ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05" квітня 2007 р.
Справа № 30/366-06-11187

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого:                      Мацюри П.Ф.

Суддів:                              Андрєєвої Е.І.,

Ліпчанської Н.В.

При секретарі                    Юзьковій І.В. .

за участю представників :

від позивача                   не з'явився

від відповідачів             не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу    Підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна"

на рішення господарського суду Одеської   області  від 20.11.2006 р.

зі справи №30/366-06-11187

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "ЛУКОЙЛ-Україна"

до Одеської міської ради

про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями  (далі - ПІІ) „Лукойл -Україна” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради  про визнання недійсним п.9.4.9. договору оренди землі, укладеного між сторонами по справі 25 січня 2006р., зазначаючи наступне.

Предметом договору оренди земельної ділянки є право володіння та користування земельною ділянкою, а оскаржуваний пункт Договору стосується об’єкту нерухомого майна, яке належить на праві власності Орендарю за Договором.  Отже, на думку позивача, цей пункт договору стосується питання, яке не відноситься до предмету договору , та фактично є посяганням на право власності ПІІ „Лукойл - Україна”, що суперечить ст.321 Цивільного кодексу України, згідно якої право власності є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку встановлених законом. Примусове відчуження об’єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі та в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків встановлених     ч.2 ст.353 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач вважає, що договір оренди землі має містити істотні умови, передбачені ст.15 Закону України „Про оренду землі”. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема  якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов’язань сторін, порядок страхування об’єкту оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об’єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Відповідно до ст.346 Цивільного кодексу України наведений  винятковий перелік підстав припинення права власності, серед яких не передбачено припинення права власності на об’єкт нерухомого майна без компенсації його вартості на підставі будь-якого рішення міської ради або суспільної необхідності.

За таких обставин, позивач вважає, що п.9.4.9. Договору оренди земельної ділянки від 25.01.2006р. є таким , що суперечить Цивільному кодексу України, Законам України „Про власність” та „Про оренду землі”, тому має бути визнаний недійсним на підставі ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач надав до суду заперечення, зазначаючи що саме до повноважень міської ради, згідно земельного законодавства, відносяться повноваження щодо розпорядження землями територіальних громад міст. Земельна ділянка, що надана у користування ПІІ „Лукойл - Україна”, розташована в межах міста та належить до земель житлової та громадської забудови, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель та споруд, інших об’єктів загального користування. Згідно Генерального плану розвитку м. Одеси, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 31.01.1989р. №37, територія по вул. Середньофонтанська, 19 буде забудована жилими та громадськими будівлями.

10.09.2003р. виконком Одеської міської ради прийняв рішення №502 „Про надання дозволу ТОВ „Завод залізобетонних виробів-3” на будівництво групи житлових будинків з адміністративними і торгово-побутовими об’єктами  на території заводу залізобетонних виробів -3  по вул..Середньофонтанська,19”, відповідно до якого почергово, до кінця 2010р. здійснюється будівництво житлового комплексу. Пунктом 2.2. зазначеного рішення передбачено винесення тимчасової АЗС підприємства „Контролінг”, правонаступником якого є позивач.

Відповідно до п.7.55,7.59 ДБН 360-92**, затверджених державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України, автозаправні комплекси повинні знаходитися окремо від кварталів житлової та громадської забудови на ділянках, передбачених для їх будівництва відповідною містобудівною документацією.

Також  згідно ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними у виборі контрагента, укладенні договору та визначенні його умов, а згідно ст.628 цього ж Кодексу  зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Укладаючи Договір оренди землі від 25.01.2006р. позивач засвідчив свою згоду з його умовами в повному обсязі, оскільки будь-які заперечення або протоколи розбіжностей до даного Договору відсутні.  Укладання договору свідчить про волевиявлення сторони, яка відповідно до ст.4 Закону України „По власність” на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним їй майном.

Рішенням від 20.11.2006р. господарський суд Одеської області ( суддя Рога Н.В. ) відмовив у задоволення позову ПІІ „Лукойл - Україна” повністю. Рішення мотивоване тим, що відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Згідно ст.627 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Укладаючи Договір оренди землі від 25.01.2006р. сторони за цим Договором - Одеська міська рада та ПІІ „Лукойл - Україна” погодилися з його умовами, про що свідчить відсутність протоколу розбіжностей  до даного Договору.

Не погоджуючись з  вказаним рішенням суду першої інстанції ПІІ „Лукойл - Україна” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій  просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 20.11.2006 р. по справі №30/366-06-11187, зазначаючи що дане рішення не відповідає вимогам ГПК України щодо законності і обґрунтованості, та прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права без врахування всіх обставин справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обставини на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального  права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

25 січня 2006р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ПІІ „Лукойл -Україна” (Орендар) укладений Договір оренди землі, який був попередньо ознайомлений сторонами, які при цьому перебували при здоровому розумі та ясній пам’яті та розуміли значення своїх дій та діяли добровільно.

Згідно даного Договору Орендодавець на підставі Закону України „Про оренду землі” та рішення Одеської міської ради №4927-ІУ від 09.11.2005р. надав, а Орендар прийняв у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку площею 1565 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 23, згідно з планом земельної ділянки, який є невід’ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.2. Договору на земельній ділянці розташована автозаправна станція, яка належить ПІІ „Лукойл - Україна” на підставі Свідоцтва про право власності на АЗС, виданого виконкомом Одеської міської ради 01.03.2004р.

Згідно п.3.1. Договір укладений терміном до 01.07.2008р., для експлуатації та обслуговування АЗС на 250 заправок на добу.

За умовами п.9.4.9. Договору Орендар зобов’язався на підставі рішення Одеської міської ради від 26.09.2003р. №1814-ХХІУ та з мотивів суспільної необхідності знести будівлю, яка знаходиться на земельній ділянці за рахунок власних коштів (без компенсації вартості будівлі та робіт по її знесенню).

Ця умова була викликана тим, що згідно Генерального плану розвитку м. Одеси, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 31.01.1989р. №37, територія по вул. Середньофонтанська, 19 забудовується житловими та громадськими будівлями. 10.09.2003р. виконком Одеської міської ради прийняв рішення №502 „Про надання дозволу ТОВ „Завод залізобетонних виробів-3” на будівництво групи житлових будинків з адміністративними і торгово-побутовими об’єктами  на території заводу залізобетонних виробів-3 по вул. Середньофонтанська,19”, відповідно до якого почергово, до кінця 2010р. здійснюється будівництво житлового комплексу. Пунктом 2.2. зазначеного рішення передбачено винесення тимчасової АЗС підприємства „Контролінг”, правонаступником якого є позивач.  Рішенням Одеської міської ради від 26.09.2003р. №1814-ХХІУ „Про затвердження проекту відведення та надання ТОВ „Завод ЗБВ-3” (товариство з обмеженою відповідальністю) в оренду земельної ділянки площею 3,9074 га, за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19 для проектування та будівництва групи житлових будинків з адміністративними і торгово-побутовими об’єктами на території заводу залізобетонних виробів”, на яке йде посилання у оскаржуваному позивачем пункті Договору, вирішено  надати ТОВ „Завод ЗБВ-3” за рахунок земель міста (землі житлової та громадської забудови) земельну ділянку площею 3,9074 га , яка знаходиться у фактичному користуванні ТОВ „Завод ЗБВ-3”, за   адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19 , у довгострокову оренду терміном на 7 років, для проектування та будівництва групи житлових будинків з адміністративними і торгово-побутовими об’єктами. Відповідно до п.7.55,7.59 ДБН 360-92**, затверджених державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України, автозаправні комплекси повинні знаходитися окремо від кварталів житлової та громадської забудови на ділянках, передбачених для їх будівництва відповідною містобудівною документацією, що і стало підставою внесення до договору оскаржуваного позивачем п.9.4.9.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.  Відповідно до ч.1-3, 5  ст.203 Цивільного кодексу України правочин вважається чинним, якщо: -  його зміст не суперечитиме нормам законодавства, а також  моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, має необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину є вільним і відповідає його внутрішній волі; - правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, за час розгляду апеляційної скарги апелянтом не було наведено достатніх підстав ґрунтованих на вимогах чинного законодавства, щодо яких  можна вважати п. 9.4.9. Договору недійсним.

З огляду на зазначене, господарським судом прийнято рішення від 20.11.2006р. з урахуванням всіх обставин і матеріалів справи, та чинного законодавства, у зв’язку з чим апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями   „Лукойл -Україна” задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в:

Рішення  господарського суду Одеської   області від 20.11.2006 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу  Підприємства з іноземними інвестиціями   „Лукойл -Україна”   без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у  касаційному порядку.

Головуючий                                                                      П.Ф.Мацюра

Судді:                                                                               Е.І. Андрєєва

Н.В.Ліпчанська