ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.03.07                                                                                           Справа  № 4/2083-19/340

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Кравчук Н. М.

суддів                                                                                        Гнатюк Г. М.

Мирутенка О. Л.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго»№ 349 від 26.01.2007 р.

на рішення  господарського суду Львівської  області  від 04.12.2006 р.

у справі № 4/2083-19/340

за позовом Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго», м. Червоноград

про стягнення заборгованості в розмірі 1 958 656, 55 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –Працьовитий Ю. В. –головний юрисконсульт (довіреність № 357/10 від 29.12.2006 р.)

від відповідача (скаржника) –Войцехівський Р. М. –юрисконсульт (довіреність № 2820 від 03.10.2005 р.)

Представникам сторін у судовому засіданні роз’яснені права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання сторін, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 04.12.2006 р. у справі № 4/2083-19/340 за позовом ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»до КП «Червоноградтеплокомуненерго»про стягнення заборгованості в сумі 1 958 656, 55 грн. позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача  1 684 303, 49 грн. основного боргу, 30 621, 98 грн. пені, 76 317, 42 грн. інфляційних нарахувань, 37 947, 86 грн. 3 % річних, судові витрати, а також розстрочено виконання судового рішення на 3 місяці рівними частинами, починаючи з 20.12.2006 р., в частині стягнення основного боргу в сумі 6 977, 51 грн. провадження припинено, а в частині стягнення пені в розмірі 122 488, 01 грн. відмовлено.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Львівської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення в частині стягнення з КП «Червоноградтеплокомуненерго»30 621,98 грн. пені, 76 317,42 грн. інфляційних нарахувань та 37 947, 86 грн. 3 % річних та відстрочити виконання вказаного рішення терміном на 2 роки, посилаючись на Закони України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», «Про ціни та ціноутворення», Постанову Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування у 2006 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості минулих років з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з водопостачання і водовідведення затверджених для населення»№ 750 від 22.05.2006 р. Також апелянт зазначає, що на час виконання договору № 6/05-903-ТЕ-21 від 01.04.2005 р. діяв і діє Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», який передбачає, що заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Крім цього, ст. 5 цього Закону встановлено, що на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг. Відповідач вважає, що прийняття Закону України «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги»сприяло гальмуванню стягнення заборгованості, оскільки основним джерелом отримання коштів для розрахунку за природний газ є надходження платежів від населення за комунальні послуги.

Позивач, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами, викладеними в ній, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не укладали між собою договору про реструктуризацію заборгованості за поставлений у 2005 році природний газ, як це передбачено Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», а також тим, що згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов’язання, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також позивач звертається до ст. 229 ГК України.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно умов договору № 06/05-903-ТЕ-21  від 01.04.2005 р. на постачання природного газу, ДК “Газ України” передав у власність відповідачу протягом квітня –грудня 2005 р. природний газ, що підтверджується актами прийому-передачі, копії яких місяться у даній справі.

Відповідно до п. 6.1 даного договору, оплата за газ здійснюється покупцем  грошовими коштами щодекадно до 10, 20, 30 числа місяця поставки  газу.

Остаточний  розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюється на  підставі акту приймання-передачі газу до 10  числа, наступного за місцем поставки газу.

За ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Борг відповідача за отриманий природний  газ становить 1 684 303, 49 грн., в результаті часткової проплати в сумі 6 977, 51 грн., що не заперечує і сам відповідач.

Згідно з вимогами п. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 258, 549-551 ЦК України, п. 7.2 вищевказаного договору, за несвоєчасну  оплату спожитого  газу, позивачем нараховано пеню в сумі 153 109, 99 грн.

Оскільки відповідач поставляє газ населенню, з якого пеня не стягується, він зобов’язаний сплатити пеню в сумі 30 621, 98 грн.

Відповідно до п. 7.1 укладеного між сторонами договору, за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Крім того, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Тобто, нарахування штрафних санкцій законодавець не ставить у залежність від оплати взагалі, а від самого прострочення виконання грошового зобов'язання.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що Законом України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" визначено,  що заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації ( Закон набрав чинності з 01.07. 2003 року.), тобто його застосування не розповсюджується на дані правовідносини, які виникли між сторонами.

У відповідності до вимог ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому береться до уваги майновий стан сторін, ступінь виконання зобов'язання боржником.

Так, за ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем була нарахована відповідачу сума індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76 317, 42 грн., а також 3 % річних з простроченої суми становлять 37 947, 86 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить в розмірі 1 829 190, 75 грн., враховуючи часткову проплату.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду є законним, а отому його слід залишити в силі, а  апеляційну скаргу - без  задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 04.12.2006 р. у справі № 4/2083-19/340 залишити без змін, а апеляційну скаргу КП «Червоноградтеплокомуненерго»без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.          Справу передати до місцевого господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя                                                                                Н. М. Кравчук

Суддя                                                                                                       Г. М. Гнатюк

Суддя                                                                                                       О. Л. Мирутенко