ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.07 р.                                                                             Справа № 26/142а

Постановлена у нарадчий кімнаті 03 липня 2007 р. о 17 год. 25 хв.

Господарський суд Донецької області  у складі судді  Наумової К.Г.

При секретарі судового засідання – Капустіні А.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду                     адміністративну справу №   26/142а

за позовом   Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „АгроГарант”    (м. Донецьк)

до                      Державної податкової інспекції  у  Ленінському районі м. Донецька                                                                  (м. Донецьк)

про                визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень   від     30.10.2006 р.  № /0,  від 27.11.2006 р.                                  № /1,  від 30.01.2007 р.    № /2,                         від 17.04.2007 р.   № /3

Закрите акціонерне товариство „Страхова компанія „Агро гарант”                      (м. Донецьк)   звернулось до господарського суду Донецької області з позовом  до   Державної податкової адміністрації  у  Ленінському районі м. Донецька                               (м. Донецьк), далі за текстом “ДПІ”, про  визнання недійсними підпунктів 3.1.1.3, 3.1.1.4. 3.1.2.2.  п. 3.1.1 розділу 3.1 та п. 2 розділу 4 „Висновки” Акту перевірки від 20.10.2006 р. № 3773/22-411/32329204 „Про результати планової виїзної перевірки   Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Агро гарант”, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 року по 30.06.2006 р. року” в частині порушень підпункту 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону  України „Про оподаткування прибутку підприємств” та визнання недійсними  податкових повідомлень-рішень  від     30.10.2006 р. № /0,  від 27.11.2006 р. № /1,  від 30.01.2007 р. № /2, від 17.04.2007 р.   № /3.

Заявою від 14.06.07 р. позивач змінив  позовні вимоги та просить визнати недійсними  податкові повідомлення-рішення  від     30.10.2006 р.                       № /0,  від 27.11.2006 р. № /1,  від 30.01.2007 р.                            № /2, від 17.04.2007 р.   № /3, якими  позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 30508 грн.  та застосовані фінансові санкції у сумі 6106 грн. 60 коп. у загальній сумі 36609 грн. 60 коп.

Заявою від 03.07.2007 р. позивач поточнив назву відповідача - Державна податкова інспекція  у  Ленінському районі м. Донецька    (м. Донецьк).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

ДПІ вважає, що позивачем порушений п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону  України „Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме не включено до складу скоригованого валового доходу  від діяльності іншої ніж страхова, суми нормативних витрат на ведення справи, яка вираховується  при поверненні страхувальнику страхових платежів за період, що залишився до закінчення дії договору при достроковому припиненні його дії за вимогою страхувальника, в результаті чого за І півріччя 2006 р. занизив податок на прибуток від діяльності іншої ніж страхова, на суму 35285 грн. та зависив податок на прибуток від страхової діяльності на 4777 грн.

Нормативні  витрати на ведення справи, визначені при  розрахунку страхового тарифу є частиною страхового платежу та отримані від страхової діяльності. Відповідно до Закону України „Про страхування” предметом діяльності позивача може бути лише страхова діяльність, відповідно позивач може отримувати доходи лише з джерел пов’язаних зі страховою діяльністю.  Утримання із суми, що підлягає поверненню у разі дострокового розірвання договору страхування нормативних витрат на ведення справи є доходами отриманими від страхової діяльності.  Згідно з п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону  України „Про оподаткування прибутку підприємств”  доходи одержані страховиком  з джерел інших ніж зазначені у  п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 оподатковуються за загальною ставкою. Іншими визнаються доходи, які страховик одержує  із джерел інших ніж від страхової діяльності, а саме доходи у вигляді відсотків  за договором банківських вкладів, агентські винагороди за договорами страхування, доходи від операцій з іноземною валютою. Посилання ДПІ на п. 7.2 ст. 7  Закону  України „Про оподаткування прибутку підприємств”  не є правильним  оскільки перелік джерел  інших, ніж від страхової діяльності, є вичерпним, і в цьому переліку  відсутнє таке джерело як доходи наведення справи, що утримується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування.  Лист ДПА України  від 24.07.2006 р. № 13963/7/22-3017, на який послалась ДПІ,  суперечить чинному законодавству. Нормативні витрати на ведення справи є складовою частиною страхового тарифі та, відповідно, страхового платежу.  Умовно-постійні витрати на ведення справи формально витрачаються  по факту укладання договору страхування, саме тому вони повністю утримуються при достроковому  припиненні дії договору. Страховий платіж є вкладом кожного страхувальника  до сукупного грошового фонду  який формується  страховиком для подальшого розподілення на страхові виплати.  З моменту вступу в дію договорів страхування, нараховані страхові платежі до складу яких входять нормативні витрати на ведення справи, позивач включив до складу валових доходів  та здійснив нарахування податку за ставкою 3 відсотка. Відповідно до ст. 28 Закону України „Про страхування” при припиненні договору страхування припиняються цивільно-правові відносини між страхувальником та страховиком  і страхувальник повертає страховий платіж за період, що залишився до закінчення дії договору страхування, за вирахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, а також фактичних  виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

ДПІ проти позову заперечує, посилаючись на наступне.

Підставою для нарахування податку спірним повідомленням-рішенням було те, що позивачем податок на прибуток при достроковому припиненні дії договорів страхування  за вимогою страхувальника, був оподаткований за ставкою 3 відсотка. Порядок оподаткування страхової діяльності  визначений п.п. 7.2 ст. 7   Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”  і згідно п.п. 7.2.1 цієї статті при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхування,  доход від такої діяльності юридичних осіб – резидентів оподатковується за ставкою 3 відсотка. У разі одержання доходів з джерел  інших, ніж ті, що визначені п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону, такі доходи  підлягають оподаткуванню згідно до п.п. 7.2.3 ст. 7 та п. 10.1 ст. 10 закону, тобто за ставкою 25 відсотків. Для цілей оподаткування п.п. 7.2.1 ст. 7 закону визначає які види доходів оподатковуються за ставкою 3 відсотка, а саме від страхових платежів, страхових внесків, страхових премій. У цьому пункті відсутній такий вид доходу як нормативні витрати на ведення справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

ДПІ здійснила планову виїзну  документальну перевірку фінансово-господарської діяльності позивача за наслідками якої складено Акт “Про результати планової виїзної перевірки Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Агро гарант”, код за з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 р. по 30.06.2006 р.” від 20.10.2006 р. № 3773/22-411/32329204.

ДПІ, на підставі зазначеного  акту перевірки,  прийняла  податкове повідомлення-рішення від 30.10.2006 р.  № /0, яким  позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток  у сумі 30508 грн. та застосовані фінансові санкції у сумі 6101 грн. 60 коп. у загальній сумі 36609 грн. 60 коп.

За наслідками оскарження даного рішення в порядку адміністративного оскарження  до податкових органів вищого рівня,  ДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення: від 27.11.2006 р. № /1,  від 30.01.2007 р.                            № /2, від 17.04.2007 р.   № /3, якими  позивачу також визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 30508 грн.  та застосовані фінансові санкції у сумі 6106 грн. 60 коп. у загальній                                 сумі 36609 грн. 60 коп.

Згідно акту перевірки, позивачем порушений  п. 5.10 ст. 5  Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”  та  ст. 3 Наказу  ДПА України від 31.03.2003 р.  № 146 „Про затвердження форми декларації з податку на доходи (прибуток) страховика та Порядку її складання” в результаті чого завищено податок на прибуток  від страхової діяльності  за І півріччя 2006 р. на суму  4777 грн.

Позивачем також припущено порушення  п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7  Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та  ст. 3 Наказу  ДПА України від31.03.2003 р.  № 146 „Про затвердження форми декларації з податку на доходи (прибуток) страховика та Порядку її складання” внаслідок чого занижено податок на прибуток  від іншої ніж страхова діяльності за І півріччя 2006 р. на суму 35285 грн.

Підприємством не у повному обсязі здійснено коригування оподаткованого доходу в частині зменшення сум компенсації вартості страхових послуг під час розірвання договорів страхування фінансових ризиків з ТОВ „Кераммеханізація” та Ковер-ноту у відповідності до договору про співробітництво по факультативному перестрахуванню із ЗАТ „СК „Велес-Україна”.  Підприємством зменшено доход від страхової діяльності на  суми страхових платежів, які підлягають  поверненню страхувальнику у зв’язку із достроковим припиненням договору страхування, без урахування сум  нормативних витрат на ведення справи. Також суми нормативних витрат на ведення справи підприємством не віднесено до складу доходів одержаних з інших джерел.

Обставини щодо укладання позивачем та розірвання договорів страхування фінансових ризиків з ТОВ „Кераммеханізація” та Ковер-ноту у відповідності до договору про співробітництво по факультативному перестрахуванню із ЗАТ „СК „Велес-Україна”, сум нормативних витрат на ведення справи сторонами визнаються.

Статтею  7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” встановлені  особливості оподаткування операцій особливого виду.                                         Порядок оподаткування страхової діяльності податком на прибуток визначений п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

П.п. 7.2.1. передбачено, що дохід від страхової діяльності юридичних осіб - резидентів не підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою у пункті 10.1 статті 10 цього Закону, та оподатковується:

за ставкою 0 відсотків - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з довгострокового страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення у разі виконання вимог до таких договорів, визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42 статті 1 цього Закону;

за ставкою 3 відсотки - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхування.

Для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

Відповідно до п.п. 7.2.3., у разі якщо страховик одержує доходи із джерел інших, ніж ті, що визначені у підпункті 7.2.1 цього пункту, такі доходи оподатковуються за ставкою, встановленою пунктом 10.1 статті 10 цього Закону. При цьому до категорії валових витрат, пов'язаних з одержанням таких доходів, не включаються витрати, які понесені страховиком під час здійснення операцій із страхування (перестрахування).

ДПІ посилається на те, що оскільки суми нормативних витрат на ведення справи не включені до переліку доходів, які відносяться до оподаткованого доходу від страхової діяльності, вони повинні оподатковуватись  за загальними правилами як доходи одержані з інших джерел.

Таке посилання суд вважає таким, що не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 1 Закону України “Про страхування”, страхуванням вважається вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Ст.. 2 встановлено, що  страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України "Про господарські товариства" з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.                        Предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Дозволяються виконання зазначених видів діяльності у вигляді надання послуг для інших страховиків на підставі укладених цивільно-правових угод, надання послуг (виконання робіт), якщо це безпосередньо пов'язано із зазначеними видами діяльності, а також будь-які операції для забезпечення власних господарських потреб страховика.

Ст.. 31 визначений вичерпний перелік напрямків розміщення коштів страхових резервів.

З наведеного вбачається, що страхування є виключним видом діяльності, інші види діяльності, які може здійснювати страхова організація пов’язані з  управлянням страховими резервами та забезпеченням           власних господарських потреб страховика та є вичерпними.

Згідно зі ст..10 даного закону страховим платежем (страховий внесок, страхова премія)  вважається   плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків, а за договорами страхування життя - також з урахуванням величини інвестиційного доходу, яка повинна зазначатися у договорі страхування. Конкретний розмір страхового тарифу визначається в договорі страхування за згодою сторін.

Актуарними розрахунками можуть займатися особи, які мають відповідну кваліфікацію згідно з вимогами, встановленими Уповноваженим органом, яка підтверджується відповідним свідоцтвом.

Таким чином,           страховий платіж  страховий внесок та  страхова премія є тотожними поняттями,  страховий платіж визначається на підставі страхового тарифу у залежності від виду та умов страхування.

Ст.. 28 Закону  України “Про страхування”  встановлено, що у  разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю.

З наведеного вбачається, що нормативні витрати на ведення справі є частиною страхового тарифу, відповідно страхового платежу, відповідно не можуть вважатися доходом отриманим  з інших джерел, а є доходом отриманим від страхової діяльності.

Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств” визначає доходи від страхової діяльності так само як визначено  Законом  України “Про страхування”.

Таким чином, твердження, що нормативні витрати на ведення справі є окремим видом доходів страхувальника отриманим не від страхової діяльності,  є хибним, відповідно віднесення  цих витрат до доходів, які не включені до переліку визначеному п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України „Про оподаткування прибутку підприємств”, тобто до доходів від  діяльності іншої ніж страхова, та нарахування податкового зобов’язання на цій підставі, не може вважатися обґрунтованим та законним.

Неправомірність визначення податкового зобов’язання обумовлює неправомірність застосування фінансових санкцій.

З огляду на наведене, податкові повідомлення-рішення ДП  від 30.10.2006 р.  № /0, від 27.11.2006 р. № /1,  від 30.01.2007 р.                            № /2, від 17.04.2007 р.   № /3, якими  позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 30508 грн.  та застосовані фінансові санкції у сумі 6106 грн. 60 коп. у загальній      сумі 36609 грн. 60 коп.  не можуть вважатися обґрунтованими та законними та підлягають визнанню недійсними, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи наведене, витрати позивача по сплаті судового збору у сумі                   3 грн. 40 коп. підлягають стягненню з коштів Державного бюджету на користь позивача.

Враховуючи викладене та, керуючись Законами України “Про оподаткування прибутку підприємств”, “Про страхування”,

ст. ст. 2, 7 –12, 69-72, 94, 122-163, 254, та прикінцевими та перехідними положеннями   Кодексу адміністративного судочинства, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції  у  Ленінському районі м. Донецька  (м. Донецьк):

від 30.10.2006 р.  № /0,

від 27.11.2006 р. № /1,

від 30.01.2007 р.  № /2,

від 17.04.2007 р.  № /3, якими  Закритому  акціонерному  товариству  „Страхова компанія „АгроГарант”   (м. Донецьк)  визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток у сумі 30508 грн.  та застосовані фінансові санкції у сумі 6106 грн. 60 коп. у загальній    сумі 36609 грн. 60 коп.

Стягнути з коштів Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного  товариства „Страхова компанія „АгроГарант” (м. Донецьк)   витрати по сплаті судового збору у сумі 3 грн. 40 коп.

Зазначена постанова  може бути оскаржена до Донецького апеляційного господарського суду.

Дана постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Заява та скарга подається на ім’я Донецького апеляційного адміністративного  суду через Господарський суд Донецької області.

Постанову підписано   09 липня  2007 р.

Суддя