ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.05.2007
Справа №2-16/3320-2007А

За позовом – Красноперекопського відкритого акціонерного товариства«Бром» (96000, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1, з/з (06565) 20363, факс (06565) 20362)

До відповідача  - Красноперекопської  об’єднаної Державної податкової інспекції   в АРК  (96000, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 2, тел. (06565) 20363, (06565) 21900)

Про   визнання нечинним податкового  повідомлення – рішення

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

21-22.05.2007 р.

від позивача –   Деревянко О.М., начальник  юридичного бюро, дов. б/н від 10.01.2007 року

від відповідача -  Сачок О.А., нач. юр. відділу дов. № 0634/10-0/10 від 20.12.2006 року

Суть  спору - Позивач Красноперекопське ВАТ «Бром», м. Красноперекопськ звернувся до Господарського суду АРК з адміністративною позовною заявою до відповідача Красноперекопської ОДПІ про  визнання нечинним  податкового повідомлення – рішення Красноперекопської об’єднаної Державної податкової інспекції в АРК №  /0 від 30.01.2007 року про зменшення заявленого за  жовтень 2006 року до відшкодування податку на додану вартість в сумі 78 555 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що   винесене податкове  повідомлення – рішення  Красноперекопської ОДПІ  від 30.01.2007 року не відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідач проти позову  заперечує, посилаючись на ті самі норми права вважає, що бюджетному відшкодуванню підлягає  тільки  податковий кредит попереднього звітного податкового  періоду (вересня 2006 року), сплачений постачальникам   в попередньому  звітному  податковому періоді (вересні 2006 року).

В ході розгляду справи була оголошена перерва судового засідання в порядку ст. 150 КАС України, після закінчення якої  провадження по справі було  продовжено.

Після  вияснення  усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 22.05.2007 року.

Після закінчення дебатів  сторін, суд  віддалявся  для  ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

В С Т А Н О В И В :

Позивач оскаржує податкове повідомлення – рішення Відповідача № /0 від 30.01.07 про зменшення заявленого за жовтень 2006 року до відшкодування податку на додану вартість (далі ПДВ) в сумі 78 555 грн.  прийняте на підставі його акту    № 38/23-4/05444552/23 від 22.01.07 про результати виїзної позапланової перевірки достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за жовтень місяць 2006 року.

Сутність порушення зазначена відповідачем в акті перевірки в розділі 3.3 (аркуші 35 – 37) і, на думку відповідача, полягає в наступному:

– за даними позивача обраховані ним і заявлені до бюджетного відшкодування 693 480 – це сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (тобто вересня), фактично сплачена у попередньому податковому періоді (тобто вересні) постачальникам таких товарів (послуг) (арк.36 ч.3). За результатами перевірки ця сума становить 614 925 грн., різниця склала 78 555 (арк.36 ч.4, 5). При перевірці позивачем надані документи саме для підтвердження факту сплати суми податкового кредиту попереднього податкового періоду (тобто жовтня) (арк.36 ч.1).

На арк.36 в ч.3 відповідач деталізував суму порушення 78 555:

- до складу підлягаючого відшкодуванню ПДВ включений ПДВ, сплачений постачальникам шляхом укладання угод про взаємозалік в розмірі 18423,2;

- до складу підлягаючого відшкодуванню ПДВ включений ПДВ по податкових накладних, які включені у податковий кредит інших податкових періодах та не включених в вересні 2006 року (тобто попередньому податковому періоді) в розмірі 60131,8 грн.

Безпосередній порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), врегульований п.п.7.7.2.а) Закону "Про податок на додану вартість", на який посилаються обидві сторони спору, відповідно до якого:

"7.7.2. Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)"

Як вбачається зі змісту - дана норма закону взагалі не містить поняття "бюджетне відшкодування податкового кредиту", при обчисленні якого, на думку відповідача, були допущені порушення.

Посилання відповідача на необхідність визначення бюджетного відшкодування як суми податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг), оскільки такий термін застосований в рядку 3 Розрахунку суми бюджетного відшкодування, який є додатком 3 до декларації з ПДВ, форма якої затверджена п.1 наказу Державної податкової адміністрації України № 166 від 30.05.97 в редакції наказу    № 213 від 15.06.05, не приймається до уваги, так як:

Сам наказ ДПА № 213 починається з посилання на його видання відповідно до ст.7 Закону "Про податок на додану вартість". А п.п.7.7.2 а) Закону "Про податок на додану вартість" передбачає, що бюджетному відшкодуванню підлягає частина від’ємного значення, а не податкового кредиту. Тобто рядок 3 Розрахунку (додатку 3 до декларації), суперечить Закону "Про податок на додану вартість", що порушує закріплений ст.8 Конституції України принцип верховенства права, відповідно до якого нормативні акти нижчої юридичної сили повинні відповідати нормативним актам вищої юридичної сили. Даний принцип ст.7 КАС передбачений і для здійснення правосуддя в адміністративних судах, але відповідно до ст.8 п.4 він названий не верховенством права, а законністю;

Цим-же наказом Державної податкової адміністрації України № 166 від 30.05.97 в редакції наказу № 213 від 15.06.05, тільки п.2, затверджений і Порядок заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, п.5.12 якого підлягаючою бюджетному відшкодуванню встановлює частину не податкового кредиту, а від’ємного значення.

Таким чином, ДПА п.1 наказу № 213 затвердила форму декларації з ПДВ, в додатку 3 до якої в рядку 3 застосувала термін "сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)". А п.2 цього ж наказу № 213 затвердила Порядок заповнення та подання податкової декларації з ПДВ, в якому відносно цих самих обставин застосувала термін "сума від'ємного значення, фактично сплачена отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг)". Тобто дві норми наказу ДПА, допускають неоднозначне (множинне) тлумачення прав платника податків (частина чого підлягає бюджетному відшкодуванню). Дані обставини врегульовані п.4.4.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами й державними цільовими фондами" (далі – закон 2181), що зобов’язує у випадку, якщо норми законів допускають неоднозначне (множинне) тлумачення прав і обов'язків платників податків, внаслідок чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків (по справі позивача), так і контролюючого органа (по справі відповідача), рішення приймається на користь платника податків.

Посилання відповідача на листи Державної податкової адміністрації України також, не приймаються до уваги, так як:

Аналогічно до рядку 3 додатку 3 до декларації листи не відповідають нормативним актам вищої юридичної сили.

Листи не відносяться до нормативно – правових актів, які відповідно до ст.7 п.1 п.п.2 та ст.9 КАС застосовує суд при розгляді справ, так як п.п.4.4.2 г) Закону 2181, який продубльований в п.1.3 Порядку надання роз'яснень окремих положень податкового законодавства, затвердженого наказом ДПА № 176 від 12.04.03, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.03 за № 326/7647 (далі – Порядок роз'яснень) прямо передбачають, що податкові роз’яснення не мають сили нормативно – правового акту.

Листи не мають навіть статусу податкових роз’яснень, оскільки вони не затверджені наказом, як то передбачено п.1.8 Порядку роз'яснень для узагальнюючих податкових роз’яснень, та направлені не на запити возивача, і взагалі навіть не на запити конкретних інших платників податків, як то передбачено п.1.7, 1.11 Порядку роз'яснень для податкових роз’яснень.

Вказані відповідачем листи від 12.10.05 та 14.02.06 стосувались відповідей ДПА на специфічні питання (сплата ПДВ митним органам при імпорті товарів, податкові векселя при сплаті ПДВ). В той же час в листі ДПА від 28.11.05 який стосується питання саме порядку бюджетного відшкодування, керуючись тими самими п.п.7.7.1 і 7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону "Про податок на додану вартість", визнається, що залишок від`ємного значення податку після бюджетного відшкодування, включений до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, підлягає бюджетному відшкодуванню в послідуючих звітних періодах у разі проведення розрахунків за товари в частині від`ємного значення податку.

Тобто навіть в таких листах ДПА припущено неоднозначне (множинне) трактування права платника. Висновок вказаних відповідачем листів має фіскальну позицію і підтверджує його доводи. В той же час вказаний позивачем лист має іншу позицію і підтверджує вже його доводи. Зазначене свідчить про наявність конфлікту інтересів, при якому п.4.4.1 Закону 2181 передбачає прийняття рішення на користь платника податків.

В зв’язку з чим фактично відображені відповідачем в акті перевірки  від 22.01.2007 року результати перевірки правильності визначення підлягаючої бюджетному відшкодуванню сплаченої постачальникам частини не від'ємного значення, а податкового кредиту попереднього податкового періоду, не доводять, а навпаки, спростовують висновок відповідача про наявність порушень. Відповідач порушеною зазначає правову норму, яка регулює одні обставини, а перевіряє та вбачає порушення цієї норми в зовсім інших обставинах, що свідчить про відсутність встановлення в Акті перевірки порушення п.п.7.7.2.а) Закону "Про податок на додану вартість", що само по собі є підставою для його визнання не чинним.

Фактично відповідно до декларації позивача з ПДВ за жовтень 2006 року в рядку 24 даний залишок від'ємного значення становить 2 444 565 грн.  В акті перевірки на арк.35 в таблиці № 23 відповідач визнає цей залишок і навіть збільшує його (в зв’язку з врахуванням ним зменшення заявленого позивачем бюджетного відшкодування на підставі аналогічних повідомлень-рішень за попередні місяці, які також оскаржені в судовому порядку).

Разом з тим бюджетному відшкодуванню підлягає не все від'ємне значення, а тільки його частина, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Відповідно до наданого відповідачеві разом з декларацією за жовтень реєстру податкових накладних, які були включені позивачем в податковий кредит попереднього податкового періоду (вересня) та оплачені постачальникам товарів (послуг) також у попередньому податковому періоді (вересні), сума оплати становить 613 795,86 грн.

Відповідно до наданого відповідачеві разом з декларацією за жовтень реєстру податкових накладних, які були включені позивачем в податковий кредит більш ранніх  податкових періодів (травня, червня, липня, серпня 2006 року) та сплачених в наступних податкових періодах 2006 року (оплата не враховувалась раніше), підсумок якого становить 79684,05 грн. Цей реєстр складається з двох частин: перша – це данні по оплаті позивачем постачальникам товарів послуг також у попередньому податковому періоді (тобто вересні), підсумок якої становить 75942,71 грн.; друга – це данні по оплаті позивачем постачальникам товарів послуг у більш ранніх податкових періодах (тобто серпні 1231,54 та липні 2509,80), підсумок яких становить 3741,34 грн.

Таким чином, як безпосередньо передбачено порядком визначення бюджетного відшкодування, позивач в жовтні до підлягаючої відшкодуванню включив суму податку, фактично сплачену у попередньому податковому періоді (вересні) постачальникам таких товарів (послуг) в розмірі 689 738,57 грн. (613 795,86  + 75942,71). Факт сплати підтверджується первісними документами, відображеними в наданих позивачеві реєстрах.

Не врахування відповідачем в якості оплати 75942,71 грн. суми 15913,40 грн. в зв’язку з проведенням оплати шляхом укладення угоди про взаємозалік не приймається до уваги, так як п.п.7.7.2 а) Закону "Про податок на додану вартість" умовою включення до бюджетного відшкодування передбачає фактичну сплату без деталізації механізмів такої сплати. Ст.203 п.3 Господарського кодексу України і ст.601 Цивільного кодексу України допускають припинення зобов’язання шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Таким чином, як то і передбачено умовою для отримання бюджетного відшкодування, позивач фактично сплатив постачальникам товарів (послуг) передбаченим законодавством способом – шляхом укладання угод про взаємозалік. Факт існування угод про взаємозалік відповідач визнає, в зв’язку з чим їх сума підлягає включенню до бюджетного відшкодуванню в повному розмірі.

3741,34 грн. дійсно включені до бюджетного відшкодування жовтня як сплачені позивачем постачальникам товарів (послуг) не у попередньому податковому періоді (вересні), а у більш ранніх податкових періодах (тобто липні, серпні), що безпосередньо не передбачено порядком визначення бюджетного відшкодування.

Але такі дії дозволяються п.5.1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", відповідно до якої позивач у майбутньому податковому періоді (жовтні 2006) самостійно виявив помилки у показниках раніше поданої податкової декларації  (серпень, вересень 2006) (тобто зі спливом  60, 30 днів відповідно, що в межах визначеного статтею 15 цього Закону строку давності - 1095 днів) і не подав уточнюючий розрахунок, а такі уточнені показники зазначив у складі податкової декларації за жовтень.

Не врахування відповідачем в якості оплати 3741,34 грн. суми 2509,80 грн. в зв’язку з проведенням оплати шляхом укладення угоди про взаємозалік не приймається до уваги по вже викладеним вище мотивам.

Вищевикладене свідчить, що заявлена позивачем до бюджетного відшкодування сума 693 480 (689 738,57 + 3741,34) як сплачена постачальникам є частиною від'ємного значення  2 444 565, 00 грн. обрахована у повній відповідності до вимог чинного законодавства, що є підставою для визнання не чинним оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Ст.19 ч.2 Конституції України зобов’язує органи державної влади, їх посадових осіб, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Аналогічні обов’язки Відповідача передбачені і ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.11 ч.1 п.1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні". Відповідно до ст.19 ч.1 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, що порушується відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи  та  підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені у судовому засіданні 22.05.2007 р.

Постанова складена в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ та підписана 30.05.2007 року .

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 –164, 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити

2.          Визнати нечинним  податкове повідомлення – рішення Красноперекопської об’єднаної Державної податкової інспекції в АРК №  /0 від 30.01.2007 року про зменшення заявленого за  жовтень 2006 року до відшкодування податку на додану вартість в сумі 78 555 грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р № 0002, отримувач Державний бюджет м. Сімферополя, код платежу 22090200, , Банк ГУ ГКУ в АРК м. Сімферополь, МФО 824026) на користь Красноперекопського відкритого акціонерного товариства «Бром» (96000, м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1)  03,40 грн. державного мита.

Постанова  може бути оскаржена  до Севастопольського апеляційного господарського суду через  господарський суд АР Крим шляхом  подачі заяви  про апеляційне оскарження постанови в  десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі з  подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.