ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.01.07                                                                                           Справа  № 2/148

Львівський апеляційний господарський суд  в складі колегії:

головуючого-судді
Дух Я.В.

суддів
Краєвська М.В.

Слука М.Г.

розглянувши
апеляційну скаргу ТзОВ «Тено»б/н від 14.09.2006 року

на рішення
Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2006 року

у справі
№ 2/148

за позовом
Виробничо-комерційного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Дружба»с. Сюрте Ужгородського району

до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Тено», м. Ужгород

про
примусове виконання умов мирової угоди від 18.07.2003 року шляхом передачі 26 913 літрів бензину в натурі або сплатити його вартість за цінами, що діють на день погашення заборгованості,

за участю представників:

від позивача: Сковородько І.Ф. –представник (доручення б/н від 11.12.2006 року)

від відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ

Представнику позивача роз’яснено права та обов’язки передбачені ст.ст.22, 28, ГПК України.

Причини відкладення розгляду справи викладені в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2006 року та від 14.12.2006 року.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2007 року в склад колегії по розгляду даної апеляційної скарги замість судді Якімець Г.Г. введено суддю Слуку М.Г.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, явки свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги відповідно до ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 14.12.2006 року, доказом чого є повідомлення про його вручення, водночас подав заяву від 09.11.2006р. (вх. №10504 від 13.11.2005р.), в якій просив суд апеляційної скарги розгляд справи провести за відсутністю його представника.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 29.08.2006 року у справі № 2/148 (суддя Ремецькі О.Ф.) частково задоволено позовні вимоги Виробничо-комерційного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Дружба», с. Сюрте Ужгородського району до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тено», м. Ужгород, та стягнуто з останнього 13 096 літрів бензину марки А-92 на виконання умов мирової угоди від 18.07.2003 року та суму 314,40 грн. у відшкодування судових витрат за нею, а також суму 85 грн. у відшкодування витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи дане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач не надав суду належних доказів, які підтверджували факт погашення повної заборгованості за умовами мирової угоди. Матеріалами справи доведена часткова заборгованість відповідача перед позивачем в кількості 13 096 літрів бензину, вимоги про повернення якого підлягають до задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого господарського суду, ТзОВ «Тено»(відповідач у справі) –надалі скаржник, подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи, зокрема, з тих підстав, що місцевим господарським судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а саме, відповідач не був повідомлений про час та місце розгляду справи, так як рішення в судовому засідання приймалося без участі представника відповідача.

ТзОВ “Дружба” (позивач у справі) проти доводів апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у своєму відзиві на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи зокрема з тих підстав, що відповідач був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань як господарським судом, так і самим позивачем, який направляв йому повідомлення про визначення місця проведення звірки розрахунків на вимогу ухвал суду, проте відповідач ухилявся від прийняття участі у справі та виконання ухвал місцевого господарського суду з метою затягування розгляду справи. Крім цього позивач зазначає, що відповідач в порядку ст. 33 ГПК України не довів виконання умов мирової угоди.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення  представника позивача в судовому засіданні,  дослідивши правильність застосування  місцевим господарським судом при винесенні  оскаржуваного рішення  норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з такого :

Відповідно  до  вимог  ст.  4-7  ГПК  України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної  істини,  тобто  відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.  43 ГПК України,  згідно  з  якою господарський  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,  повному і об'єктивному  розгляді  в судовому  процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Відповідно до ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ухвалою господарського суду від 18.07.2003 року у справі № 1/56 за позовом ТзОВ “Дружба” до ТзОВ “Тено” (а.с.18) було затверджено мирову угоду від 18.07.2003р. (а.с.17), укладену між виробничо-комерційним сільськогосподарським підприємством у формі ТзОВ «Дружба»та ТзОВ «Тено», за умовами якої сторони дійшли згоди про те, що заборгованість відповідача на момент підписання мирової угоди складає 25 000 літрів бензину марки А-92 на суму 46 750,00 грн. і відповідач зобов’язувався здійснювати погашення вказаної суми боргу шляхом забезпечення автотранспорту позивача нафтопродуктами з розрахунку 600 літрів бензину марки А-92 в місяць до повного погашення боргу, а також відшкодувати судові витрати в сумі 314,40 грн.

Одним із засобів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов’язків сторін щодо предмету позову (частини перша і третя статті 78 ГПК України).

Згідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, рішення суду.

Як зазначив Вищий господарський суд України у підпункті 3.9.6 пункту 3 свого Роз'яснення N 02-5/289 від 18.09.1997р. “ Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” з доповненнями, внесеними згідно Роз'яснення Вищого господарського суду N 04-5/609 від 31.05.2002р., у разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди наказ про примусове виконання не може бути видано, оскільки провадження зі справи господарським судом припинено. Однак інша сторона у цьому випадку не позбавлена права звернутися на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи та організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних  прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем заявлено вимогу  про спонукання відповідача виконати ухвалу  господарського суду від 18.07.2003 року у справі № 1/56 та умови мирової угоди від 18.07.2003р., затверджену вказаною ухвалою господарського суду

В процесі розгляду справи в місцевому господарському суді позивач заявою від 07.08.2006р. №14 доповнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати відповідача передати в рахунок заборгованості  26 913 літрів бензину марки А-92 або сплатити його вартість за ціною, яка діє на день погашення заборгованості.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензії про виконання належних умов мирової угоди (а.с. 13, 16). Однак, дані претензії в повному обсязі так і не виконанні. Відповідачем зобов’язання за мировою угодою виконано частково, відпущено 11 904 літрів бензину, і станом на 01.05.2006 року загальна заборгованість складає 13 096 літрів, що підтверджується матеріалами справи.

У  відповідності  з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України  та статті 33 ГПК України  кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,   на   які   вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 34 ГПК України, обставини справи, які  відповідно  до  законодавства  повинні бути  підтверджені  певними  засобами  доказування,   не    можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, згідно ч.2 статті 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Скаржник доводів позовної заяви та висновки місцевого господарського суду не спростував, доказів повного виконання умов мирової угоди від 18.07.2003р. судам обох інстанцій не подав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд в порядку ст.. 43 ГПК України всебічно, повно та об'єктивно з'ясував всі обставини справи та правильно вирішив спір по суті відповідно до вимог процесуального та матеріального права, задоволивши позовні вимоги частково в розмірі непоставленого позивачу бензину марки А-92 в кількості 13 096 літрів, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги такі висновки місцевого господарського суду також не спростовують, при цьому зводяться виключно до твердження про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення його про час та місце проведення судового засідання.

Проте такі твердження скаржника спростовуються матеріалами справи.

Так,  в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення скаржнику ухвали місцевого господарського суду від 14.07.2006р. про порушення провадження у справі (зворотна сторона а.с.1) з відміткою представника скаржника про її отримання.

Крім цього Львівським апеляційним господарським судом витребовано копію реєстру вихідної кореспонденції господарського суду Закарпатської області, з якої вбачається, що 18.08.2006 року на адресу ТзОВ «Тено», м.Ужгород вул. Нахимова, 1/69 було направлено копію ухвалу від 16.08.2006 року (а.с.30), якою розгляд справи було відкладено на 29.08.2006р.

Зазначене спростовує доводи скаржника про те, що останній не був повідомлений про порушення провадження у справі та про час і місце проведення судових засідань у справі, при цьому колегія суддів зазначає, що скаржник недобросовісно користується своїми правами, передбаченими ст.. 22 ГПК України, ухиляється від виконання вимог господарського суду, не з'являється на участь в судових засіданнях, що свідчить лише про  його намір затягнути розгляд даної справи.

Крім того, ухвалами місцевого господарського суду та апеляційної інстанції відповідача було зобов’язано дати пояснення по суті позову та надати докази виконання мирової угоди. Однак, на день приймання рішення вимоги суду відповідачем не виконані, свого уповноваженого представника на засідання не направив.

За таких обставин, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення господарського суду Закарпатської області чинному законодавству, матеріалам справи та дійсним обставинам, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити і рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на скаржника.

керуючись, ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2006 року у справі № 2/148 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Судові витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на ТзОВ “Тено”.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Справу № 2/148 повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий-суддя                                                                        Я.В. Дух

Суддя                                                                                                М.В. Краєвська

Суддя                                                                                               М.Г. Слука