ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 7/4/07

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, м. Київ, в особі відокремленого підрозділу Запорізької атомної електричної станції, м. Енергодар Запорізької області (далі -  Підприємство)

на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 29.03.2007

зі справи  № 7/4/07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Ренесанс-К”,                    м. Запоріжжя (далі -  ТОВ “Ренесанс-К”)

до Підприємства

про стягнення 247 326 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –Веденяпіна В.А., Курінного О.Т.,

відповідача –Лебедєва О.С.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення боргу за договорами підряду.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.01.2007 (суддя Кутіщева Н.С.) у позові відмовлено; з ТОВ “Ренесанс-К” стягнуто до державного бюджету України 340 грн. штрафу за невиконання вимог суду. У прийнятті зазначеного рішення суд виходив з того, що на момент подання позову строк позовної даності за відповідними вимогами закінчився.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 29.03.2007 (колегія суддів у складі: Коробка Н.Д. - головуючий, судді Радченко О.П. і Юхименко О.В.): апеляційну скаргу ТОВ “Ренесанс-К” на зазначене рішення задоволено частково; рішення місцевого господарського суду скасовано частково; резолютивну частину цього рішення викладено в редакції, згідно з якою: позов задоволено; з Підприємства стягнуто на користь ТОВ “Ренесанс-К” 247 326 грн. боргу та суму судових витрат; з названого товариства стягнуто до державного бюджету України 340 грн. штрафу за невиконання вимог суду; на Підприємство віднесено державне мито з апеляційної скарги. У прийнятті зазначеної постанови суд виходив з обґрунтованості позовних вимог і того, що строк позовної давності ТОВ “Ренесанс-К” не пропущено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції скасувати, а рішення місцевого господарського суду з даної справи залишити в силі. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням апеляційним господарським судом у розгляді справи норми матеріального права –статті 264 Цивільного кодексу України (далі -  ЦК України) та порушенням ним норми процесуального права, а саме статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування судових рішень, прийнятих по суті даної справи, та передачі останньої на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- ухвалами господарського суду розгляд даної справи неодноразово відкладався у зв’язку з неявкою представників позивача; проте в судові засідання вони не з’являлися, витребувані судом матеріали позивачем не надано. Тому щодо позивача підлягає застосуванню штраф у сумі 340 грн. на підставі пункту 5 статті 83 ГПК України;

- ТОВ “Ренесанс-К” і Підприємством укладено договори підряду від 15.05.2003 № 69/268-03 і від 16.07.2003 № 69/410-03 (далі -  Договори підряду);

- підрядні роботи було виконано ТОВ “Ренесанс-К” належним чином, у встановлені строки та з належною якістю, про що складено й підписано сторонами два акти приймання виконаних робіт від 12.10.2003 на суми              190 714, 80 грн. та 116 611, 20 грн.; загальна сума виконаних робіт становить 307 326 грн., що підтверджується відповідною довідкою;

- згідно з пунктами 2.2 Договорів підряду строк розрахунку становить 30 банківських днів з дня підписання актів приймання-здачі виконаних робіт;

- Підприємство зобов’язання з оплати робіт виконало частково; його заборгованість перед ТОВ “Ренесанс-К” становить 247 326 грн.;

- Підприємством відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України заявлено клопотання про застосування позовної давності. ТОВ “Ренесанс-К” клопотання про відновлення строку позовної давності не заявляло.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- наявність заборгованості у зазначеній сумі підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків сторін № 169 станом на 01.08.2006, витягом № 286 з регістрів аналітичного обліку між сторонами за станом на 01.05.2005. Підприємством не подано доказів погашення своєї заборгованості перед ТОВ “Ренесанс-К”;

- акти приймання виконаних робіт сторонами підписано 12.10.2003, відтак останній день розрахунків за виконані роботи (з урахуванням умов пунктів 2.2. Договорів підряду) –21.11.2003;

- судові не подано доказів опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Підприємства.

З установлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та зі змісту касаційної скарги вбачається, що Підприємство не заперечує фактів, пов’язаних з належним виконанням ТОВ “Ренесанс-К” своїх зобов’язань перед Підприємством за Договорами підряду та з наявністю у Підприємства заборгованості за цими договорами, але наполягає на застосуванні позовної давності і вважає, що переривання перебігу такої давності, про що зазначається в оскаржуваній постанові, не мало місця.

Згідно з пунктами 1 і 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України:

- цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004;

- правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відтак апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про застосування у спірних правовідносинах правил ЦК України про позовну давність.

Місцевий господарський суд наведеного не врахував і неправильно послався у своєму рішенні на норми раніше чинного Цивільного кодексу Української РСР, в тому числі статтю 71 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 264 ЦК України:

- перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку;

- після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Суд апеляційної інстанції у застосуванні відповідних приписів до спірних правовідносин сторін у справі виходив з двох обставин:

- часткової оплати Підприємством своєї заборгованості ТОВ         “Ренесанс-К” в сумі 60 000 грн. (із загальної суми такої заборгованості              307 326 грн.);

- підписання сторонами акта звірка взаєморозрахунків за станом на 01.08.2006.

Першу з цих обставин було з’ясовано й місцевим господарським судом. Проте ні він, ані апеляційний господарський суд не з’ясували й не відобразили в судових рішеннях, коли саме було здійснено згадану часткову оплату (коли кошти в сумі 60 000 грн. одержано ТОВ “Ренесанс-К”). Тим часом відповідна дата має значення для вирішення питань щодо перебігу позовної давності, оскільки часткове виконання зобов’язання може свідчити про визнання боргу в розумінні частини першої статті 264 ЦК України, а отже про переривання такого перебігу.

Що ж до другої із зазначених обставин, то суд апеляційної інстанції, прийнявши як додатково поданий доказ акт звірки взаєморозрахунків, повинен був з урахуванням приписів статті 34 ГПК України щодо належності і допустимості доказів перевірити цей документ на предмет наявності у особи, яка підписала його від імені Підприємства, відповідних повноважень згідно з нормативно-правовими актами, чи довіреністю, чи посадовою інструкцією тощо; проте цього судом здійснено не було.

Таким чином, попередні судові інстанції, не встановивши усього кола обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України  щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з цим у Вищого господарського суду України немає підстав для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ЦК України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, належним чином оцінити зібрані у справі докази та з урахуванням відповідних обставин, доказів і доводів сторін вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу Запорізької атомної електричної станції задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Запорізької області від 22.01.2007 та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 29.03.2007 зі справи № 7/4/07 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов