СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

12.02.2007

Справа №2-7/431-2007

За позовом Відкритого акціонерного
товариства «Крименерго» (95034, м.Сімферополь, вул. Київська, 74/6, код ЗКПО
00131400)

До відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про стягнення 818,86 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - Рухлін І. О.,
предст., дов. №018-Д від 04.01.2007 р.

Від відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Відкрите акціонерне
товариство «Крименерго» звернулось до Господарського суду АР Крим із позовом до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення 818,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
на виконання укладеного між сторонами договору на постачання електричної
енергії НОМЕР_2 від 24.05.2004 р. позивачем були надані СПД ОСОБА_1 послуги з
енергопостачання на загальну суму 741,34 грн. та виставлений рахунок на їх
оплату. Проте, до часу подачі позову до суду заборгованість відповідачем
погашена не була, через що ВАТ «Крименерго» просить стягнути з СПД ОСОБА_1
вказану суму боргу в примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути
за відповідача пеню у розмірі 52,32 грн., 3% річних у розмірі 22,24 грн., а
також 2,96 грн. інфляційних витрат.

Відповідач у судове засідання двічі
не з'явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про
час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою
кореспонденцією.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку
ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

24.05.2004 р. між Відкритим
акціонерним товариством «Крименерго» (Постачальник) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Споживач) був укладений договір про
постачання електричної енергії НОМЕР_2, згідно п. 1.1 якого Постачальник
поставляє електричну енергію Споживачу, а Споживач сплачує Постачальнику її
вартість та здійснює інші платежі (5-ти кратний розмір тарифу за перевищення
договірної величини електроспоживання, пеню, за графіком погашення
заборгованості, за актами порушення ПКЕЕ) згідно умовам цього Договору та
додаткам до Договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2 Додатку НОМЕР_4
«Порядок розрахунків для споживачів, які здійснюють передплату за спожиту
електроенергію» Споживач до 20 числа, що передує розрахунковому періоду,
здійснює платіж на наступний розрахунковий період і сумі вартості 100%
заявленого (очікуваного) об'єму споживання електричної енергії.

В п. 9.5 сторони передбачили, що
цей Договір вступає в силу з дня його підписання та дії до 31 грудня 2004 року,
а в частині розрахунків до повного їх завершення. Цей Договір вважається
щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору
жодною зі сторін не буде заявлено про розірвання цього Договору або його
перегляд.

Сторони не представили доказів
розірвання вказаного договору або зміни його умов, у той час як відповідно до
ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду спору
договір продовжує діяти.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем належно виконувались зобов'язання за вказаним Договором та надавались
послуги з енергопостачання.

Відповідно до п. 6.11 Правил
користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ №28 від
31.07.1996 р. (зі змінами та доповненнями) остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на
підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до
даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором,
та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

На підставі вказаного положення ВАТ
«Крименерго» відносно відповідача був виставлений рахунок НОМЕР_3 від
27.09.2005 р. із зазначенням суми боргу в розмірі 741,34 грн., яку СПД
необхідно було сплатити в строк до 03.10.2005 р. Вказаний рахунок був
направлений на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією, про що
свідчить список згрупованих поштових відправлень від 06.10.2005 р.

П. 6.11 ПКЕЕ передбачено, що
тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у
договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних
днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію
самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які
здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому
місті.

Проте, матеріали справи свідчать,
що до часу подачі позову до суду сума заборгованості на спожиту електроенергію
у розмірі 741,34 грн. відповідачем в добровільному порядку сплачена не була.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору
та  вимог  цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст.193
Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння міна  його  умов  не
допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати
заборгованості перед позивачем за договором у розмірі 741,34 грн., у той час
як   відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. При таких обставинах  матеріалами справи підтверджується факт
невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті вартості спожитої електроенергії,
поставленої йому за договором НОМЕР_2 від 24.05.2004 р., через що  вимоги позивача в цій частині  підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК
України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Причому, згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні
санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час
користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом
або договором.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 4.2.1 Договору НОМЕР_2 від
24.05.2004 р. встановлено, що за внесення платежів, передбачених пунктами
2.2.3-2.2.4 цього Договору, з порушенням строків, визначених Додатками НОМЕР_4,
НОМЕР_5, Споживач зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати. Сума пені підлягає сплаті на підставі пред'явленого рахунку
на поточний рахунок Постачальника.

Приймаючи до уваги те, що
відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, заявлена позивачем до відшкодування сума пені
у розмірі 52,32 грн. розрахована правомірно, а тому вимоги щодо її стягнення з
відповідача підлягають задоволенню.

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних
від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК
України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що суми
інфляційних втрат за вересень 2005 року у розмірі 2,96 грн. та 3% річних у
розмірі 22,24 грн. обчислені позивачем правомірно, через вимоги ВАТ
«Крименерго» в цій частині також підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з
відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу
України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95034, м. Сімферополь, вул.
Київська, 74/6, код ЗКПО 00131400) суму заборгованості у розмірі 741,34 грн.,
пеню у розмірі 52,32 грн., 3% річних у розмірі 22,24 грн., 2,96 грн.
інфляційних витрат, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.