ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.07

Справа №АС2/289-07.

За
позовом: Управління Пенсійного фонду України в м. КонотопДо відповідача:
Приватного підприємця ОСОБА_1,

м. Конотоп

Про
стягнення: 24292 грн. 58 коп.

Суддя
О.Ю. Соп'яненко

При
секретарі судового засідання Маслову В.В.

За
участю представників сторін:

позивача
- Пацала В.В.

відповідача
-  ОСОБА_1.

Суть спору: Позивач просить стягнути
з відповідача 24292 грн. 58 коп. заборгованості по внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, відповідно до Закону України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від
09.07.2003р.  та судові витрати пов'язані
з розглядом справи.

Відповідач
подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що він є субєктом малого
підприємництва, який на підставі свідоцтва серії Д № НОМЕР_1. сплачує єдиний
податок і не є платником збору на обовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідач
зазначає, що Указом Президента України “Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності субєктів малого підприємництва” № 727/98 від 03.07.1998р.
із змінами та доповненнями, субєктам малого підприємництва надано право
самостійно обирати спосіб оподаткування за єдиним податком, визначені ставки
єдиного податку, визначені база та обєкти оподаткування, строки та порядок
сплати єдиного податку. Внески на загальнообовязкове державне пенсійне
страхування, відповідно до п. 2 вказаного Указу, сплачені відповідачем у складі
єдиного податку (42 % від перерахованих підприємством сум єдиного податку).

Позивач
в судовому засіданні подав пояснення № НОМЕР_2., в якому позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, посилаючись на те, що Указ Президента України “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого
підприємництва” № 727/98 від 03.07.1998р. із змінами та доповненнями, якій,
відноситься до податкового законодавства, не поширюється на страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та не звільняє
страхувальників, які є платниками єдиного податку від їх сплати.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши представника
позивача,  господарський суд встановив:

Приватний
підприємець ОСОБА_1, тобто відповідач по справі у відповідності зі ст. ст. 14,
15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р., є страхувальником, який обрав
особливий спосіб оподаткування - єдиний податок, використовує найману робочу
силу та зареєстрований, як платник страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в м.
Конотоп.

Відповідно
до пп. 1, 2 п. 1 ст. 14 вказаного Закону, страхувальниками є приватні
підприємці в тому числі і ті яки вибрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торгівельний патент), та зареєстровані, як платники
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в
управліннях Пенсійного фонду України.

Згідно
до ч. 6 ст. 20 вказаного Закону, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є
календарний місяць.

Частиною
6 ст. 19 України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р., передбачено, що страхові внески
страхувальниками нараховуються незалежно від джерел фінансування, форми,
порядку, місця виплати та використання сум фактичних витрат на оплату праці, а
також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх
нарахування до сплати.

Ст.
5 вказаного Закону визначає, що цей Закон регулює правовідносини, що виникають
між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.
Дія інших нормативно правових актів може поширюватись на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом або в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Відповідно
до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р., відповідач зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі
страхові внески у розмірах, передбачених вказаним Законом України.

В
судовому засіданні встановлено, що збір на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, від сплати якого звільняє платників єдиного податку Указ
Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів підприємницької діяльності" № 727/98 від 03.07.1998р.
із змінами та доповненнями, згідно із Законом України "Про систему
оподаткування" не відносяться до складу податків та зборів на яки
поширюється дія зазначеного Указу.

Відповідно
до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-IV від 09.07.2003р., страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, якій справляється на всій території України в
порядку встановленим цім законом. На ці внески не поширюється податкове
законодавство. Крім того, ч. 2 зазначеної статті передбачено, що законодавством
не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або
звільнення від їх сплати.

Виходячи
із зазначеного, суд дійшов висновку, що дія Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів підприємницької
діяльності" № 727/98 від 03.07.1998р. із змінами та доповненнями, на який
посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог,
не поширюється на страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та не звільняє страхувальників, які є платниками єдиного податку
від їх сплати.

А,
тому приватний підприємець ОСОБА_1. в порушення вимог Пенсійного законодавства,
в частині нарахування та сплати страхових внесків, за період з 01.04.2005р. по
27.02.2007р. не проводив нарахування та сплату страхових внесків в розмірі 32,3
% від фактичних витрат на оплату праці, що підтверджується актом перевірки №
НОМЕР_3., в наслідок чого відповідачу правомірно донараховано позивачем
страхових внесків на суму 16438 грн. 75 коп.

Позивачем
за порушення фінансової дисципліни, на підставі перевірки повноти нарахування
та своєчасності сплати внесків до ПФУ громадянами, які займаються
підприємницькою діяльністю, керуючись п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від
09.07.2003р., було правомірно застосовано рішенням начальника управління
Пенсійного фонду України в м. Конотоп № НОМЕР_4. до відповідача фінансову
санкцію в розмірі 6096 грн. 13 коп.

Як
встановлено в судовому засіданні, вказане вище рішення управління Пенсійного
фонду України в м. Конотоп відповідачем у встановлений зазначеним Закон термін
не оскаржила і діє на момент розгляду справи.

Таким
чином, прострочена заборгованість відповідача перед Пенсійним фоні України станом
на 01.06.2007р. складає 24292 грн. 58 коп.

Відповідач
доказів сплати боргу не подав, позовні вимоги повністю підтверджуються
матеріалами справи, тому є обгрунтованими, правомірними і такими, що підлягають
задоволенню, шляхом стягнення з відповідача  заборгованості в сумі 24292 грн. 58 коп., а
заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і як такі, що суперечать
фактичним обставинам справи та діючому законодавству України.

Керуючись
ст. ст. 158,  71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задовольнити.

2.
Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_5в КВ АКБ
«Надра», МФО 337591, код НОМЕР_6) на користь Управління Пенсійного фонду
України в Конотоп Сумської області (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул.
Депутатська, 2, р/р 133 відділення № 246 ВАТ «Державний ощадний банк
України» м. Конотоп, МФО 337654, код 22977072) 24292 грн. 58 коп.
заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

3.
Копію постанови надіслати сторонам у справі.

4.
Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається
до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з
дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

5.
Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде
подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.
У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя
О.Ю. Соп'яненко