ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2007 р.                                                           Справа № 4/3553

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі                                                             ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Максименко Ю.Ф. - керівник,

від відповідача: Коваленко С.М., довіреність №20/435 від 15.05.2007р.,

розглянувши апеляційну скаргу Військової  частини А-3258, м. Радомишль Житомирської області

на рішення  господарського  суду  Житомирської  області

від "16" січня 2007 р.  у справі № 4/3553 (суддя Лозинська І.В.)

за  позовом Малого приватного  підприємства "Фірма "Альфа-М", м. Київ

до Військова частина А-3258, м. Радомишль Житомирської області

про стягнення 90745,73грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16 січня 2007року  позов Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" задоволено.

Стягнуто з Військової частини А-3258 на користь позивача 60013,72грн. основного боргу, 31745,42грн. інфляційних нарахувань, 2825,69грн. пені, 945,85грн. витрат з державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вважаючи, що  рішення господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуваний  судовий акт та прийняти новий-про відмову  в позові.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник  зазначає, що суд не взяв до уваги наступні обставини:

- уклавши 28.08.2003р. мирову угоду, сторони не припинили дію договору №112 від 25.07.2002р. новими зобов'язаннями, а отже вказана угода не є новацією у розумінні положень ст.604 Цивільного кодексу України;

-акт приймання виконаних згідно договору налагоджувальних робіт підписаний сторонами 31.10.2002р., а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в жовтні 2006р., тобто після спливу строку позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав  доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивач у письмовому відзиві №2/5 від 15.05.2007р. та його представник в судовому засіданні проти викладеного в апеляційній скарзі заперечили, вважають  рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи та дану судом першої інстанції юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.07.2002р. між Військовою частиною А-3258 (Замовник) та МПП "Фірма "Альфа-М" (Виконавець) було укладено договір №112, за умовами якого Замовник передає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи по налагодженню систем зв'язку К-60 на опорних ВЗ ЗС України для забезпечення виконання організаційних вказівок начальника Генерального штабу ЗС  України з підготовки та проведення ДКШН "Форпост-2002" та розпорядження начальника зв'язку - заступника начальника Генерального штабу ЗС України у терміни та на умовах, визначених договором.

Згідно кошторису №6/112 на налагодження систем К-60П на опорних вузлах зв'язку ЗС України, який є додатком до договору від 25.07.2002р., сума останнього склала 60013,72грн.(а.с.11).

Оплата за виконані роботи поводиться Замовником на підставі пред'явлених Виконавцем рахунків та актів виконаних робіт (п.4.3. договору).

31.10.2002р. сторони підписали акт №1 приймання виконаних робіт за липень-жовтень 2002р. на суму, що відповідає кошторису(а.с.12).

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань, позивач 01.08.2003р. надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити 64094,65грн. в рахунок погашення заборгованості з урахуванням індексу інфляції. Відповідаючи на  претензію, Військова частина А-3258 визнала борг у зазначеній сумі, однак повідомила про неможливість його погашення  через відсутність коштів.

28.08.2003р. МПП "Фірма "Альфа-М" та Військова частина А-3258  уклали мирову угоду за №15, за умовами якої відповідач зобов'язався погасити  з урахуванням інфляції до 31.10.2003р. визнану ним заборгованість за виконані позивачем  налагоджувальні роботи(а.с.4)

При порушенні строків платежів відповідач самостійно нараховує та сплачує одночасно з сумою платежу пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу (п.4.1. мирової угоди).

Станом на 01.08.2006р. заборгованість  залишилась не погашеною. Позивач звернувся до Військової частини з претензією на суму 84604,94 грн. з урахуванням інфляційних втрат та пені.

27.09.2006р. відповідач надіслав позивачу відповідь на претензію,  в якій просив перенести термін погашення заборгованості зазначивши, що військова частина є бюджетною установою і фінансується з державного бюджету, тому провести розрахунок можливо тільки після  надходження на її рахунки коштів на дані цілі.

Оскільки відповідач своїх зобов'язань не виконав, позивач звернувся до суду  за захистом своїх прав. Просив стягнути з боржника 64094,65грн. боргу, строк оплати якого настав 31.10.2003р., 21279,42грн. інфляційних нарахувань та 5371,66грн. пені.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги в частині розміру пені, встановивши її у сумі 2825,69грн.

Обгрунтовуючи позов, МПП "Фірма"Альфа-М" посилається на те, внаслідок  укладення мирової  угоди між сторонами відбулася заміна первісного зобов'язання новим (новація).

Натомість ч.2 ст.604 Цивільного кодексу України визначає новацією  припинення зобов'язання  за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами.

Таким чином, на відміну від інших угод сторін, які мають наслідком припинення зобов'язань, новація не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання. Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є угода сторін про припинення первісного зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що мирова угода №15 від 28.08.2003р. не є новацією, а отже і не припиняє зобов'язання сторін за  договором №112 від 25.07.2002р.

Аналізуючи укладені сторонами договір та мирову угоду, колегія суддів вважає, що остання свідчить про визнання відповідачем боргу у розмірі 64094,65грн., який виник внаслідок  неналежного виконання останнім зобов'язань за договором №112 від 25.07.2002р.

Відповідно до  положень ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно правил ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння  зміна його умов не допускається.

Норми ст.612 Цивільного кодексу України та ст.220 Господарського кодексу України визначають боржника таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про законність та обгрунтованість заявлених позивачем вимог.

Посилання відповідача   в апеляційній скарзі на те, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

В силу приписів ст.264 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу чи іншого обов'язку. Суть переривання позовної давності полягає у тому, що при настанні вищезазначених обставин перебіг давності починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується.

Мирова угода №15, укладена сторонами 28.08.2003р., саме і є такою обставиною, яка свідчить про визнання відповідачем боргу, а тому перебіг позовної давності починається з 01.11.2003р. Отже, звертаючись 17.10.2006р. до суду за захистом своїх прав, позивач діяв у межах строку позовної давності.

Інші доводи скаржника спростовуються матеріалами справи і не грунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв'язку з чим не можуть слугувати підставою для скасування оскарженого судового акту.

Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 16.01.2007р. у справі №4/3553 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідає обставинам справи, а тому відсутні передбачені законом підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 16 січня 2007 року у справі №4/3553 залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини А-3258, м.Радомишль Житомирської області - без задоволення.

2. матеріали справи №4/3553 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя

судді: