Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2007
р.
Справа № 3/783-06

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді  ,

при
секретарі Безлепкіній І.П.

за
участю представників сторін:

позивача - Лісовського
О.С., Вороб"я М.І.

відповідача -  ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства "Ліктрави", м. Житомир (вх. НОМЕР_1)
на рішення господарського суду Сумської області від 26.12.06 р. по справі №
3/783-06

за позовом Закритого
акціонерного товариства "Ліктрави", м. Житомир

до Суб"єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Суми

про стягнення 36100,00 грн., -

встановила:

У грудні 2006 року Закритого акціонерного товариства
"Ліктрави", м. Житомир звернулось до господарського суду Сумської
області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 про стягнення  36100,00 грн., у
тому числі: 34500,00 грн. штрафу за недоставлену сировину та 1600,00  грн. за неповернену тару.

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.12.2006 року
по справі № 3/783-06 (суддя Левченко П.І.) в позові відмовлено повністю.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився,
подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним та необґрунтованим, а
тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким  позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, як
необґрунтовану.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин
справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників сторін,
колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області
виходив з результатів встановлення та дослідження документально
підтверджених  матеріалами справи
обставин спору за якими встановив, що 08 червня 2006 року між сторонами у
справі підписано договір за НОМЕР_2 (далі - Договір) про поставку лікарської
рослинної сировини згідно специфікації до Договору.

За своєю правовою природою вказаний Договір є договором поставки,
укладений між двома господарюючими суб'єктами. Правовідносини між сторонами
цього договору є господарськими правовідносинами і регулюються згідно ст. ст. 1
-4 Господарського кодексу України цим Кодексом (ГК України).

Господарський суд аналізуючи умови підписаного між сторонами Договору
вказав, що його 4 розділ "Якість сировини" не містить конкретних та
коректних критеріїв визначення якості сировини, яким вона має відповідати.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України, якість
товару, що поставляється, повинна відповідати стандартам, технічним умовам,
іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам).

А відповідно до ч. 2 ст. 268 Господарського кодексу України,
номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість
товарів зазначаються у договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано в
загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до
примірника договору покупця на його вимогу.

Отже, з урахуванням вказаних вимог чинного законодавства,
визначені критерії якості лікарської сировини, викладені в розділі 4 позивачем
(Покупцем) є неконкретними і некоректними, оскільки не містять посилань на
номери та індекси стандартів, технічних умов тощо, а лише загальні фрази про
аналітично-нормативні документів, про визначення якості лікарської рослинної
сировини лабораторією продавця, який і визначає згідно умов розділу 4 договору
сам в односторонньому порядку по невизначеним критеріям якості отриманої
сировини.

Разом з цим, господарський суд зазначив, що якийсь загальний чи
звичайний рівень якості товарів в даному разі не може бути застосований,
оскільки мова йде про специфічний товар (лікарську сировину), до якого мають
висуватися конкретно визначені чіткі критерії якості (стандарти, ТУ тощо).

Умови щодо якості товарів для договорів поставки є істотною
умовою, про що свідчать ст. ст. 268, 269 Господарського кодексу України.

А згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору.

З огляду на вказане, господарський суд дійшов висновку, що
підписаний сторонами договір НОМЕР_2 від 08.06.2006 є неукладеним і не породжує
цивільних прав і обов'язків для сторін, оскільки останні не узгодили якість
товару, який підлягав передачі за вказаним договором. Тобто, враховуючи, що
спірний договір не містить всіх істотних умов, необхідних для договорів даного
виду, а позовні вимоги ґрунтуються на неукладеному договорі, господарський суд
прийняв рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, як свідчать матеріали справи та встановлено судом
першої інстанції, відповідач не отримував від позивача по накладній НОМЕР_3 від
18.07.2006 року обеззараженої тари для ліксировини, оскільки з урахуванням
наявних в матеріалах даної справи документах зі справжнім підписом ОСОБА_1
(договором, специфікацією, письмовими запереченнями) підпис в накладній про
одержання тари вчинений не ОСОБА_1 Також, вказана накладна не містить печатки
відповідача, котра наявна у спірному Договорі та специфікації до нього.

Не отримавши від позивача обеззараженої тари для ліксировини,
відповідач в будь-якому разі не міг здійснювати поставку ліксировини, яка
згідно умов договору НОМЕР_2 від 08.06.2006 року мала бути покладена в тару
покупця (позивача) і не може нести відповідальність за непоставку ліксировини
та за неповернення тари. Таким чином, враховуючи, що позивач не довів суду
факту передачі відповідачеві обеззараженої тари для поставки ліксировини,
господарський суд визнав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а
тому відмовив в задоволенні позову.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії
суддів,  повністю відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи, їм
надана правильна та належна правова оцінка, тому підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення не вбачає,
оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень. А згідно зі статтею 43 цього ж Кодексу
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в
судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

В спростування доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає необхідним зауважити наступне.

Беручи до уваги зміст ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України та
ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, в котрих наводяться загальні умови
за наявності яких цивільно-правовий та господарсько-правовий договір визнаються
укладеними, колегія суддів погоджується із висновками господарського суду та
вважає, що договір НОМЕР_2 від 08.06.2006р. не відповідає вимогам, встановленим
для визнання його укладеним, та вимогам, додержання яких є необхідним для його
чинності.

Такими умовами є, зокрема те, що сторони повинні досягти згоди з
усіх істотних умов договору та досягти такої згоди у передбаченій законом формі
(належній формі), а також сторони господарсько-правового договору мають до
сягти  згоди у передбаченому законом
порядку.

Досягнення згоди з істот них умов договору є обов'язковим для ви
знання договору укладеним, адже це насам перед обумовлено самою юридичною при
родою поняття договору як взаємної домов леності сторін, спрямованої на
встановлен ня, зміну та припинення цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України). Від сутність згоди щодо істотних умов договору
вказує на відсутність підстав вважати дого вір укладеним. Крім того,
Господарським кодексом України сто совно такого випадку прямо передбачено, що,
коли сторони не досягнуть згоди стосов но істотних умов договору, такий договір
вважається неукладеним, тобто таким, що не відбувся (ч. 8 ст. 181
Господарського кодексу України).

Окрім того, необхідність узгоджувати при укладенні договору саме
всі істотні умови передусім обумовлена юридичною природою договору як
зобов'язання, в силу якого боржник пови нен вчинити на користь кредитора певну
дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утрима тися від певної дії, а кредитор має право ви магати від боржника
виконання його обо в'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу, ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу). Саме через істотні умови договору сторони
конкретизують свої права та обов'язки. В ін шому разі неможливо буде зрозуміти,
про що домовилися сторони або яким чином до сягнута домовленість має бути
виконана.

Суд першої  дійшов
обґрунтованого висновку про те,  що
дії  сторін в даній   справі, не спрямовані  на набуття,
зміну  цивільних прав та
обов'язків, а позивач не підтвердив зворотне відповідними доказами, а саме
листами, рахунками, накладними, тощо.

Водночас з цим, слід зауважити, що правове регулювання перевірки
якості товарів за договором поставки передбаче но у ст. 268 Господарського
кодексу Украї ни. Якість товарів, що постав ляються, має відповідати
стандартам, тех нічним умовам, іншій технічній докумен тації, яка містить
вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не ви значать у
договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен за
свідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним
документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

На підставі ч. 1 ст. 268 Господарського кодексу України сторони мо
жуть встановити вимоги до якості виходячи з одного (або кількох) визначених
цією нор мою критеріїв якості, а саме: стандартів, технічних умов, іншої
технічної  документації, яка встановлює
вимоги до якості, зразків (еталонів).

В даному випадку, сторони не узгодили питання щодо якості товару
та в якому вигляді повинен поставлятись цей товар, будь-то рослинна сировина в
її природному, чи наближеному до природного стані, або готова товарна продукція,
у вигляді переробленої рослинної сировини.

Як стверджує відповідач, ним дійсно був підписаний договір про
поставку позивачу лікарської рослинної сировини, однак відповідного досвіду
щодо критеріїв (вимог) до такого специфічного товару, що в даному випадку
повинен поставлятись на виконання умов Договору, відповідач не має. При цьому,
згідно з ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України істотними умовами
господарського договору є  вимоги щодо
якості його предмету. Також, слід зазначити, що відповідно до норм чинного
законодавства України  до обо в'язкових
вимог, яким повинен відповідати поставлений товар, належать такі, що
забезпечують безпечність про дукції для життя, здоров'я і майна громадян,
навколишнього природного середовища, її сумісність і взаємозамінність, і вимоги
до ме тодів випробувань цих показників, зазначених у ст. 15 Господарського
кодексу України.

Відповідних доказів про те, що фактично Договір НОМЕР_2 відбувся
та належних доказів в підтвердження передачі відповідачеві обеззараженої тари
для поставки ліксировини позивачем не надано. Окрім того, з будь-якими вимогами
про поставку товару позивач до відповідача не звертався.

Колегія суддів також погоджуючись із висновками господарського
суду стосовно накладної на поставку обеззараженої тари для ліксировини за
НОМЕР_3 від 18.07.2006р. вважає її неналежним доказом передачі тари
відповідачу, оскільки вона оформлена неналежним чином та не містить підпису,
вчиненого самим відповідачем, і його печатки. Довіреність на отримання
відповідачем тари від  позивача останнім
не надана та в матеріалах справи відсутня.

Отже, з урахуванням викладеного, а також того, що сторони чітко не
обумовили Договором поставки НОМЕР_2, а із матеріалів справи не вбачається,
яким саме стандартам або вимогам повинен відповідати товар (ліксировина),
колегія суддів також приходить до висновку, про безпідставність позовних
вимог.

Крім того, подані позивачем документи не є належними доказами
в  підтвердження наявності  між
відповідачем правовідносин за договором НОМЕР_2 від 08.06.2006р., а
також підставами для стягнення з відповідача 36100,00 грн. штрафу за неналежне
виконання його умов та 1600,00 грн. за неповернену тару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України  кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, враховуючи те, що в процесі розгляду справи як
господарським судом  так і судом
апеляційної інстанції, позивачем ніяких інших документів, ніж ті, що
знаходяться в матеріалах справи, на підтвердження його позовних вимог  не надано, тому колегія суддів, на підставі
доказів, які знаходяться в матеріалах справи, погоджується з висновками суду
першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і
його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного
та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду
Сумської області від 26.12.2006р. по справі № 3/783-06  прийняте без порушень норм матеріального та процесуального
права, а доводи позивача яких подана апеляційна скарга про скасування рішення,
не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
апеляційного господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства
"Ліктрави", м. Житомир залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 26.12.2006р. по
справі № 3/783-06 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді