ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2007 р.                                                                                              Справа № 12/59-07

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Конценр "Сімекс-Агро" (22525, вул. Леніна, 41, с. Зозів, Липовецький р-н, Вінницька обл., ідент.код 32513287)

до: Липовецької міжрайонної державної податкової інспекції (22500, вул. Леніна, 94, м. Липовець, Вінницька обл.)

про визнання недійсною першої податкової вимоги від 26.12.2006р. №1/145

Суддя                                        М. Кожухар

Секретар судового засідання  В. Деркач

Представники:

Позивача –    Андрусевич В.О., Островська Н.І. –за дорученням

Відповідача –Годун К.О., Безносюк В.Л., Куник Р.М. –за дорученням

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач безпідставно сформував та направив позивачу першу податкову вимогу від 26.12.2006 р. № 1/145 на сплату узгодженого податкового зобов’язання в сумі 71040,45 грн. пені по податку з доходів найманих працівників, яку позивач у встановленому порядку не узгоджував, оскільки рішення про нарахування податковим органом пені не отримував.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснивши також, що податкове зобов’язання по податку з доходів найманих працівників, на яке нараховано пеню він також не узгоджував.

Відповідач у запереченнях на позов, його представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що ні податкове зобов’язання по податку з доходів найманих працівників, ні нарахована податковим органом, у зв’язку з затримкою сплати цього податку, пеня узгодженню в порядку Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»не підлягає.

З пояснень представників сторін та наданих документів суд вбачає таке.

26.12.2006 р. відповідачем сформовано та надіслано позивачеві першу податкову вимогу № 1/145, у якій позивач повідомляється, що за станом на 26.12.2006 р. сума податкового боргу підприємства за узгодженими податковими зобов’язаннями становить 71040,45 грн. пені по податку з доходів найманих працівників. Керуючись ст.ст. 6,8,10,11,12,16,17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»Липовецька МДПІ цим документом також: попередила позивача, що, починаючи з 19.12.2006 р. на його активи розповсюджується право податкової застави відповідно до названого Закону і він зобов’язаний сплатити штраф у розмірі, визначеному законом, а на суму податкового боргу нараховується пеня; завимагала терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції та пеню, нараховану на нього, у разі неможливості повністю погасити податковий борг у 30-денний термін надати податковому органу перелік ліквідного майна, яке може бути використане для погашення боргу шляхом його реалізації у встановленому законом порядку; застерігла, що у разі несплати суми податкового боргу надалі до підприємства будуть застосовані передбачені законодавством  заходи стягнення податкового боргу.

З пояснень представників відповідача випливає, що актом № 4/17-025 від 21.03.2005 р. «Про результати перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум прибуткового податку та податку з доходів громадян ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», , за період з 24.04.2003 р. по 31.12.2004 р.»встановлено борг позивача по податку з доходів найманих працівників в сумі 631021,13 грн. на 31.12.2004 р.

Довідкою № 21/17-025 від 08.11.2006 р., яка складалась в межах проведення виїзної планової документальної перевірки ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2005 р. по 31.08.2006 р. (акт перевірки  № 24/23-32513287 від 24.11.2006 р.), згідно з пп. 16.4.1 п. 16.4 ст. 16 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»нараховано 71040,45 грн. пені за прострочення сплати податкового боргу з 01.01.2005 р. по 31.08.2006 р. на підставі, як пояснили представники відповідача, акту перевірки № 4/17-025 від 21.03.2005 р., виходячи з п. 3.11 Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України № 290 від 11.06.2003 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2003 р. за № 522).

Суму нарахованої пені занесено до облікової картки платника податку 18.12.2006 р. «за актом перевірки по податку з дох.фіз.осіб (акт поточного року Акт документальної перевірки № 23/23 по невизначений  документ №  від 26.12.2006 р.»(а.с. 65, т. 2).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не   може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. N 2181-III (далі –Закон № 2181) останній є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів).

Пунктом 1.1 ст. 1 цього Закону визначено, що до платників податків відносяться зокрема юридичні особи, на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування»податок на доходи фізичних осіб відноситься до загальнодержавних  податків і зборів (обов’язкових платежів).

Підпунктом 9.2.1 пункту 9.2 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»від 22 травня 2003 року № 889-IV (зі змінами та доповненнями, далі –Закон № 889-ІУ) встановлено, що особа, яка здійснює нарахування (сплату) на користь платника податку доходів, визначених у пункті 7.2 ст. 7 цього Закону, є податковим агентом.

Відповідно до п. 1.15 ст. 1 Закону № 889-ІУ податковим агентом  є юридична  особа  (її  філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення  норм  цього Закону.

З наведеного випливає, що податковий агент є платником податку у розумінні п. 1.1 ст. 1 Закону № 2181 і положення цього Закону розповсюджуються на правовідносини щодо погашення заборгованості податкових агентів зі сплати до бюджету нарахованого та утриманого податку з доходів фізичних осіб.

Підстави та порядок направлення податкових вимог передбачено п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181.  Зокрема підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 ст. 6 цього Закону встановлено, що податковий орган надсилає платнику податків податкові вимоги, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки.

Відповідно до абз. «а»пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 перша податкова вимога надсилається платнику податків не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк.

При цьому податковим  зобов'язанням є зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Порядок узгодження податкового зобов’язання та строки його погашення визначені у пунктах 5.1, 5.2, 5.3 статті 5 Закону № 2181.

Зокрема пунктами 5.1, 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації; податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту (тобто випадків оскарження податкового повідомлення платником податку у адміністративному або судовому порядку).

Відповідач доказів узгодження зазначеного у оскаржуваній вимозі податкового зобов’язання не надав і вважає, що нарахована актом перевірки пеня включається до податкової вимоги без узгодження у встановленому Законом № 2181 порядку, оскільки відповідно до п. 1.10 ст. 1 цього Закону податкова  вимога  це письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу, який у свою чергу згідно з п. 1.3 ст. 1 цього Закону складається з податкового  зобов'язання  (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в адміністративному чи судовому порядку, але не сплаченого у встановлений строк, а також пені,  нарахованої на суму такого податкового зобов'язання.

Однак ці доводи відповідача спростовуються вищенаведеними нормами Закону № 2181, а також положеннями Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої Наказом ДПА України від 18.07.2005 р. N 276, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 серпня 2005 р. за N 843/11123 (далі –Інструкція № 276) та Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженого Наказом ДПА від 03.07.2001 N 266, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 липня 2001 р. за N 595/5786 (далі –Положення № 266).

Так п. 4.1 Інструкції № 276 встановлено, що нарахуванню в особових рахунках платників підлягають: податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, самостійно визначені платником; податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, нараховані органом державної податкової служби та узгоджені платником відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання; відсотки за користування розстроченням (відстроченням) податкових зобов'язань; непогашені суми векселя, що видається суб'єктом господарювання при здійсненні операцій з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах.

Відповідно до пп. 4.2.2 Інструкції № 276 податкові  зобов'язання,  штрафні  санкції  та   пеня, розраховані органом державної податкової служби, обліковуються у картках особових рахунків за даними електронного реєстру податкових повідомлень у частині узгоджених сум згідно з Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом ДПА України від 21.06.2001 N 253  та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758 (у редакції наказу ДПА України від 27.05.2003 N 247). Пеня, розрахована органом державної податкової служби, обліковується у розділі "Нарахування сум пені" за відповідними кодами операцій.

Підпунктом 4.2.3 Інструкції № 276 встановлено, що нарахування пені за порушення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання здійснюється в особових рахунках платників податків у розділі "Нарахування сум пені".

Нарахування пені в картках особових рахунків платників податків здійснюється засобами програмного забезпечення у день фактичного погашення податкового боргу (його частини) у порядку, установленому наказом ДПА України від 11.06.2003 N 290 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.06.2003 за N 522/7843.

Як свідчать матеріали справи, нарахування пені, стосовно якої виник спір, засобами програмного забезпечення по особовому рахунку платника податку не здійснювалось. У обліковій картці позивача по прибутковому податку з робітників і службовців за 2006 рік міститься запис від 18.12.2006 р. про суму пені 71040,45 грн., що нарахована по акту документальної перевірки № 23/23 та невизначеному документу від 26.12.2006 р. Між тим такі документи відповідачем суду не представлені. В обґрунтування внесення такого запису в облікову картку позивача відповідач послався на п. 3.11 «Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби".  Однак у цьому пункті йдеться про підставу для здіснення нарахування пені в картці особового рахунку засобами програмного забезпечення у день фактичного погашення податкового боргу (його частини).

Пеня в сумі 71040,45 грн. розрахована посадовою особою податкового органу за наслідками документальної перевірки, а відтак підлягає узгодженню у порядку, передбаченому Законом № 2181.

Відповідно до  п. 3.1. Порядку № 266 податкові вимоги формуються виключно за узгодженими сумами податкових зобов'язань, несплачених платником податків в установлені строки.

Податкові вимоги формуються за несплаченими платником податків в установлені строки сумами податкових зобов'язань, узгоджених:

а) податковим органом;

б) іншими контролюючими органами (п. 3.2.Порядку № 266).

Податкові вимоги формуються також у випадках, коли платник податків самостійно подав декларацію, але не погасив суму податкових зобов'язань у встановлені строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення (п. 3.3 Порядку № 266).

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 266 податкові вимоги формуються в автоматичному режимі на підставі облікових даних з карток особових рахунків платників податків, які ведуться в органах державної податкової служби.

Згідно з п. 4.2 Порядку № 266 перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки його непогашення та відповідно до п. 4.3 цього Порядку формується структурним підрозділом стягнення податкового боргу податкового органу не пізніше п'ятого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання (отримання відповідного подання від іншого контролюючого органу).

Виходячи з аналізу наведених норм законодавства та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що перша податкова вимога, яка є предметом спору, сформована відповідачем з порушенням законодавства.

Крім того, відповідно до пп. 16.1.1, 16.1.2 п. 16.1 ст. 6 Закону № 2181 пеня нараховується на суму податкового боргу (як випливає з поняття пені, наведеного у п. 1.4 ст. 1 Закону № 2181, - без  урахування  пені) після   закінчення   встановлених  строків  погашення узгодженого податкового зобов'язання, а саме:   а) при самостійному нарахуванні суми податкового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Законом; б) при нарахуванні суми податкового зобов'язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні згідно з нормами цього Закону.

Як встановлено в судовому засіданні пеня в сумі 71040,75 грн., стосовно якої виник спір, нарахована податковим органом на суму податку з доходів фізичних осіб, яка встановлена актом перевірки № 4/17-025 від 21.03.2005 р.

Однак акт перевірки не є документом про узгодження податкового зобов’язання у визначеному ст. 5 Закону № 2181 порядку.

Відповідачем ігноруються наведені норми законодавства з посиланням на специфічність звітування, нарахування, справляння податку з доходів фізичних осіб та на те, що на його думку, п. 1.10 ст. 1, п. 1.3 ст.1 Закону № 2181, п. 3.11 «Інструкції про порядок нарахування та погашення пені за платежами, що контролюються органами державної податкової служби»нарахування податковим органом пені по податку з доходів громадян та формування і направлення платнику податкової вимоги на суму  такої пені не ставлять у залежність від узгодження податкового зобов’язання по цьому  податку та по нарахованій за його несвоєчасну сплату пені.  При цьому ним не береться до уваги положення пп. 4.4.1 п. 4.4 ст. 4 Закону № 2181, яким встановлено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржена податкова вимога сформована і направлена позивачу з порушенням законодавства, а відтак позов підлягає задоволенню з урахуванням п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

За правилами ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину постанови суду.

Керуючись розділом УП, ст.ст. 7, 71, 86, 94 ч. 1, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати першу податкову вимогу Липовецької міжрайонної державної податкової інспекції від 26.12.2006 р. № 1/145.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро»(22525, Вінницька обл., Липовецький р-н, с. Зозів, вул.. Леніна, 41, ідент.код 32513287) 3,4 грн. витрат на сплату судового збору.

Відповідно до ст. 186 КАС України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. При цьому апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження , якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                             М. Кожухар

Повний текст постанови складено 02.02.2007 р.