ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.04.2007  року                                                            Справа № 7/504

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Єжової С.С.

Парамонової Т.Ф.

секретар

судового засідання:                                Сідорова О.А.

за участю представників:

від  позивача:                               -Бухонкін Є.В., представник за дов. № 2  від 03.01.07;

від відповідача:                                -Заікіна О.Д., представник за дов. б/н  від 08.02.07;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                              Товариства з обмеженою відповідальністю

“Укрторг”, м. Антрацит Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  20.11.06

по справі                                        №7/504 (суддя –Калашник Т.Л.)

за позовом:                                        Закритого акціонерного товариства

“Горнозбагачувальна фабрика “Краснолуцька”,

м. Красний Луч Луганської області

до відповідача:                              Товариства з обмеженою відповідальністю

“Укрторг”, м. Антрацит Луганської області

про                                                  стягнення 54956 грн. 50 коп.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 7 ст. 811 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням представника позивача від 24.04.07 б/н у судовому засіданні здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу “Діловодство суду”.

У жовтні 2006 року Закрите акціонерне товариство “Горнозбагачувальна фабрика “Краснолуцька”, м. Красний Луч Луганської області (далі за текстом –ЗАТ “ГЗФ “Краснолуцька”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою №313 від 04.10.06 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит  Луганської області (далі за текстом –ТОВ “Укрторг”, відповідач), заборгованості у сумі        54956 грн. 50 коп., в тому числі: основного боргу за договором поставки №48 від 31.05.05 у сумі 36300 грн. 53 коп., інфляційних нарахувань у сумі 2809 грн. 66 коп., 3% річних у сумі 1326 грн. 10 коп. та штрафних санкцій у сумі 14520 грн. 21 коп.

За листом №404 від 06.11.06 позивач відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України уточнив позовні вимоги та просить стягнути на свою користь 2504 грн. 74 коп. інфляційних нарахувань, 14520 грн. 21 коп. штрафу, 37026 грн. 51 коп. пені, 843 грн. 34 коп. 3% річних (всього  - 54894 грн. 80 коп.).

Рішенням господарського суду Луганської області від 20.11.06 по справі №7/504 позов задоволений, а саме: з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні нарахування у сумі 2504 грн. 74 коп., штраф у сумі 14520 грн. 21 коп., 3% річних у сумі    843 грн. 34 коп., а також витрати по державному миту у сумі 178 грн. 68 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі  38 грн. 37 коп.

Що ж стосується вимог позивача щодо пені у сумі 37026 грн. 51 коп., які ним були викладені у заяві про уточнення позовних вимог №404 від 06.11.06, то ці вимоги судом першої інстанції не були прийняті до розгляду і не розглядалися по суті, оскільки про ці додаткові позовні вимоги не йшлося у позовній заяві.

Цей факт господарський суд Луганської області мотивував тим, що під збільшенням розміру позовних вимог (стаття 22 Господарського процесуального кодексу України) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 №02-5/289 “Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України”), а тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов’язано з пред’явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого  господарського суду України від 02.06.06 №01-8/1228 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році”).

Згадане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що уточнені вимоги позивача за позовом, без урахування вимог щодо пені, підтверджені матеріалами справи, відповідають фактичним обставинам справи.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 20.11.06 у даній справі, відповідач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №465 від 13.02.07, у якій, з урахуванням уточнень від 24.04.07 б/н, просить згадане рішення скасувати у повному обсязі у зв’язку з відсутністю боргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що, на його думку:

-судом першої інстанції не в повному об’ємі були досліджені усі обставини угоди про припинення зобов’язань заліком зустрічних однорідних вимог від 01.04.06;

-господарським судом Луганської області при винесенні оскаржуваного рішення не взяті до уваги норми ст. 623 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що відшкодування збитків, завданих порушенням зобов’язань, допускається за умовами договору або закону. У даному випадку, як зазначає апелянт, договірні умови позивача та відповідача були припинені 01.04.06, тобто до зазначеного строку позивач  міг вимагати з відповідача сплати суми простроченої пені, заборгованості, неустойки, штрафу тощо;

-судом першої інстанції не було врахована та обставина, що збитки підлягають відшкодуванню із застосуванням офіційного індексу інфляції, а у оскаржуваному рішенні посилання на офіційний індекс інфляції немає;

-при винесенні оскаржуваного рішення не були враховані норми п. 4 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 30.03.95 №02-5/218 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язань за договором поставки”.

Позивач проти апеляційної скарги відповідача заперечив за доводами, викладеними у відзиві №249 від 16.03.07, та просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції  без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 21.02.07, відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України”, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит Луганської області, №465 від 13.02.07 на рішення господарського суду Луганської області від 20.11.06 по справі №7/504 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., суддя –Баннова Т.М., суддя –Зуєвич А.М.

У зв’язку з хворобою судді Баннової Т.М., розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 19.03.07, відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” та ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суддю Баннову Т.М. виключено із складу колегії суддів по розгляду апеляційної скарги у справі №7/504 та введено до складу колегії суддю Єжову С.С.

У зв’язку з відпусткою судді Зуєвич А.М., розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 06.04.07, відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” та ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суддю Зуєвич А.М. виключено із складу колегії суддів по розгляду апеляційної скарги у справі №7/504 та введено до складу колегії суддю Парамонову Т.Ф.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи і встановлено судом першої інстанції, між позивачем - Закритим акціонерним товариством "Горнозбагачувальна фабрика "Краснолуцька" (Постачальником) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрторг" (Покупцем) 31.05.05 було укладено договір поставки №48 (далі за текстом - договір), за умовами якого позивач зобов’язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити вугілля на умовах, викладених у договорі (п. 1.1 договору).

На виконання умов згаданого договору, позивач виконав свої зобов’язання, про що свідчить видаткова накладна №РН-0000022 від 21.06.05 та не оспорено відповідачем.

Відповідно до угоди від 01.04.06 зобов’язання за договором на суму 36300 грн. 53 коп. було припинено заліком зустрічних однорідних вимог. Тому, позивач за листом №404 від 06.11.06  уточнив позовні вимоги та просить стягнути на свою користь 2504 грн. 74 коп. інфляційних нарахувань, 14520 грн. 21 коп. штрафу, 37026 грн. 51 коп. пені,  843 грн. 34 коп. 3% річних, які утворились за відповідачем за станом на 01.04.06, а саме до  укладення зазначеної угоди.

За уточненнями позовних вимог у порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 59-60) позивач фактично зменшив розмір позовних вимог, що визначені первісно в позовній заяві.

Так, в уточненнях позовних вимог від 06.11.06 № 404 позивач вже не заявляє вимоги про стягнення боргу у повному обсязі, просить стягнути на його користь інфляційні нарахування у сумі 2504 грн. 74 коп. (первісно за позовом –2809 грн. 66 коп.), штраф у сумі 14520 грн. 21 коп. (розмір не змінився), 843 грн. 34 коп. –3 % річних (первісно за позовом –1326 грн. 10 коп.) та додатково заявив вимогу щодо стягнення пені у сумі 37026 грн. 51 коп.

Місцевий господарський суд обґрунтовано, враховуючи п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.06 №01-08/1228 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році” та абзац 2 підпункту 3.7 пункту 3 роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 № 02-5/289 „Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України”, не прийняв до розгляду вимогу щодо стягнення пені в сумі 37026 грн. 51 коп., оскільки первісно вимога стосовно стягнення пені не заявлялась і за цією вимогою позивач одночасно змінив і предмет, і підстави позову.

У судовому засіданні, що відбулось 10.04.07, представник позивача пояснив, що видаткова накладна №РН –0000022 від 21.06.05, яка свідчить про відвантаження позивачем відповідачу вугілля за договором на суму 36300 грн. 53 коп., а також виставлений позивачем для оплати цього вугілля рахунок –фактура №СФ –00411 від 21.06.05 на суму 36300 грн.        53 коп. були отримані відповідачем безпосередньо 21.06.05.

Факт отримання рахунку –фактури №СФ –00411 від 21.06.05 представник відповідача підтвердив та не спростував дату його отримання від позивача.

За умовами п. 3.1 договору датою поставки вугілля вважається дата підписання видаткових накладних.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за договором здійснюються на підставі рахунків постачальника (позивача у справі).

Умовами п. 4.2 договору сторони передбачили, що покупець (відповідач у справі) зобов’язується здійснити 100 % переплати.

Згідно з п. 4.3 договору у випадку відвантаження вугілля у відповідності з  п. 3.3 договору, вугілля оплачується протягом 2-х банківських днів з дати постачання вугілля.

Пунктом 3.3 договору сторони визначили, що за згодою сторін відвантаження вугілля можливо до надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

Сторонами не спростовано факт домовленості щодо відвантаження позивачем відповідачу вугілля без отримання передоплати у 100% розмірі.

За умовами п. 7.3 договору сторони домовились, що у випадку прострочення покупцем строків оплати, передбачених п. 4.3 договору, понад 30 календарних днів  покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 40% від простроченої суми.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Остаточний розрахунок за договором повинний був бути зроблений відповідачем 23.06.05, про що також у позові зазначив позивач, та що не оспорив відповідач.

Виходячи з вищевикладеного, а також з дати початку прострочення оплати вугілля (24.06.05), її суми та відсутністю оплати станом на 31.03.06, позивач вірно розрахував (а.с. 61) та за остаточними вимогами заявив до стягнення інфляційні нарахування у сумі 2504 грн.          74 коп., штраф в сумі 14520 грн. 21 коп. та 3 % річних у сумі 843 грн. 34 коп.

За таких обставин, доводи за апеляційною скаргою судовою колегією залишаються поза увагою у зв’язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Остаточні позовні вимоги позивача (з урахуванням обґрунтовано залишеної без розгляду вимоги щодо стягнення пені у сумі 37026 грн. 51 коп.) правомірно задоволені судом першої інстанції по даній справі з покладенням на відповідача відповідних судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки рішення суду, що оскаржується, ґрунтується на матеріалах справи  та відповідає чинному законодавству, то судова колегія не вбачає підстав для його скасування.

За таких обставин, судовою колегією рішення господарського суду Луганської області від 20.11.06 у справі №7/504 залишається без змін, а апеляційна скарга відповідача №465 від 13.02.07 –без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита у розмірі 89 грн. 34 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на заявника скарги -  відповідача у справі –Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит Луганської області.

Товариству з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит Луганської області, ідентифікаційний код №30008040 слід повернути:

-з Державного бюджету України зайве сплачене при поданні апеляційної скарги  державне мито у сумі  91 грн. 51 коп. за платіжним дорученням №53 від 06.02.07, яке знаходиться у матеріалах справи №7/504;

-з рахунку Державного підприємства Судовий інформаційний центр за №0001 у ВАТ “Банк Універсальний”, м. Львів, МФО 325707, помилково сплачені при поданні апеляційної скарги витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. за платіжним дорученням №55 від 06.02.07, яке знаходиться у матеріалах справи №7/504.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 47, 49, ч. 7 ст. 811, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит Луганської області, від 13.02.07 №465 на рішення господарського суду Луганської області від 20.11.06 у справі №7/504 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 20.11.06 по справі №7/504 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті державного мита у розмірі 89 грн. 34 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покласти на заявника скарги (відповідача у справі) –Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит Луганської області.

4.Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Укрторг”, м. Антрацит Луганської області, ідентифікаційний код №30008040:

-з Державного бюджету України зайве сплачене при поданні апеляційної скарги  державне мито у сумі  91 грн. 51 коп. за платіжним дорученням №53 від 06.02.07, яке знаходиться у матеріалах справи №7/504;

-з рахунку Державного підприємства Судовий інформаційний центр за №0001 у ВАТ “Банк Універсальний”, м. Львів, МФО 325707, помилково сплачені при поданні апеляційної скарги витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. за платіжним дорученням №55 від 06.02.07, яке знаходиться у матеріалах справи №7/504.

Підставою для повернення із Державного бюджету України зайве сплаченого державного мита у сумі 91 грн. 51 коп. та помилково сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. є дана постанова, засвідчена гербовою печаткою Луганського апеляційного господарського суду.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                             К.І. Бойченко

Суддя                                                                                С.С. Єжова

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова