ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 червня 2007 р.

№ 407/19-06

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна  В.Е.,

суддів

Чернова     Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- Біцюк В.С.,

відповідачів

- Мартинова О.В.,

розглянувши  у
відкритому  судовому
засіданні    касаційну скаргу

ПП "Саньсун"

на постанову

від  03.04.2007 Київського міжобласного
апеляційного господарського суду

у справі

№407/19-06

за  позовом

ТОВ "Київоблбуд-1"

до

1.ПП "Саньсун"; 2.ТОВ
"ФСК "Дніпробудсервіс"; 3.ПП "Будторг"

про

усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Київської області від 25.12.2006 (суддя Карпечкін Т.П.) заяву позивача про
забезпечення позову задоволено частково, а саме:

- заборонено відповідачам  та іншим особам здійснювати дії, спрямовані
на будівництво складських приміщень та інших споруд, в тому числі проведення
інженерної підготовки території на земельній ділянці площею 3,4348 га, яка
орендується відповідачем-1 на підставі договору оренди земельної ділянки від
07.03.2006 року, та на земельній ділянці площею 2,5 га, яка орендується
відповідачем-1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 25.10.2006
року;

- заборонено до вирішення спору по
суті Щасливській сільській раді, Бориспільській районній адміністрації,
Київській обласній державній адміністрації, Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю відділу містобудування та архітектури
Бориспільської районної державної адміністрації, Київської області іншим
органам державної влади та місцевого самоврядування, підприємствам, установам
та організаціям погоджувати документи, видавати дозволи, приймати рішення та
здійснювати дії, спрямовані на будівництво складських приміщень та інших споруд
на земельній ділянці площею 3,4348 га, яка орендується відповідачем-1 на
підставі договору оренди земельної ділянки від 07.03.2006 року, та на земельній
ділянці площею 2,5 га, яка орендується відповідачем-1 та на підставі договору
оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року.

Ухвала мотивована тим, що у випадку
продовження будівництва відповідачами без дотримання встановлених будівельних
та санітарних правил можуть бути споруджені приміщення, будівлі та споруди з
порушенням прав позивача на користування належною йому земельною ділянкою, які,
у разі задоволення позову, підлягатимуть знесенню, що може утруднити чи
унеможливити виконання рішення господарського
суду.

Постановою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від
03.04.2007 (судді: Фаловська І.М., Мамонтова О.М., Писана Т.О.) ухвалу
змінено - пункт 2 її резолютивної частини ухвали викладено в наступній

редакції:

«2. Заборонити приватному
підприємству «Саньсун»(м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 88; ), товариству з обмеженою відповідальністю «ФСК «Дніпробуд сервіс»(м.
Дніпропетровськ, вул. Бориса Кротова, 35; ), приватному
підприємству «Будторг»(м. Дніпропетровськ, вул. Бориса Кротова, 35; ) та будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на будівництво
будівель та споруд, проведення інженерної підготовки території для їх
будівництва на земельній ділянці площею 3,4348 гектарів, що розташована в селі
Щасливому Бориспільського району, Київської області (відповідно до генерального
плану) та орендується приватним підприємством «Саньсун» (м. Київ, проспект
40-річчя Жовтня, 88; ) на підставі договору оренди земельної
ділянки від 07.03.2006 року та на земельній ділянці площею 2,5 гектарів, що
розташована в селі Щасливому Бориспільського району, Київської області
(відповідно до генерального плану) та орендується приватним підприємством
«Саньсун»(м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 88; ) на
підставі договору оренди земельної ділянки від 30.10.2004 року  до
вирішення  спору по суті».

Ухвалу господарського суду
Київської області в частині заборони до вирішення спору по суті Щасливській
сільській раді, Бориспільській районній адміністрації, Київській обласній
державній адміністрації, Інспекції державного архітектурно-будівельного
контролю відділу містобудування та архітектури Бориспільської районної
державної адміністрації Київської області іншим органам державної влади та
місцевого самоврядування,  підприємствам,
установам та організаціям погоджувати документи, видавати дозволи,  приймати рішення та здійснювати дії,
спрямовані на будівництво складських приміщень та інших споруд на земельній
ділянці площею 3,4348 га, яка орендується приватним підприємством «Саньсун» на
підставі договору оренди земельної ділянки від 07.03.2006 року та земельній
ділянці площею 2,5 га, яка орендується приватним підприємством «Саньсун»на
підставі договору оренди земельної ділянки від 25.10.2006 року скасовано
повністю та в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині
відмовлено.

ПП "Саньсун" в поданій
касаційній скарзі просить ухвалу та постанову
скасувати повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції
ст.66 ГПК України. Зокрема, перший відповідач вважає, що продовження
будівництва не може утруднити чи унеможливити виконання рішення господарського
суду, оскільки відповідно до ст.376 ЦК України у разі порушення будівництвом
прав інших осіб вже побудовані об'єкти підлягатимуть знесенню. Скаржник також
вказує на те, що ухвалою суду фактично задоволено позовні вимоги, причому, якщо
в позові міститься вимога заборонити будівництво лише ближче ніж за 50 метрів
до межі з земельною ділянкою позивача, то суд визнав за необхідне взагалі
припинити будівництво складських приміщень
на  всій  земельній
ділянці  відповідача  площею
близько  6  га.
Таким чином ухвала є такою, що перешкоджає господарській діяльності
відповідачів.

Колегія суддів, перевіривши
фактичні обставини справи на предмет
правильності застосування судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та заслухавши пояснення присутніх  у засіданні представників позивача та першого
відповідача, дійшла висновку, що оскаржувана постанова  підлягає залишенню без змін, а касаційна
скарга -відхиленню з наступних підстав.

Змінюючи ухвалу про забезпечення
позову апеляційний господарський суд виходив з того, що:

Предметом позову у справі
№407/19-06 є, зокрема, зобов'язання відповідачів не здійснювати будівництво
(проектно-вишукувальні та будівельні роботи) складських приміщень, інших
будівель  та споруд ближче, ніж за  50  метрів
до межі з земельною  ділянкою  позивача, а також зобов'язання відповідачів
встановити охоронні та санітарно-захисні зони складських приміщень, інших
будівель та споруд в межах земельної ділянки площею  3,4348 га та 2,5 га, які орендуються
відповідачем-1.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції встановлено, що позивач є власником земельних ділянок площею 16,1316
га, 11,7905 га та 8,4895 га, що розташовані в с.Щасливому, Бориспільського
району Київської області, та на яких має наміри здійснювати будівництво
об'єктів житлово-громадської забудови (а.с.10-12).

Відповідачеві на підставі договорів
оренди земельних ділянок від 30.10.2004 року та від 07.03.2006 року належать
земельні ділянки площею 3,4348 га та площею 2,5 га (а.с.13-16 та а.с.106-108),
на яких відповідачем-1, як орендарем та замовником будівництва, а відповідачами
2 та 3, як генпідрядником та розробником проекту забудови, здійснюється
будівництво складського комплексу з адміністративними приміщеннями в селі
Щасливому Бориспільського району Київської області (а.с.19), та які межують з
земельною ділянкою площею 16,1316 га, що належить позивачеві.

З матеріалів справи також
вбачається, що відповідно до листа від 14.08.2006 року № 01-05-1034 Управлінням
містобудування і архітектури та розвитку інфраструктури Київської обласної
державної адміністрації (а.с.20), відповідачу 1 рекомендовано до початку
будівництва складського комплексу з адміністративними приміщеннями врахувати
існуючі і погоджені для розміщення поряд об'єкти, дотримуватись діючих нормативів.
Крім цього, згідно архітектурно-планувального завдання № 308/06 відповідача 1
(а.с.23), останньому слід уточнити та розпланувати санітарно-захисну зону у
відповідності до «Державних санітарних правил планування та забудови населених
пунктів», затверджених наказом МОЗ від 19.06.1996 року №173 (а.с.26).

Факт того, що санітарно-захисні
зони складських приміщень частково розповсюджуються на земельну ділянку
позивача, підтверджується листом Державного інституту
«УКРНДІПРОЦИВІЛЬСІЛЬБУД»за вихідним № 361 від 04.03.2007 року та доданим до
нього викопіюванням.

Під час розгляду апеляційної
скарги, відповідачами не було надано доказів, які б спростовували вказаний вище
факт. Окрім того, відповідач-1 в апеляційній скарзі визнав, що на орендованих
ним земельних ділянках здійснюється будівництво комплексу складських приміщень
та, що, за винятком трьох об'єктів, інші об'єкти будуються далі від межі
земельної ділянки позивача.

Оцінюючи доводи позивача щодо
необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову,  суд врахував, що відповідно до ч.3 статті 375
Цивільного Кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Відповідно до ст.114 Земельного
кодексу України санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є
джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму,
вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів,
іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об'єктів від
територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється
будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів,
пов'язаних з постійним перебуванням людей. Правовий режим земель
санітарно-захисних зон визначається законодавством України.

Згідно з пунктами 4.5, 4.11 ДБН
360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених
наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44, та пунктами 3.34, 9.13
ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень», затверджених наказом
Мінбудархітектури України від 05.01.1994р. №6, мінімальні санітарно-захисні
зони для всіх виробничих будівель і складів, які не виділяють у навколишнє
середовище шкідливих з неприємним запахом і пожежонебезпечних речовин, не
створюють підвищення рівнів шуму, вібрації, електромагнітних випромінювань і не
вимагають під'їзних залізничних шляхів, повинні бути не менше 50 метрів.
У санітарно-захисній зоні не допускається розміщувати будівлі і споруди,
житлові будинки, дитячі дошкільні установи, загальноосвітні школи, установи
охорони здоров'я та відпочинку, спортивні споруди, сади, парки, садівницькі
товариства й городи.

Отже, враховуючи те, що товариство
з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд-1»подало докази, що підтверджують
отримання відповідачем-1 дозволу №43 від 08.12.2006 року на виконання робіт по
будівництву складського комплексу з адміністративними приміщеннями: а саме,
складу №1, складу №2, насосної станції пожежегасіння, двох резервуарів
пожежегасіння, стоянки вантажних автомобілів, стоянки легкових автомобілів,
контрольно-пропускного пункту, очисних споруд дощових вод, очисних споруд
побутових стоків, трансформаторної підстанції, ГРП (а.с.35), місцевий суд
дійшов вірного висновку, що продовження відповідачами ведення робіт по
будівництву вказаних промислових об'єктів на суміжній з належною позивачу
земельною ділянкою без дотримання мінімальних захисних зон, утруднить виконання
рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог щодо зобов'язання
відповідачів встановити санітарно-захисні зони та здійснювати будівництво з
урахуванням таких зон та поновлення майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів позивача, як власника суміжної земельної ділянки.

Таким  чином, апеляційна інстанція  визнала правомірним застосування місцевим
судом заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам та
будь-яким іншим особам вчинення дій, спрямованих на будівництво об'єктів на
земельних ділянках відповідача .

Поряд з цим, судом першої інстанції
було заборонено до вирішення спору по суті органам владних повноважень,
підприємствам, установам та організаціям погоджувати документи, видавати
дозволи, приймати рішення та вчиняти дії, спрямовані на будівництво складських
приміщень та інших споруд на земельних ділянках площею 3,4348 га та 2,5 га, які
орендуються відповідачем-1 на підставі договорів оренди.

Предметом спору є усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою, в зв'язку з чим погодження документів,
видача дозволів, прийняття рішень органами владних повноважень, підприємствами,
установами та організаціями пов'язаних з будівництвом складських приміщень та
інших споруд на земельних ділянках площею 3,4348 га та 2,5 га, які орендуються
відповідачем-1,  жодним чином не обмежує
позивача у користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві
власності. Тому в цій частині ухвала суду підлягає  скасуванню.

Разом з тим, місцевим судом було
вірно відмовлено позивачу в задоволенні заяви в частині забезпечення позову
шляхом призупинення дії дозволу на будівництво, оскільки вчинення таких дій не
відповідає заходам забезпечення позову, передбаченим статтею 67 ГПК України.

Колегія погоджується з висновками
суду з огляду на таке.

На спірні процесуальні
правовідносини, які склалися навколо вжиття заходів до забезпечення позову при
вирішенні даного спору, поширюється дія ст.ст.66, 67 Господарського
процесуального кодексу України, що враховано апеляційним судом. Відповідно до
ст.66  цього Кодексу ухвала про
забезпечення позову може бути винесена на будь-якій стадії провадження у
справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Оскаржуваною постановою ухвалу від
25.12.2006 залишено без змін в частині заборони відповідачам вчиняти дії,
спрямовані на будівництво складських приміщень та інших споруд, в тому числі
проведення інженерної підготовки території на земельній ділянці площею 3,4348
га, яка орендується відповідачем-1 на підставі договору оренди земельної
ділянки від 07.03.2006 року, та на земельній ділянці площею 2,5 га, яка
орендується відповідачем-1 на підставі договору оренди земельної ділянки від
25.10.2006 року. Скаржником не заперечується факт будівництва на орендованих
ним земельних ділянках декількох (трьох) об'єктів (складських приміщень) ближче
ніж 50 метрів від межі земельної ділянки позивача,  тобто в санітарно-захисних зонах для всіх
виробничих будівель і складів (п.п. 4.5, 4.11 ДБН 360-92 «Планування і забудова
міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від
17.04.1992 р. № 44, та пунктами 3.34, 9.13 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і
забудова сільських поселень», затверджених наказом Мінбудархітектури України
від 05.01.1994р. №6).

Предметом даного немайнового спору
є усунення перешкод у користуванні позивачем
належною йому на праві власності земельною ділянкою (негаторний позов)
шляхом зобов'язання відповідачів не здійснювати будівництво (проектно-вишукувальні
та будівельні роботи) складських приміщень, інших будівель  та споруд ближче, ніж за 50  метрів до межі з земельною  ділянкою
позивача, а також зобов'язання відповідачів встановити охоронні та
санітарно-захисні зони складських приміщень, інших будівель та споруд в межах земельної
ділянки площею  3,4348 га та 2,5 га, які
орендуються відповідачем-1,  а тому суд
першої інстанції обгрунтовано дійшов до висновку про наявність достатніх
підстав для вжиття такого заходу до забезпечення позову як заборона
відповідачам вчиняти певні дії (будівництво об'єктів нерухомості тощо) на
території санітарно-захисних зон, оскільки такий захід оптимально узгоджується
з предметом даного спору.

При цьому касаційна інстанція
враховує, що згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення дій для запобігання такому порушенню.

В зв'язку з цим не приймаються до
уваги безпредметні посилання скаржника на те, що умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно (в т.ч.
грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову, може зникнути
чи зменшитися за кількістю або за якістю, оскільки така умова стосується лише
випадків пред'явлення позовів майнового характеру (стягнення коштів чи
витребування майна у відповідача) і є підставою для накладення арешту на майно
або грошові кошти відповідача.

Наведене вище свідчить про
правильне застосування судом апеляційної інстанції ст.ст.66, 67 Господарського
процесуального кодексу України, чим спростовуються твердження скаржника про
зворотне.

Колегія відхиляє передчасні
твердження другого відповідача про те, що оскаржуваною ухвалою суд вирішив спір
по суті пред'явлених вимог, оскільки, вирішення спору по суті (задоволення
позову або відмова в позові) оформляється рішенням суду, прийнятим за
результатами судового засідання за участю сторін та оформленим відповідно до
ст.ст.82, 84 ГПК України. В даній справі рішення по суті справи ще не
приймалося.

Адже, питання причин будівництва
відповідачами складських приміщень на території санітарно-захисних зон,
правомірності чи неправомірності їх дій з цього приводу, судом при винесенні
ухвали від 25.12.2006 не досліджувалися, оскільки такі питання мають
вирішуватися при розгляді спору по суті.

Водночас не заслуговують на увагу
посилання скаржника на те, що продовження будівництва не може утруднити чи
унеможливити виконання рішення господарського суду з мотивів обов'язковості
знесення вже побудованих об'єктів відповідно до ст.376 ЦК України у разі
порушення будівництвом прав інших осіб, оскільки згідно з ч.7 ст.376 ЦК України
вирішення питань знесення самочинно побудованих об'єктів нерухомості виходить
за межі предмета даного спору та може бути лише предметом іншого позовного
провадження.

Разом з тим, резолютивна частина
постанови підлягає уточненню з огляду на таке.

Оскаржуваними ухвалою та постановою
заборонено відповідачам вчиняти дії, спрямовані на будівництво складських
приміщень та інших споруд на всій площі земельних ділянок (5,9348 га), якими
перший відповідач користується на умовах оренди, тобто без зазначення
конкретної території, яка прилягає до межі позивача, як суміжного
землекористувача. Водночас позовні вимоги стосуються виключно заборони
здійснювати будівництво (проектно-вишукувальні та будівельні роботи) складських
приміщень, інших будівель  та споруд
ближче, ніж за  50  метрів до межі з земельною  ділянкою
позивача. Наведене вказує на неспіврозмірність позовних вимог та
накладеної судом заборони, яка розповсюджується на всю площу орендованих
скаржником земельних ділянок, та перешкоджає господарській діяльності
відповідачів на території поза межами охоронних та санітарно-захисних зон.

З огляду на те, що господарський
суд повинен точно визначати, які саме дії забороняється вчиняти, абзац 2 пункту
2 резолютивної частини постанови слід доповнити вказівкою на заборону
проведення відповідачами будівництва ближче ніж за 50 метрів до межі з
земельною ділянкою товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблбуд-1».

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення
касаційної скарги та необхідність уточнення резолютивної частини оскаржуваної
постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.1115, 1117-11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ПП "Саньсун" відхилити.

Постанову Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від
03.04.2007 залишити без змін, доповнивши абзац 2 пункту 2 резолютивної
частини постанови після слів "…на підставі договору оренди земельної ділянки
від 30.10.2004 року" словами " ближче ніж за 50 метрів до межі з
земельною ділянкою товариства з обмеженою відповідальністю
«Київоблбуд-1»(Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД
№693323 від 08.11.2006, кадастровий номер :06:001:0024)", далі
по тексту.

Головуючий, суддя
В.Овечкін

Судді:
Є. Чернов

В. Цвігун