ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2007                                                                                             Справа № А17/272-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:                   головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Верхогляд Т.А.

при секретарі –Чоха Є.О.

за участю представників

позивача –Томніковська К.С.

відповідача-1 –Ребров Д.М.

відповідача-2 –не з’явився

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська на постанову господарського суду Дніпропетровської  області від 25.12.2006 року у справі № А17/272-06

за позовом державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

до  товариства з обмеженою відповідальністю „Вотум-Україна”, м. Дніпропетровськ

товариства з обмеженою відповідальністю „Ультра”, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним господарського зобов’язання та стягнення 158730,0 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2006р. у справі №А17/272-06 (суддя Стрелець Т.Г.) державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним господарського зобов’язання, укладеного між ТОВ „Вотум-Україна” та ТОВ ”Ультра”, як такого, що здійснено з метою, суперечною інтересам держави і суспільства та стягнення з ТОВ „Вотум-Україна” на користь державного бюджету 158730,0грн., які складають вартість отриманого за цим зобов’язанням товару.

Вмотивовуючи постанову, господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у відповідача-2 мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства, направленої на приховування об’єктів оподаткування за оспорюваним господарським зобов’язанням, та відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 207, 208 ГК України.

Не погодившись з постановою господарського суду, позивач –ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне дослідження обставин справи, просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нове судове рішення, яким  задовольнити позов.

При цьому скаржник посилається на неврахування господарським судом фактів, встановлених рішенням та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по справі №27/166 (а саме: визнання недійсними установчих документів та свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ТОВ „Ультра”, отримання невстановленими особами права на нарахування податку та складання податкових накладних), що свідчать про наявність умислу на здійснення господарського зобов’язання з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Відповідач-1 у запереченнях на апеляційну скаргу послався на законність і обґрунтованість рішення господарського суду;  необґрунтованість і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити постанову без змін, апеляційну скаргу -  без задоволення.

Відповідачем-2 заперечення на апеляційну скаргу надані не були; представник відповідача-2 у судове засідання не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак, наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду не скористався.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини  ухвали.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2004р. між відповідачами було укладено усне господарське зобов’язання, відповідно до якого відповідач-2  поставив відповідачеві-1 будівельні матеріали в асортименті, а відповідач-2, відповідно, прийняв останні та оплатив їхню вартість.

Умови угоди було виконано обома сторонами в повному обсязі, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи (видатковою та податковою накладними, рахунками на оплату товарів та банківськими виписками про перерахування коштів) і не заперечується відповідачем-1.

Позивач вважає, що зазначена угода підлягає визнанню недійсною, як така, що укладена з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2005р. і ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.04.2006р. по справі №27/166 визнані недійсними установчі документи відповідача-2 з 11.06.2004р., свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість з 17.06.2004р., юридичну особу-відповідача-2 припинено з 11.06.2004р.

Обставини, встановлені названим вище рішенням (а саме: положення установчих документів ТОВ ”Ультра” містять неправдиву інформацію, оскільки засновник товариства Соловйов В.О. фактично не являється власником товариства і не мав наміру займатися господарською діяльністю; товариство не знаходиться за юридичною адресою та не сплачує податки; діяльність від імені товариства здійснювали невстановлені особи) покладені в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 208 ГК України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” недійсними є угоди, що укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і  суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу. До них, зокрема, належать угоди, спрямовані на використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою, приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання майна, що знаходяться у їх власності або користуванні, на шкоду правам, свободам і гідності громадян інтересам суспільства, на незаконне відчуження землі або незаконне нею користування, розпорядження чи придбання всупереч встановленим правилам предметів, вилучених з обігу або обмежених у обігу.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про деякі питання  застосування законодавства про відповідальність за ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів” від 08.10.2004 року №15, ухилення від сплати податків, зборів, інших обов’язкових платежів може бути вчинене як шляхом неподання документів із їх обчисленням та сплатою до бюджетів чи державних цільових фондів (податкових декларацій, розрахунків, бухгалтерських звітів і балансів тощо), так і шляхом приховування об’єктів оподаткування, а також шляхом заниження об’єктів оподаткування та іншими способами. При цьому неподання податкової декларації, як правило, є одночасно і приховуванням об’єктів оподаткування.

Отже, предметом доказування по даному спору є наявність у відповідача-2 на час здійснення господарського зобов’язання мети, направленої на приховування доходів від оподаткування.

Згідно з ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд вірно послався на те, що матеріалами справи не підтверджується здійснення господарського зобов’язання відповідачем-2 з метою приховування доходів від оподаткування.

Так, матеріали свідчать про реєстрацію ТОВ “Ультра” рішенням виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 22.08.2000р., про що видано свідоцтво про державну реєстрацію; 01.09.2000р. товариство поставлено на податковий облік в ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська; 14.06.04р. - внесено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; 17.06.04р. - зареєстровано як платник податку на додану вартість; на момент вирішення спору підприємство з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців України у встановленому порядку виключено не було.

Таким чином, на момент виконання спірного господарського зобов’язання ТОВ "Ультра" перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника податку на додану вартість, особа, яка виступила його засновником, не заперечувала проти заснування підприємства на своє ім'я.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №27/166  установчі документи ТОВ „Ультра” визнані недійсними у зв’язку із реєстрацією товариства на підставну особу. Визнання недійсним свідоцтва товариства як платника податку на додану вартість пов’язано з безпідставним отриманням права цієї особи на нарахування даного податку і складання податкових накладних.

Між тим, факту ухилення ТОВ ”Ультра” від сплати податків цим рішенням не встановлено. Будь-які докази такого ухилення відсутні і в матеріалах справи. Зокрема, відсутніми є відомості про неподання товариством податкової звітності за наслідками проведення спірної господарської операції, несплати ним податків у відповідних розмірах, не зазначено переліку цих податків та взагалі наявності податкового боргу.

За викладених обставин наявність рішення господарського суду по справі № 27/166 про визнання недійсними установчих документів ТОВ ”Ультра”, свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість не є достатнім доказом наявності умислу у зазначеного товариства на здійснення оскаржуваного зобов’язання з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, як то правомірно визначено господарським судом.

Цілком обґрунтовано залишені без задоволення і вимоги податкової інспекції про стягнення з відповідача-1 вартості отриманого товару з огляду на положення ст.208 ГК України, відповідно до яких стягнення вартості товару можливо лише за умови його відсутності, а також на неподання доказів того, що у відповідача-1 відсутні придбані товари.

Таким чином, постанова місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам справи, підстави для її скасування відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Постанову господарського  суду Дніпропетровської області від 25.12.2006 року у справі № А17/272-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий                                                                           І.В.Тищик

Судді                                                                                        І.А.Сизько

Т.А.Верхогляд