СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

27 квітня 2007 року

Справа № 2-23/1398.1-2004

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Рибалко Юрій Леонідович, довіреність №6515/9/10 від 05.04.06;

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: Кожемяка Євгеній Володимирович, довіреність №бн від                                                    22.02.07;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Сімферополі в Автономній Республіки Крим на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко Г.М.) від 09.12.2004 року у справі №2-23/1398.1-2004

за позовом           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9,Сімферополь,95053)

до           Закритого акціонерного товариства "Енергобуд" (вул. Гончара, 2,Харків,61000)

Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім..Куйбишева" (вул. Телегіна, 16а,Сімферополь,95000)

про визнання угоди недійсною та стягнення 123831,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання недійсними договорів міни від 30.11.2000 року, 28.03.2001 року, 30.03.2001 року та договору бартеру №58 від 21.12.2000 року, укладених між Закритим акціонерним товариством "Енергобуд" та Відкритим акціонерним товариством "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" та стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" 123831,65 грн. на користь Державного бюджету України на підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.02.2004 року у справі №2-23/1398-2004, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.04.2004 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2004 року рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.02.2004 року та постанову Севастопольського ап6еляційного господарського суду від 27.04.2004 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2004 року у справі №2-23/1398.1-2004 (суддя Іщенко Г.М.) у задоволенні позову  відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було наведено належних доказів наявності умислу Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" при укладенні спірної угоди з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, а саме з метою ухилення від сплати податків.

Не погодившись з рішенням суду Державна податкова інспекція у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки Закрите акціонерне товариство "Енергобуд" у державному реєстрі не зареєстровано, за юридичною адресою не знаходиться та у органах податковою служби не звітує, що свідчить на наявність у Закритого акціонерного товариства "Енергобуд" умислу при укладенні угоди з метою приховування прибутку та ухилення від сплати податків.

На підставі ухвали Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.02.2005 року матеріали справи було направлено до прокуратури Автономної Республіки Крим, для встановлення обставин щодо того, хто був стороною за оспорюванню позивачем угодою, встановити коло осіб, що діяли від імені Закритого акціонерного товариства "Енергобуд", та прийняття рішення у порядку статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України, а провадження у справі було зупинено на підставі пункту 2 частини 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

10.04.2007 року Прокуратурою Автономної Республіки Крим матеріали справи були повернуті до суду апеляційної інстанції у зв'язку з відмовою у порушенні кримінальної справи стосовно посадових осіб Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" за частиною 1 статті 212, частинами 1, 3 статті 358 Кримінального кодексу України на підставі пункту 2 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України за відсутністю в діянні складу злочину.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В. від 10.04.2007 року у зв’язку з відпусткою судді у складі колегії було замінено суддю Шевченко Н.М. на суддю Дугаренко О.В.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.04.2007 року провадження у справі №2-23/1398.1-2004 року було поновлено.

01.09.2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 11 статті 10 Закону України „Про державну податкову службу” державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції виконують такі функції: подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами.

Враховуючи зазначені норми законодавства судова колегія вважає за необхідне здійснити перегляд рішення суду першої інстанції відповідно до вимог норм Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 24.04.2007 року представник податкової інспекції підтримав вимоги апеляційної скарги, представник Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін постанову суду першої інстанції. Представник Закритого акціонерного товариства "Енергобуд" у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Після оголошеної перерви 27.04.2007 року представники сторін не з’явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Судова колегія вважає можливим закінчити розгляд спору за відсутністю представників сторін.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

В результаті виконання договорів міни товарів  від 30.11.2000 року, від 28.03.2001 року, від 30.03.2001 року, та договору бартеру від 21.12.2000 року №58, укладених між Закритим акціонерним товариством "Енергобуд" і Відкритим акціонерним товариством "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева", сторони передали один одному товарно-матеріальні цінності на загальну суму 123831,65 грн., про що свідчать податкові накладні.

Державною податковою інспекцією у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим у період з 22.04.2003 року до 30.04.2003 року було проведено додаткову документальну перевірку з питань дотримання вимог законодавства про оподаткування Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" за період з 01.10.1999 року до 01.10.2002 року. По результатах перевірки був складений акт №767/23-2/219/03112774 від 05.05.2003 року.

Під час перевірки було встановлено, що Закрите акціонерне товариство "Енергобуд" не зареєстровано у Державній податковій інспекції Краснозаводського району міста Харкова та вилучено з Державного реєстру підприємств і організацій України 02.02.1998 року на підставі повідомлення про скасування державної реєстрації рішенням міської ради міста Харкова.

Податковий орган дійшов висновку про те, що укладаючи спірні угоди (договори міни товарів від 30.11.2000 року, від 28.03.2001 року, від 30.03.2001 року, та бартеру від 21.12.2000 року №58), Закрите акціонерне товариство "Енергобуд" було позбавлено правосуб'єктності, що робить неможливим проведення перевірки правильності визначення податкових зобов'язань Закритим акціонерним товариством "Енергобуд" за спірними угодами. Податкова інспекція вважає, що оскільки існує об'єктивна неможливість повернути невинній стороні все отримане за договорами, то у даному випадку необхідно стягнути все отримане за договорами, грошові кошти в сумі 123831,65 грн., з невинної сторони –Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева".

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Через статтю 4 Заключних та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2004 року, щодо цивільних правовідносин, що виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України, положення справжнього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли або продовжують існувати після вступу його в силу. Тому судова колегія вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу УРСР якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” від 28 квітня 1978 року N 3 встановлено, що при розгляді справ про визнання угоди недійсною на підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР судам слід мати на увазі, що дія цієї норми поширюється на угоди, які укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування.

За змістом статті 49 Цивільного кодексу УРСР недійсною є угода, яка укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства. Правові наслідки такої угоди залежать від наявності умислу - в обох сторін чи однієї, від виконання угоди - обома сторонами чи однією.

Особливістю визнання недійсними угод на підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР є те, що доведенню підлягає наявність умислу у жодної з сторін спірних угод.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доводи апеляційної скарги податкової інспекції ґрунтуються на тому, що оскільки на момент укладення спірних угод Закрите акціонерне товариство "Енергобуд" було вилучено з Державного реєстру підприємств та організацій України та не звітувало до органів державної податкової служби, то це вказує на наявність умислу з боку посадових осіб Закритого акціонерного товариства "Енергобуд" при укладенні спірних угод з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, а саме з метою приховування прибутку від оподаткування.

Проте судова колегія з висновком податкового органу погодитись не може у зв’язку з наступним.

Відповідно до підпунктів 7.2.1, 7.2.3. пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця, є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом і повинна містити в собі відомості щодо порядкового номера податкової накладної, дати виписування податкової накладної, назви юридичної особи або Ф.І.О. фізичної особи, зареєстрованої платником податку на додану вартість, місця знаходження (податкової адреси фізичної особи), опису товару і їх кількостей, повного найменування одержувача, ціни продажу без урахування податку, ставки податку і сум податку, а також загальної суми грошових коштів, які підлягають сплаті з урахуванням податку.

У матеріалах справи містяться податкові накладні, виписані Закритим акціонерним товариством "Енергобуд" для покупця –Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева": №48 від 18.05.2000 року, №46 від 15.05.2000 року, №201 від 20.11.2000 року, №32 від 10.04.2000 року, №72 від 05.06.2000 року, №101 від 21.03.2001 року, №214 від 21.12.2000 року, №147 від 02.04.2001 року, №214 від 31.10.2001 року, №192 від 30.10.2000 року, №142 від 28.09.2000 року, №110 від 28.03.2001 року, №141 від 30.03.2001 року, №150 від 19.06.2001 року, №165 від 27.06.2001 року, №205 від 20.11.2000 року, №94 від 29.08.2000 року, №28 від 03.04.2000 року, які оформлені відповідно до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” і не містять порушень порядку їх заповнення. Наявність податкових накладних, а також факт реєстрації продавця товару у якості платника податку на додану вартість позивачем не оспорюється.

У зв'язку з цим віднесення витрат Відкритим акціонерним товариством "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" до складу валових витрат відбувалося на підставі належним чином оформлених розрахункових, платіжних документів, обов'язок ведення яких передбачений правилами ведення податкового обліку.

Постановою від 13.01.2006 року відмовою у порушенні кримінальної справи стосовно посадових осіб Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський авторемонтний завод ім. Куйбишева" за частиною 1 статті 212, частинами 1, 3 статті 358 Кримінального кодексу України на підставі пункту 2 статті 6 Кримінально-процесуального кодексу України за відсутністю в діянні складу злочину.

Таким чином, судова колегія вважає не доведеним факт наявності умислу у жодної з сторін спірних договорів на укладання їх з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, а саме з метою ухилення від сплати податків, тому не вбачається підстав для визнання спірних угод недійсними на підставі статті 49 Цивільного кодексу УРСР.

Враховуючи викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим та вважає рішення суду першої інстанції таким що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Сімферополі в Автономній Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.12.2004 року у справі №2-23/1398.1-2004 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді