ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.07 р.                                                                             Справа № 34/440а

14 год. 00 хв.Зала судових засідань - кабінет № 212

місто Донецьк, вулиця Артема, 157

Господарський суд Донецької області  у складі судді Кододової О.В.

при  секретарі судового засідання  Тараненко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю “Донбасвуглепереробка”  м. Українськ

до Селидівської об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2006року .

За участю

представників сторін:

від позивача: Морська О.В., Доканова Т.Т. (за дорученнями)

від відповідача: Максимчук С.Т. (за дорученням)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Товариством з обмеженою відповідальністю “Донбасвуглепереробка”  м. Українськ до Селидівської об’єднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 19.09.2006року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до             п.п. 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання,  зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного стоку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Позивач зазначає, що ним своєчасно сплачена сума зобов’язання  за поданим до відповідача розрахунком по сплаті збору за забруднення навколишнього середовища.

Відповідач у запереченнях від 17 січня 2007року  проти позовних вимог заперечує за тих підстав, що до позивача застосовані штрафні санкції за затримку сплати на 465 календарних днів від граничного терміну сплати податкового зобов’язання .

У запереченнях відповідач вказує на те, що  позивач має по особовому рахунку недоїмку зі збору за забруднення навколишнього природного середовища. Згідно з п.16.3.3 п.16.3 ст.16 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. при частковому погашенні податкового боргу сума  такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку. Податковий борг, що погашається частково, сплачується разом зі сплатою пені, нарахованої відповідно до такої частки, єдиним платіжним документом, в якому суми такого податкового боргу та такої пені визначаються окремо. Платіжні документи, які не містять окремо виділену суму податкового боргу  та суму пені, не приймаються до виконання.

Відповідач зазначає, якщо платник податків не сплачує пеню разом зі сплатою податкового боргу (його частини) або не визначає її окремо у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеної пропорції), то податковий орган самостійно здійснює розподіл такої сплаченої суми на суму, що спрямовується на погашення такого податкового боргу (його частини), та суму, що спрямовується на погашення пені, нарахованої на суму такого погашеного податкового боргу (його частини), та надсилає такому платнику податків повідомлення, в якому міститься зазначена інформація.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та додатково надані документи, суд встановив:

Позивач є юридичною особою, , знаходиться на податковому обліку у відповідача.

Позивачем  до податкового органу були наданий розрахунок збору за забруднення навколишнього природного середовища. Між сторонами відсутній спір щодо розміру збору за забруднення навколишнього природного середовища, спір стосується щодо правомірності застосування штрафних санкцій.

Як вбачається з розрахунку штрафної санкції та підтверджується обліковою карткою платника відповідачем в рахунок сплати податкового зобов’язання за розрахунками  №3300 від 03.05.2005року, №8120 від 28.07.2005року, №12589 від 01.11.2005року було зараховано платіжне доручення №1275 від 10.08.2006року.

Призначенням платіжного доручення №1275 від 10.08.2006року зазначено “сплата за забруднення навколишнього середовища за 2 квартал  2006року”.

Відповідачем було прийняте податкове повідомлення – рішення про  нарахування штрафної санкції відповідно до п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № від 19.09.2006року за затримку граничного строку 465 календарних дні  сплати узгодженої суми податкового зобов’язання за що застосований штраф у розмірі 50% в сумі 33935,40грн.

Суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Статтею 1 Закону України “Про систему оподаткування” передбачено, що ставки, механізм  справляння  податків і зборів (обов'язкових платежів),  за  винятком  особливих  видів  мита, не  можуть  встановлюватися  або змінюватися іншими законами України,  крім законів про оподаткування.

Відповідно до ст.9 цього Закону платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

Порядок сплати зобов'язань платників податків також встановлений Законом України № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, який є спеціальним законом про оподаткування.

Підпункт  17.1.7  пункту  17.1  статті 17 Закону №2181 (у редакції п.п.17.1.7 пункту 17.1 статті 17 із змінами,  внесеними згідно із Законом України від 20.02.2003 р. N 550-IV) передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1 - 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Підпунктом 17.1.7. п.17.1 Закону №2181 встановлений обов’язок платника податків сплатити штраф, зокрема у розмірі десяти відсотків від узгодженої суми податкового зобов'язання, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, тобто самим Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Слід зазначити, що відповідно до абзацу першого його преамбули та п. 19.6. ст. 19 цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, закони та інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить нормам цього Закону.

Строки сплати узгодженого податкового зобов’язання доволі чітко встановлені цим законом у п. 5.3.1. ст. 5 та передбачають обов'язок платника податків сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпункт 4.1.4. визначає, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що може, зокрема, дорівнювати календарному року. При цьому, цей підпункт (з урахуванням останнього речення частини другої) пов'язує строк подачі декларації з базовим податковим (звітним) періодом, визначеним відповідним законом з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади.

Отже для того, щоб визначати порядок спрямування сплачених платником податків до бюджету коштів у погашення тих чи інших податкових зобов’язань орган державної влади повинний мати на це відповідне повноваження, яке було б  прямо  передбачене Законом або іншим нормативно-правовим актом. Так, наприклад, відповідно до п.п. 16.3.3 п. 16.3 ст. 16 Закону 2181 податковий орган має право самостійно здійснювати розподіл сплаченої платником суми у погашення податкового боргу та пені, якщо платник не дотримується певного порядку сплати пені.

Суд вважає, що у діючому на момент прийняття спірного повідомлення-рішення законодавстві відсутні повноваження податкового органу на визначення податкових зобов’язань (боргу), у погашення яких спрямовуються сплачені платником податків кошти.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 (зареєстровано  в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Враховуючи відсутність у відповідача повноважень перешкоджати праву платника податків самостійно розпоряджатися належними йому коштами при виборі податкових зобов’язань, які погашаються, суд вважає, що  зарахування коштів іншим чином, ніж це зазначене позивачем (окрім випадків з розподілом пені) у відповідних платіжних документах, не відповідає приписам законодавства.

Відповідно до п.1.2 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податкове  зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів  у  порядку  та у строки,  визначені цим Законом або іншими законами України.

У даному випадку відповідачем не визначалося податкове  зобов'язання, а була застосована штрафна санкція, яка згідно до п.1.5 ст.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є  - платою у фіксованій сумі або у вигляді  відсотків  від   суми   податкового   зобов'язання   (без урахування пені та штрафних санкцій),  яка справляється з платника податків  у  зв'язку  з  порушенням  ним   правил   оподаткування, визначених відповідними законами.

Відповідно до п.4 ст.70 обставини,   які  за  законом  повинні  бути підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами  доказування,  крім  випадків,  коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Стаття 86 КАСУ передбачає, що суд  оцінює  докази,  які є у справі,  за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до п.1 ст.2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункти 1 та 9 абзацу 3 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:  на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;  з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.20   Закону України „Про систему оподаткування” від 25 червня 1991 року 1251-XII контроль за правильністю та своєчасністю справляння  податків і   зборів   (обов'язкових   платежів)   здійснюється   державними податковими  органами  та  іншими  державними  органами  в   межах повноважень, визначених законами.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України  завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження податкових органів визначені Законом України "Про державну податкову службу в Україні”  де ст. 10 визначено функції державних податкових інспекцій у тому числі щодо забезпечення  обліку  платників  податків,  інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження  цих  податків, платежів.

На виконання покладених на податковий орган функцій ДПА України було затверджено Інструкцію про порядок ведення органами державної  податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України.

Ні Інструкція, яка була затверджена  Наказом Головної Державної податкової інспекції України від 12.05.94 N 37 (у редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 03.09.01 N 342, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2001 р. за N 887/6078) і яка діяла до 13.08.2005р. , а ні Інструкція, яка набрала чинності з 13.08.2005р (Наказ Державної податкової   адміністрації України  18.07.2005 № 276, зареєстровано в Міністерстві  юстиції України 2 серпня 2005 р. за № 843/11123) не містять у собі положень щодо прав податкового органу змінювати призначення платежу визначеного платником податку у платіжних документах та направляти ці суми на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів при веденні оперативного обліку платежів до бюджету.

Згідно п.1.2 ст.1 Закону України №2181-111 від 21.12.2000р. "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов'язання це - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

У пункті 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посадові особи органів ДПС зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи ДПС функцій та повною мірою використовувати надані їм права (ст. 13 Закону України від 04.12.90 р. N 509-XII "Про державну податкову службу в Україні").

Матеріалами справи доведено, що відповідач в рахунок сплати податкового зобов’язання за розрахунками  №3300 від 03.05.2005року, №8120 від 28.07.2005року, №12589 від 01.11.2005року зарахував платіжне доручення №1275 від 10.08.2006року у якому було визначено призначення платежу “сплата за забруднення навколишнього середовища за 2 квартал  2006року”. Тобто, змінюючи призначення платежу на свій розсуд відповідач діяв з перевищенням своїх повноважень. Відповідач не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення – рішення від 19.09.2006року № про визначення штрафних санкцій у сумі 33935,40 грн. і вимоги позивача про визнання його недійсним обґрунтовані на законодавстві та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони,  яка не є суб'єктом владних повноважень,  суд присуджує  всі  здійснені  нею документально  підтверджені  судові  витрати  з Державного бюджету України.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена її  вступна та резолютивна частина  у судовому засіданні 27 лютого 2007 року в присутності представників сторін.

Керуючись Законом України “Про систему оподаткування”, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 (зареєстровано  в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N377/8976),  Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами ” №2181-111 від 21.12.2000року,  Законом України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” від  27.11.2003  № 1344-IV, ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,69-71,73, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктом 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним податкове повідомлення – рішення № від 19.09.2006року про визначення штрафної санкції у сумі 33935грн.40коп..

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Донбасвуглепереробка” ( 85485, Донецька область, м.Українськ,  вул. Октябрьська, 1, р/р636 в філії “Укрексімбанка” м.Донецька, МФО334817, )  судові витрати по сплаті  судового збору у сумі 3,40грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова  виготовлена у повному обсязі 03 березня 2007року.

Суддя                                                                                              Кододова О.В.