ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 липня 2007 р.

№ 2-2/06

Вищий
господарський  суд  України
у складі колегії суддів:

головуючого:
суддів:

Кравчук Г.А.
Мачульського Г.М. Шаргала В.І.

перевіривши  матеріали касаційної скарги

ОСОБА_1

на  ухвалу

Апеляційного суду Львівської
області

від

28.12.2006р.

у справі

№2-2/06 Городоцького районного
суду Львівської області

за позовом

ОСОБА_1

до

1).
ОСОБА_22). ОСОБА_3 3). ОСОБА_4 4). Товариства з
обмеженою відповідальністю "Тополя-1" 5). Управління
державної реєстрації Львівської міської ради

про

визнання частково недійсним
рішення позачергових зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю
"Тополя-1" від 26.07.2004р. про виключення її з членів товариства,
визнання недійсним протоколу позачергових зборів учасників товариства про
внесення змін до Статуту від 22.10.2004р., визнання недійсним Статуту
Товариства з обмеженою відповідальністю "Тополя-1",
перереєстрованого 09.12.2004р.,-

В С Т А Н О В
И В  :

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може
бути прийнята до розгляду, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу України з таких підстав.

Так, згідно ч. 2 ст. 1111
Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала касаційну
скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до
неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського
процесуального кодексу України до скарги додаються докази надсилання копії
скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга (подання) не
приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги (подання) не
додано доказів надіслання її копії іншій стороні (сторонам) у справі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2006р. подана безпосередньо до
Городоцького районного суду Львівської області 18.06.2007р. за вх. №3629 з
посиланням на норми Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з касаційної скарги,
в якості одного з додатків до неї додані поштові квитанції про направлення
копії касаційної скарги сторонам, однак будь-які докази направлення копії
касаційної скарги одному з відповідачів у справі -Управлінню державної
реєстрації Львівської міської ради -в матеріалах касаційної скарги відсутні.
Вказана обставина підтверджується також актом №03-31/188к від 06.07.2007р.,
складеним працівниками канцелярії Вищого господарського суду України, згідно
якого при розкриванні поштового відправлення, що надійшло з Городоцького
районного суду Львівської області супровідним листом №2-2/06 від 19.06.2007р.,
виявлено відсутність поштової квитанції про направлення копії касаційної скарги
Управлінню державної реєстрації Львівської міської ради, вказаної у додатку до
касаційної скарги; в наявності квитанції НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 на
адресу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Тополя-1",
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідно. До того ж реквізити Управління державної
реєстрації Львівської міської ради відсутні також в переліку відповідачів,
викладеному на першому аркуші касаційної скарги.

Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_1
згідно пункту 3  частини 1 статті 1113
ГПК України підлягає поверненню.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 111
Господарського процесуального кодексу України, до скарги додаються докази
сплати державного мита.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається
до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Згідно ст. 46 Господарського
процесуального кодексу України державне мито сплачується чи стягується в доход
державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством
України.

Відповідно до ст.3 п.2 пп. пп. “б”,
“в” Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року
№7-93 із позовних заяв немайнового характеру державне мито сплачується у
розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.3 п.2 пп. “г” Декрету
Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 року №7-93 із
касаційних скарг на рішення та постанови державне мито сплачується у розмірі 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в
першій інстанції, а із спорів майнового характеру -у розмірі 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Із вказаної норми вбачається, що
обрахування державного мита з касаційної скарги має здійснюватись із розрахунку
ставки що діє при подачі позовної заяви до суду першої інстанції на час подачі
касаційної скарги.

З системного аналізу наведених вище
норм вбачається, що особа, яка подала касаційну скаргу, повинна була
обраховувати суму державного мита з касаційної скарги виходячи не з суми мита,
сплаченого нею при подачі позовної заяви, а з суми державного мита, яку вона
повинна була б сплатити за подання позовної заяви на момент подання касаційної
скарги, тобто суму, яка дорівнює 50% від 85 грн. -42, 50 грн.

Разом з тим до касаційної скарги
доданий примірник квитанції №2680 від 12.06.2007р. про перерахування судового
збору у сумі 4, 25 грн. за касаційну скаргу для розгляду у Вищому
господарському суді України, сплаченого за реквізитами для сплати державного
мита, а відтак державне мито з касаційної скарги не може вважатись сплаченим у
встановленому розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги без
розгляду відповідно до пункту 4  частини
1 статті 1113 ГПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями 86, пунктами  3, 4 частини 1
статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

У Х В А Л И В  :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Апеляційного суду Львівської області від 28.12.2006р. у справі №2-2/06 Городоцького
районного суду Львівської області повернути особі, що її подала, а справу -до
суду першої інстанції.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Судді
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало