ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.
№ 34/7

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Владимиренко С.В. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Харківського обласного центру зайнятості, м. Харків,

на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2006

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007

зі справи № 34/7

за позовом Харківського обласного центру зайнятості (далі –Центр зайнятості)

до Української державної корпорації по виконанню монтажних і спеціальних будівельних робіт "Укрмонтажспецбуд"  (далі –Корпорація), м. Київ,

про стягнення 12 619,30 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – не з’явився,

відповідача –Гомон Г.Р.,

ВСТАНОВИВ:

Центр зайнятості звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Корпорації 12 619,30 грн. пені за період з 23.03.2005 по 24.11.2005 "за несвоєчасне відпрацювання авансового платежу" за договором від 14.01.2004 № ХА3-ГП (далі –Договір).

Рішенням названого суду від 01.12.2006 (суддя Сташків Р.Б.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 (колегія суддів у складі: Дикунська С.Я. –головуючий суддя, судді Дзюбко П.О., Сотніков С.В.), у позові відмовлено.

Прийняті судові рішення мотивовано відсутністю правових підстав для стягнення з відповідача визначеної позивачем пені.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального права та направити справу на новий розгляд.

Корпорація подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її доводів та просила судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 14.01.2004 Центром зайнятості (замовник) та Корпорацією (генпідрядник) укладено Договір, відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник бере на себе зобов’язання з виконання робіт по будівництву закладу соціального призначення –центру зайнятості в смт Великий Бурлук Харківської області;

- згідно з пунктом 2.1 Договору орієнтовна загальна вартість робіт згідно з кошторисною документацією становить 2 297 808 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 382 968 грн.; остаточна вартість робіт за Договором визначається за підсумками робіт, виконаних генпідрядником на протязі строку дії Договору;

- відповідно до пункту 2.3 Договору розрахунки за ним здійснюються безпосередньо замовником по мірі надходження бюджетних коштів:

·           за 10 днів до початку виконання робіт замовник сплачує генпідряднику аванс в розмір 30 % загальної вартості обсягу робіт за договором;

·           при виконанні видів робіт, етап завершення яких становить один місяць, замовник сплачує генпідряднику 100 % вартості таких робіт на умовах авансу;

·           розрахунки поетапного звершення робіт виконуються на підставі актів виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в, форма № КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін, в 5-ти денний термін після їх підписання;

- відповідно до пункту 3.1 Договору генпідрядник зобов'язується розпочати роботи за Договором не пізніше 5-ти робочих днів після одержання дозволу державного архітектурно-будівельного контролю;

- згідно з пунктом 3.2 Договору сторонами узгоджено такі терміни виконання робіт:

·           початок робіт –лютий 2004 року;

·           закінчення робіт –31 вересня 2004 року;

- відповідно до пункту 5.1 Договору генпідрядник зобов'язується, зокрема, виконати передбачені Договором роботи відповідно до затвердженої в установленому порядку проектно-кошторисної документації і передати замовнику об'єкт, зданий та прийнятий державною комісією в обумовлені Договором терміни;

- пунктом 5.2 Договору передбачено сплату генпідрядником пені в розмірі облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки, але не більше 10 % від суми невиконаних робіт за: невиконання термінів по етапах робіт відповідно до додатків (календарних планів); затримку надання актів виконаних робіт за формою КБ-2в та КБ-3; нездачу об'єктів державній комісії в передбачені Договором терміни;

- згідно з пунктом 5.3 Договору замовник зобов'язаний, зокрема, в 2-денний термін з моменту підписання Договору надати необхідну проектну документацію і необхідні дозвільні документи по об'єкту;

- додатковими угодами від 28.03.2004 № 1, від 29.09.2004 № 1-А, від 30.12.2004 № 2 та від 30.03.2005 № 3 до Договору сторони визначили “тверду договірну ціну” за Договором у сумі 2 624 162,40 грн. та узгодили термін закінчення робіт - вересень 2005 року;

- позивач платіжними дорученнями від 23.12.2004 № 5422 перерахував відповідачеві авансовий внесок - 263 456 грн.;

- терміни початку і закінчення робіт продовжувалися у зв'язку з відсутністю проектно-кошторисної та дозвільної документації, яку Центр зайнятості на порушення пункту 5.3 Договору не надав Корпорації;

- з боку позивача відсутні докази підтвердження настання терміну виконання робіт по етапах відповідно до додатків (календарних планів) та відсутні акти виконаних робіт;

- позивачем не доведено обґрунтованість нарахування ним пені в сумі 12 619,30 грн. за визначений ним період, а саме з 23.03.2005 по 24.11.2005.

Причиною подання касаційної скарги стало питання стосовно наявності правових підстав для стягнення на користь Центру зайнятості визначеної ним пені.

Частиною першою статті 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини першої статті 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно з частиною другою статті 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до частини третьої статті 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

З огляду на наведене попередні судові інстанції, встановивши факт несвоєчасного виконання Корпорацією договірних зобов’язань саме внаслідок прострочення кредитора (через несвоєчасне надання Центром зайнятості проектно-кошторисної та дозвільної документації по об'єкту), дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності залишення даного позову без задоволення.

У свою чергу, відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти  докази.

Таким чином, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів відповідають встановленим ними фактичним обставинам справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2006 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2007 зі справи № 34/7 залишити без змін, а касаційну скаргу Харківського обласного центру зайнятості –без задоволення.

Суддя                                                                                           В.Селіваненко

Суддя                                                                                           С.Владимиренко

Суддя                                                                                           Б.Львов