ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.07
Справа №АС16/247-07.

Господарський суд Сумської області у складі:

Головуючого судді – Моїсеєнко В.М.

секретаря судового засідання – Сорока Л.М.

розглянувши справу

За позовом           Відкритого акціонерного товариства « Конотопський завод  по ремонту дизель-потягів»

до відповідача     Конотопської  міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 28.03.2007р.

за участю представників сторін:

Від позивача                     Колесникова В.В., Колесников І.Г.,

Від відповідача:                Дерев’янко  О.В., Нестеренко Т.І.

В судовому засіданні оголошувалася перерва  до 11 год.30 хв.18.06.2007р.

Суть спору: Позивач просить суд  визнати нечинним прийняте відповідачем податкове повідомлення- рішення  № /0 від 28.03.2007р. про визначення суми податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 201468,69 грн., в т.ч. 134312,46 грн. основного платежу та 67156,23 грн. штрафних ( фінансових) санкцій.

Відповідач  подав заперечення проти позову, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог , вважає  вимоги позивача безпідставними, так як оскаржуване рішення винесене в повній відповідності з вимогами Закону України « Про оподаткування прибутку підприємств».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши надані докази по справі, суд встановив наступне :

20.03.2007р. посадові особи відповідача склали акт № 108/23-3/30640216 про результати планової  комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства позивачем за період з 01.01.2005р. по 31.12.2006р.

Перевіркою встановлено порушення п.5.1, 5.9 ст.5 Закону України « Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997р. № 283/97 із змінами та доповненнями, а саме – відповідач вказує , що позивач занизив податок на прибуток за 2005р. в сумі 91270 грн., а за 2006р. – в сумі 43042,42 грн., в зв’язку з чим відповідач своїм податковим  повідомленням-рішенням від 28.03.2007р. № 000034231/0 визначив суму податкового зобов’язання за платежем податок на  прибуток ( доходи) приватних підприємств в сумі 201468,69 грн., в тому числі 134312,42 грн. за основним платежем та 67156,23 грн. за штрафними ( фінансовими) санкціями.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що бухгалтерський облік запасів на підприємстві здійснюється відповідно до Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 9 „Запаси, затвердженого Наказом Мінфіну України від 20.10.1999 № 246.

Так, як вважає позивач, пункт 8 зазначеного Положення  визначає , що придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. У разі, якщо на момент оприбуткування запасів неможливо достовірно визначити їх первісну вартість, такі запаси можуть оцінюватися та відображатися за справедливою вартістю з наступним коригуванням до первісної вартості.

Позивач вважає, що ним повністю дотримувалися вимоги вищенаведеного Стандарту , а саме оприбуткування товарів за невідфактурованими поставками здійснювалось відповідно до вимог Стандарту  на підставі наказів матеріально-відповідальних осіб.

Зазначені накази, як зазначає  позивач мають всі реквізити первинного документа та є підставою для відображення в бухгалтерському обліку отриманих від контрагентів товарів, оскільки фіксують факти здійснення господарських операцій, складені під час здійснення господарської операції, мають обов'язкові реквізити, а саме назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином,  як вважає позивач документи, на підставі яких були оприбутковані запаси за невідфактурованими поставками, повністю відповідають вимогам п. 1 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а запаси, які враховувались на балансі підприємства відповідають всім критеріям активів та відображені відповідно до вимог діючого законодавства.

Позивач зазначає, що  відповідач посилається на Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів Україні від 10.01.2007 року № 2., зазначені Методичні рекомендації мають рекомендаційний характер, прийняті в 2007 році, а отже не можуть застосовуватись до правовідносин за 2005-2006 рік.. тому  підприємство правомірно враховувало вартість вищезазначених матеріалів при розрахунку приросту (убутку), оскільки ці матеріали були відображені у бухгалтерському обліку та брали участь у оподатковуваних операціях. Позивач  також  вважає, що висновки відповідача про заниження позивачем суми валового доходу у 2005 році на 268,9 тис.грн. та про завищення валових витрат у 2006 році на суму 106675,38 грн. є неправомірними. Згідно Порядку складання декларацій з податку на прибуток  підприємства затвердженого Наказом ДПА України від 29.03.2003р. № 143  витрати  на поліпшення основних фондів включаються до складу валових витрат та відображаються у рядку 04.10 Декларації , отже позивач вважає , що у 2005р. він мав право включити до складу валових витрат витрати на поліпшення основних засобів у сумі 1828 , 38 тис.грн.  Позивач також вважає правомірним віднесення в 2005р. 53736,24 грн. вартості матеріалів, нарахованої заробітної плати  робітникам, при здійснені вказаних поліпшень на суму 1890,39 грн. , відрахувань на соцстрахування на суму 689,96 грн. витрат на зазначені поліпшення  основних засобів до складу валових витрат,  не віднесення зазначених сум до р.4.10 Декларації є лише помилкою, яка не впливає на визначення розміру валових витрат за 2005р.

Суд не погоджується з позицією позивача з огляду на наступне.

Згідно п.п. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України « Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997р. № 283/97-ВР  не належать до складу  валових витрат будь-які витрати, не підтверджені  відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Враховуючи викладене , матеріали  отримані й оприбутковані позивачем  на склад  без підтверджуючих розрахункових документів, до суми валових витрат на придбання товарів ( робіт, послуг) відображених по рядку 04.1 , тоді як в Законі України «Про оподаткування прибутку підприємств»  від 22.05.1997р. № 283/ 97-ВР  зазначено, що платник веде податковий облік приросту ( убутку) балансової вартості запасів, витрати на придбання яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом.

Позивач посилається на п.8 Положення ( Стандарту) бухгалтерського обліку 9 « Запаси», затвердженого наказом Мінфіну України від 20.10.1999р. № 246, що придбані ( отримані) запаси зараховуються на баланс підприємства за первинною вартістю. Оскільки запаси отримані як невідфактуровані поставки від постачальників  ( іншими словами є такими  що придбаваються за плату) , то слід звернути увагу на п.9 Стандарту 9, яким визначено, що « первинною  вартістю запасів, що придбані за плату , є собівартість запасів, яка складається з фактичних витрат, а саме: сум, що сплачуються згідно з договором постачальнику за вирахуванням непрямих податків; сум ввізного мита; сум непрямих податків у зв’язку з придбанням запасів, які  не відшкодовуються підприємству; транспортно-заготівельні витрати ( оплата тарифів за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів до місця їх використання включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів; інші витрати , пов’язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для  використання». Таким чином, первісною вартістю придбаваємих запасів є собівартість запасів, яка складається з фактичних витрат на їх придбання.

Згідно Порядку складання декларації з податку  на прибуток підприємств, затвердженого Наказом ДПА України від 29.03.2003р. № 143 витрати на поліпшення основних фондів включаються до складу валових витрат та відображаються у рядку 04.10 Декларації. Проте, витрати по рядку 04.10 це частина валових витрат підприємства за звітний період, і якщо понесені витрати  на придбання матеріалів для ремонту ( поліпшень) основних фондів, заробітна плата з відрахуванням на соціальні потреби працівників підприємства що проводили ці ремонти силами підприємства  вже відображені в податковій декларації з податку на прибуток по рядках 04.1, 04.2, 04.4 то відображення цих витрат ще й по рядку 04.10 призвело до подвійного включення витрат. Адже валові витрати, виробництва згідно п.5.1 ст.5 Закону  України « Про оподаткування прибутку підприємств» - це сума  будь-яких витрат платника податку  у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, компенсація вартості товарів ( робіт, послуг) , які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Оскільки компенсація вартості товарів ( робіт, послуг) проводиться один раз, то й віднесення валових витрат має бути один раз. В даному випадку для  податкового обліку не важливо  виготовлення основних засобів чи їх поліпшення, якщо такі роботи проводяться силами підприємства, то виникає подвійне включення валових витрат при відображенні їх по рядках 04.1, 04.3, 04.4 та 04.10 одночасно.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що суперечать вимогам закону. Отже - не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

2.Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом 10 днів з дня її складення у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДД                                                                                          В.М.Моїсеєнко

В судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складений і підписаний 21.06.2007р.

З оригіналом згідно

Секретар судового засідання                                    Л.М.Сорока