кодексу України, ст.526 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства “Донецьккокс”, м.Донецьк, до Закритого акціонерного товариства “Донецьксталь” – металургійний завод”, м. Донецьк, про стягнення збитків у сумі 967,68 грн.  - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені 20.07.07 р.

Повний текст рішення  підписано 25.07.07 р.

Суддя

Надруковано 3 прим.:  1 – позивачу; 1 – відповідачу; 1 – у справу