ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.07 р.                                                                                 Справа № 29/3а

15 год. 30 хвилин, м. Донецьк, вул.Артема157, нарадча кімната         Господарський суд Донецької області у складі  головуючого судді  Гаврищук Т.Г. при секретарі судового засідання Пашко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом  - Донецького  казенного заводу хімічних виробів м. Донецьк

до відповідача  -  Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на  предмет спору, з боку відповідача – Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області м.Донецьк

про скасування  податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. №014311844  та зобов’язання зарахувати помилково сплачену частину прибутку (дивіденди) у розмірі 699400грн. в рахунок майбутніх платежів з податку ( податків) на зменшення податкових зобов’язань по ПДВ наступних податкових періодів

представників сторін:

від позивача – Боднар С.О.(за довір.),

від відповідача –  Федоров Є.Г.– нач. юр.відділу (за довір.)

Суть справи :

Позивач, Донецький  казенний завод хімічних виробів, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. №014311844 та зобов’язання  відповідача зарахувати помилково сплачену частину прибутку (дивіденди) у розмірі 699400 грн. в рахунок майбутніх платежів з податку ( податків) на зменшення податкових зобов’язань по ПДВ наступних податкових періодів..

В обгрунтування позову  позивач посилається на наявність колізії(суперечності) між нормами Закону України “Про систему оподаткування” (ч.1,3 ст.1;ст..6;ст..7; ч.1 ст.16), Бюджетного кодексу України(ч.2 ст.4; ч.2 ст.9; ч.2 ст.38) з одного боку, та статтями 52,72,65,67 Законів про державний бюджет України з іншого, а тому вважає необхідним застосовування положення п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” , відповідно до якого у разі, коли норми різних законів припускають неоднозначне(множинне)  трактування прав та обов”язків платника податків або контролюючого  органу, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Позивач також зазначив, що оспорене податкове повідомлення-рішення не узгоджується з вимогами п.6.1 ст.6 Закону України №2181-III від 21.12.2000р.

Правовими підставами для зобов’язання  відповідача зарахувати помилково сплачену частину прибутку (дивіденди) у розмірі 699400 грн. в рахунок майбутніх платежів з податку (податків) на зменшення податкових зобов’язань по ПДВ наступних податкових періодів позивач вважає п.п.15.3.1 п.15.3 ст.15   Закону України №2181-III від 21.12.2000р. та п.п.16.16 ст.16 , п.21.3 ст.21 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідач проти позову заперечує і вважає, що рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства по факту порушень, встановлених актом перевірки від 08.12.2006р. №2646/23-3/14311844. Відповідач зазначив, що на підставі п.1.9 ст.1, п.п.7.8.1, 7.8.2,7.8.3 п.7.8 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” позивач є суб”єктом господарювання, що повинен сплачувати частину прибутку(доходу), нараховану в 2003р. на підставі ст.52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік” та відповідно до постанови КМУ від 22.04.03р. №557(зі змінами, внесеними постановою КМУ від 10.09.03р. №1437), в 2005р. – на підставі ст..65 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та відповідно до постанови КМУ від 15.01.2005р. №50(зі змінами, внесеними постановою КМУ від 28.02.2005р. №157).  На думку відповідача у даному спірному випадку не існує колізії норм серед нормативно-правових актів, оскільки вони взаємодіючи.

Ухвалою суду від 05.03.2007р. до участі у справі в якості  третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  з боку відповідача, було залучено Головне управління Державного казначейства України у Донецькій області,  яка надала пояснення про те, що вирішення питання про зарахування помилково сплаченої частини прибутку в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість належить до компетенції податкових органів.

Третя особа надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні досліджені надані сторонами, третьої особою  письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін  та дослідивши письмові докази, суд встановив:

Позивач є юридичною особою, включений до ЄДРПОУ за номером №14311844 та як платник  податків  перебуває  на  обліку у Державній податковій інспекції у Куйбишевському районі м.Донецька.

Державною податковою інспекцією у Куйбишевському районі м. Донецька була проведена планова виїзна перевірка дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2004р. по 30.06.2006р., за результатами якої складений акт  від 08.12.2006р. №2646/23-3/14311844 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.12.2006р. №014311844 , яким  позивачеві згідно підпункту “б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” було визначено суму податкового зобов’язання  за платежем: частина прибутку (доходу) , що вилучається до бюджету, в розмірі 839280грн., у тому числі основний платіж 699400 грн., штрафні (фінансові) санкції – 139880грн. Штрафні (фінансові) санкції нараховані згідно  п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Із змісту акту перевірки вбачається, що підставою для визначення суми податкового зобов‘язання послужив  висновок податкового органу про те, що позивач у порушення п.1.9 ст.1, п.п.7.8.1, п.п.7.8.2, п.п.7.8.3 п.7.8 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, постанови КМУ від 22.04.03р. №557 “Про норматив і порядок відрахування до спеціального фонду Державного бюджету України частини прибутку(доходу) державними некорпоратизованими , казенними підприємствами та їх об”єднаннями”(зі змінами, внесеними постановою КМУ від 10.09.03р. №1437) , ст..52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”, постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2005р. №50(зі змінами, внесеними постановою КМУ від 28.02.2005р. №157) “Про затвердження Порядку і нормативу відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку(доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2004 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2005 році, ст..63 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, занизив згідно наданих у першому півріччі 2006р. уточнюючих розрахунків за 2003 р. та 2005 р. суму дивідендів, що сплачуються до бюджету казенними підприємствами, в розмірі 699,4 тис.грн..

Позивачем до податкового органу 09.02.2004р. було подано декларацію з  податку на прибуток підприємства за 2003 рік,  де у рядку 21 задекларовані дивіденди та прирівняні до них платежі, що сплачуються до бюджету державними не корпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами,  в розмірі 599,1 тис.грн.

Уточнюючими розрахунками податкових зобов”язань у зв”язку з виправленням самостійно виявлених помилок за 3 квартали 2003р. та 2003 рік(поданими у 2006р.), позивач зменшив  задекларовану суму прибутку(дивідендів) за друге півріччя 2003р. на 394,8 тис.грн..

Позивачем до податкового органу було подано декларацію з  податку на прибуток підприємства за 2005 рік,  де у рядку 21 задекларовані дивіденди та прирівняні до них платежі, що сплачуються до бюджету державними не корпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами,  в розмірі 304,6 тис.грн..

Уточнюючими розрахунками податкових зобов”язань у зв”язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за 1 квартал 2005р., перше півріччя 2005р., 3 квартали 2005р. та 2005 рік(поданими у 2006р.), позивач зменшив  задекларовану суму прибутку(дивідендів) на 304,6 тис.грн..

Порядок оподаткування дивідендів визначений пунктом 7.8 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, за приписами п.п.7.8.1 якого у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, провадить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав пропорційно частці його в статутному фонді підприємства - емітента таких корпоративних прав незалежно від того, чи була діяльність такого підприємства-емітента прибутковою протягом звітного періоду при наявності інших власних джерел для виплати дивідендів, а також від того, чи є наявним прибуток, розрахований за  правилами податкового обліку, чи ні.

Підпунктом  7.8.2 цього пункту  встановлено, що емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок з податку на прибуток у розмірі ставки, встановленої пунктом 10.1 статті 10 цього Закону, нарахованої на суму дивідендів, призначених для виплати, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно із виплатою дивідендів.

Обов'язок із  нарахування та сплати авансового внеску з цього податку за визначеною пунктом 10.1 статті 10 цього Закону ставкою покладається на будь-якого емітента корпоративних прав, що є резидентом, незалежно від того, чи такий емітент або отримувач дивідендів є платником податку на прибуток або має пільги зі сплати податку на прибуток, надані цим Законом або іншими законодавчими актами, чи у вигляді застосування ставки податку іншої, ніж встановлена пунктом 10.1 статті 10 цього Закону .

Це правило поширюється також на державні некорпоратизовані, казенні або комунальні підприємства, які зараховують суми дивідендів у розмірі, встановленому відповідно державним або місцевим виконавчим органом, в управлінні якого знаходяться такі підприємства, відповідно до державного або місцевого бюджету.

За приписами п.п.7.8.3 п.7.8 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку на прибуток звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку із нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 7.8.2 цього пункту.

Як вбачається з пункту 1.9 ст.1 наведеного Закону під дивідендом розуміється  платіж, який здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав чи інвестиційних сертифікатів на користь власника таких корпоративних прав (інвестиційних сертифікатів) у зв'язку з розподілом частини прибутку такого емітента, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

До дивідендів прирівнюється також платіж, який здійснюється державним некорпоратизованим, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або органу місцевого самоврядування у зв'язку з розподілом частини прибутку такого підприємства. При цьому наявність чи відсутність прибутку, розрахованого згідно з правилами податкового обліку, не може впливати на прийняття чи неприйняття рішення щодо нарахування дивідендів.

Згідно до ст. 14 Закону України “Про систему оподаткування” до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкові платежі) належить також податок на прибуток підприємств, у тому числі дивіденди, що  сплачуються до бюджету державними некорпоратизованими, казенними або комунальними підприємствами.

Із статуту , зареєстр. розпорядженням Донецького міського голови за №1534 30.11.98р., затв. наказом Міністерства промислової політики України 15.10.19898р. за №375,  вбачається, що позивач є казенним підприємством і належить до сфери управління Міністерства промислової політики України.

Статтею 18 Закону України "Про підприємства в Україні" ( який діяв до 01.01.2004р.) встановлено, що порядок використання прибутку (доходу) визначає власник (власники) підприємства або уповноважений ним орган згідно з статутом підприємства та чинним законодавством.

З 01.01.2004р. набув чинності Господарський кодекс України, за приписами п.8 ст.77 якого порядок розподілу та використання прибутку (доходу) казенного підприємства визначається фінансовим планом, який затверджується у порядку, встановленому статтею 75 цього Кодексу для державних комерційних підприємств.

У п.23 Статуту позивача зазначено, що порядок використання чистого прибутку  визначається Міністерством промислової політики  України шляхом встановлення обов”язкових нормативів розподілу такого прибутку.

Міністерство промислової політики України листом від 27.04.2007р. за  №20/3-2-189 на запит суду повідомило про те, що при вирішення питання щодо зарахувань до Державного бюджету платежів, пов”язаних з розподілом частини прибутку(дивідендів) позивач повинен враховувати положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.05р. №50 “Про затвердження Порядку і нормативів відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку(доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності у 2004 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2005 році”.

Міністерство промислової політики України зазначило, що враховуючи те, що при вирішенні питання щодо зарахувань до Державного бюджету платежів, у зв”язку з розподілом частин прибутку(дивідендів) позивач повинен враховувати положення чинного законодавства України, якими врегульовуються вищезазначені питання, тому розмір платежу на користь держави, у зв”язку з розподілом частин прибутку(дивідендів), позивачеві не доводиться.

Статтею 52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік” ( набув чинності з 01.01.2003р.) встановлено, що згідно із статтею 18 Закону України "Про підприємства в Україні" казенні підприємства сплачують за результатами фінансово-господарської діяльності у 2002 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2003 році до загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу).

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 22 квітня 2003 р. N 557 “Про норматив і порядок відрахування до загального фонду  Державного бюджету України частини прибутку (доходу) державними некорпоратизованими та корпоратизованими, казенними підприємствами та їх об'єднаннями”, пунктом 1 якої встановлено, що відрахування до загального фонду державного бюджету частини прибутку (доходу), розрахованого згідно з правилами бухгалтерського обліку, здійснюється казенними підприємствами та їх об'єднаннями за результатами фінансово-господарської діяльності у 2002 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2003 році у розмірі 15 відсотків обсягу чистого прибутку (доходу).

Визначена відповідно до пункту 1 цієї постанови частина прибутку (доходу) сплачується у строки, встановлені для сплати податку на прибуток підприємств, і зараховується на відповідні рахунки з обліку надходжень до загального фонду державного бюджету, відкриті в органах Державного казначейства ( п.2 постанови).

Пунктом 4 наведеної постанови встановлено, що керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні некорпоратизовані та корпоратизовані, казенні підприємства та їх об'єднання, а також керівники цих підприємств та об'єднань зобов”язані забезпечити надходження відрахувань частини прибутку (доходу) до державного бюджету відповідно до нормативів, встановлених пунктом 1 цієї постанови.

Статтею 65 Закону України “ Про Державний бюджет України на 2005 рік” також було встановлено, що казенні підприємства сплачують до загального фонду Державного бюджету України частину прибутку (доходу). Частина прибутку (доходу) сплачується до Державного бюджету України за результатами фінансово-господарської діяльності 2004 року (крім результатів фінансово-господарської діяльності у 2004 році, з яких сплачено частину прибутку (доходу) відповідно до статті 72 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік"  та наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2005 році.Норматив і порядок відрахування  частини  прибутку  (доходу), визначеної цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України з інформуванням Комітету Верховної Ради України з питань бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України  від 15 січня 2005 р. N 50  затверджений Порядок і нормативи відрахування господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу)за результатами фінансово-господарської діяльності у 2004 році та щоквартальної фінансово-господарської                      діяльності у 2005 році”, за приписами п.2  якого відрахування  частини  прибутку  (доходу) за   результатами фінансово-господарської діяльності у січні - лютому 2005 р. здійснюється казенними підприємствами  у розмірі 15 відсотків чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Відрахування частини  прибутку  (доходу)  за  результатами фінансово-господарської діяльності у 2005 році, починаючи з березня, казенними підприємствами у розмірі 50 відсотків, розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку ( п.3 постанови).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що  позивач згідно до вимог п.7.8 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” повинен  сплачувати до бюджету платіж, у зв’язку з розподілом частини прибутку ( дивіденди) , розмір якого був встановлений наведеними вище постановами Кабінету Міністрів України, який є вищим органом у системі органів виконавчої влади та здійснює   виконавчу   владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади.

Позивачем правильність здійсненого відповідачем розрахунку донарахованої суми податкової заборгованості не оспорюється.

За приписами п.п.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, на яку посилається позивач, у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування наведених положень , оскільки обов’язок сплатити до державного бюджету суми дивідендів ( платіж, на користь держави у зв'язку з розподілом частини прибутку ) та механізм його справляння чітко визначений  Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до п.6.1 ст.6 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Суд вважає, що оспорене податкове повідомлення-рішення не суперечить наведеним вимогам.Крім того, навіть наявність певних недоліків при складанні податкового повідомлення-рішення, на думку суду,  не є підставою для його визнання недійсним в цілому.

Згідно до п.п.17.1.3. п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та  закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових  періодів,  що  минули.Відповідачем при визначенні штрафних санкцій були дотримані наведені вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. №014311844 задоволенню не підлягають.

Позивачем заявлені вимоги про  зобов’язання  відповідача зарахувати помилково сплачену частину прибутку (дивіденди) у розмірі 699400 грн. в рахунок майбутніх платежів з податку ( податків) на зменшення податкових зобов’язань по ПДВ наступних податкових періодів.

Згідно до п.16.16 ст.16 Закону України Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” надміру внесені до бюджету суми податку, що нараховані за  звітний період наростаючим підсумком з початку року, зараховуються в рахунок наступних платежів або повертаються платнику податку не пізніше десяти робочих днів з дня одержання письмової заяви такого платника податку.

За приписами п.21.3 ст.21 цього Закону сума  податкових  платежів,  що  надміру  надійшла   до бюджету в результаті неправильного нарахування або порушення платником податку встановленого порядку сплати податку, підлягає поверненню з відповідного бюджету протягом десяти робочих днів з моменту отримання податковим органом відповідної заяви платника податку або зарахуванню на зменшення платежів до цього бюджету майбутніх періодів, за вибором платника податку, в разі якщо не минув строк позовної давності, встановлений законодавством.

Суд вважає, що позивач, в даному випадку, не довів надмірної сплати до бюджету платежу в результаті неправильного нарахування або порушення встановленого порядку сплати податку, тому відсутні підстави для зарахування помилково сплаченої частини прибутку (дивіденди) у розмірі 699400 грн. в рахунок майбутніх платежів з податку ( податків) на зменшення податкових зобов’язань по ПДВ наступних податкових періодів.

З урахуванням вищевикладеного вимоги позивача задоволенню не підлягають .

На підставі викладеного, керуючись  п.1.9. ст.1, п.7.8 ст.7 ,п.16.16 ст.16, п.21.3 ст.21  Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, ст.14 Закону України “Про систему оподаткування”, ст.52 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003рік, ст.65 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005рік, п.1,2 Постанови Кабінету міністрів України  від 22 квітня 2003 р. N 557 “Про норматив і порядок відрахування до загального фонду  Державного бюджету України частини прибутку (доходу) державними некорпоратизованими та корпоратизованими, казенними підприємствами та їх об'єднаннями”, п.2 постанови Кабінету міністрів України  від 15 січня 2005 р. N 50 “Про затвердження Порядку і нормативів відрахування  господарськими організаціями до загального фонду Державного бюджету України частини прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності  у 2004 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2005 році”, пп.7.1.1 п.7.1 ст.7 ,  п.п.17.1.3. п.17.1 ст.17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”та ст.ст.17-20,69-72,86,94,158-163, 167,185,186,254, п.6,7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні позову Донецького казенного заводу хімічних виробів до Державної податкової інспекції у Куйбишевському районі м. Донецька про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.12.2006р. № 014311844 та зобов’язання  відповідача зарахувати помилково сплачену частину прибутку (дивіденди) у розмірі 699400 грн. в рахунок майбутніх платежів з податку ( податків) на зменшення податкових зобов’язань по ПДВ наступних податкових періодів.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Постанова суду, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження буде подана, але апеляційна скарга не була подана у зазначений строк, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку .Про апеляційне оскарження постанови суду спочатку подається заява. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через господарський суд Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суддя

Постанова в повному обсязі виготовлена 21.05.2007р.

Надрук. 4 примір.

1 суду

2 сторонам

1 третій особі