ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" січня 2007 р.

Справа  № 16/450-06-12071

Господарський суд Одеської області
у складі:

Судді -Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань
-Шевченко Г.В.

За участю представників сторін:

Від позивача:      ОСОБА_1 (
паспорт серії НОМЕР_1 від 25.12.1996р.);

Від
відповідача:
ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 від 18.02.1998р.).

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності  - фізичної особи ОСОБА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності -  фізичної
особи ОСОБА_2 про стягнення 10220 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності  - фізична особа ОСОБА_1 (далі
по тексту СПД ОСОБА_1) звернувся до господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності -  фізичної особи ОСОБА_2 (далі по тексту СПД
ОСОБА_2 ) 10220,00 грн. матеріальних збитків та моральної шкоди, у тому числі
4500 грн. упущеної вигоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням СПД
ОСОБА_2 умов укладеного між сторонами по справі 01.06.2002р. договору оренди торгової
точки (столу) на території ринку „Ліманський”.

Відповідач згідно з відзивом на
позовну заяву, наданому у судовому засіданні
12.01.2007р. проти позовних вимог заперечує,  посилаючись на їх безпідставність та
необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як вбачається з позовної заяви, в
обґрунтування заявлених позовних вимог СПД ОСОБА_1 посилається на невиконання з
боку СПД ОСОБА_2 умов договору оренди торгової точки (столу) на території ринку
„Ліманський” від 01.06.2002р., відповідно до якого, на думку позивача, СПД
ОСОБА_1 була надана на умовах оренди земельна ділянка, площею 3 кв.м.,
розташована на території  ринку
„Ліманський” в смт Затока.

З метою надання послуг
інформаційної служби  на зазначений
земельній ділянці СПД ОСОБА_1 було розташовано кіоск ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пізніше, зазначений кіоск був
демонтований та винесений за межі ринку „Ліманський” в смт Затока.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов договору оренди торгової точки (столу) на території ринку
„Ліманський” від 01.06.2002р., чим, на думку позивача, СПД ОСОБА_2  було заподіяно позивачу матеріальні збитки та
моральна шкода у розмірі 10220,00 грн., у тому числі  4500,00 грн. упущеної вигоди та 3520,00грн.
збитків у розмірі вартості кіоску з урахуванням витрат з його перевезення,
встановлення на фундамент та художнього оформлення, СПД ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Одеської області з даними позовними вимогами.

Проаналізувавши зміст зазначеного
договору та доводи представників сторін, суд оцінює позовні вимоги СПД ОСОБА_1
як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню з огляду
на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
від 16.01.2003р.  № 435-IV порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно  із вимогами
ст.611 цього Кодексу  у разі порушення
зобов'язання настають
правові  наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або
законом, або розірвання договору;  2)
зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Статтею 623 ЦК України від
16.01.2003р.  № 435-IV передбачено, що
боржник, який  порушив  зобов'язання,
має  відшкодувати кредиторові
завдані цим збитки. При цьому розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором, а при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, незважаючи на вимоги суду, позивачем обґрунтований розрахунок позовних
вимог суду надано не було. Жодних доказів на підтвердження факту вжиття
позивачем належних заходів для отримання заявленої суми упущеної вигоди суду
представлено не було.

Виходячи із змісту положень ст.ст.
509, 610, 611, 614 ЦК України від 16.01.2003р.
№ 435-IV, чинним законодавством України встановлена єдина підстава
цивільно-правової відповідальності за завдані учаснику цивільно-правових
відносин збитки -це правопорушення, до складу якого входять, зокрема, елементи
об'єктивної сторони правопорушення, яка складається із збитків (упущеної
вигоди); протиправної поведінки особи, яка порушила зобов'язання та причинного
зв'язку між ними; елементи суб'єктивної сторони, зокрема, вини особи, яка
порушила зобов'язання.

З огляду на викладене, суду
вбачається за доцільне надати аналіз такому елементу складу цивільного
правопорушення, як протиправна поведінка особи. Протиправність поведінки
боржника за зобов'язанням означає, передусім невиконання або неналежне
виконання останнім обов'язків, які випливають із змісту договору або положень
закону, тобто пов'язується законом з існуванням між суб'єктами цивільного обігу
договірних правовідносин.

Відповідно до ст. 41 Цивільного
кодексу Української РСР від 18.07.1963р. № 1540-VI угодами визнаються дії
громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або
багатосторонніми (договори).

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України
від 16.01.2003р.  № 435-IV  договором
є   домовленість   двох
або  більше  сторін, спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України
від 16.01.2003р.  № 435-IV  договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи, що предметом договору
оренди торгової точки (столу) на території ринку „Ліманський”  була
оренда земельної ділянки, суд вважає на необхідне звернутися до положень
Закону України „Про оренду землі” від
06.10.1998р.  № 161-XI.

Відповідно до ст. 12 Закону України
„Про оренду землі” від  06.10.1998р.  № 161-XIV
в редакції чинній станом на 01.06.2002р., договір оренди землі - це
угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату
передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для
господарського використання на обумовлений договором строк. Частиною 1 статті
13 цього Закону передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій
формі.

Відповідно  до ст. 44 Цивільного кодексу Української РСР
від 18.07.1963р. № 1540-VI, чинного на 01.06.2002р.,  письмові
угоди  повинні  бути
підписані  особами,  які
їх укладають.

Згідно із ст.207 ЦК України від
16.01.2003р.  № 435-IV правочин
вважається таким,  що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).  Правочин, який вчиняє юридична особа,  підписується
особами, уповноваженими  на  це
її  установчими документами,  довіреністю, законом   або
іншими   актами   цивільного
законодавства,   та скріплюється
печаткою.

Як вбачається із змісту наведених
положень цивільного законодавства України, будь-який договір являє собою,
передусім, волевиявлення осіб -учасників цивільних правовідносин, виражене у
встановленій законом формі. Враховуючи, що законом передбачено обов'язкову
письмову форму для договорів оренди земельної ділянки, суд доходить висновку,
що правовідносини між будь-якими суб'єктами цивільних правовідносин щодо оренди
земельної ділянки виникають лише після підписання відповідного договору.

Однак, як вбачається із змісту
зазначеного договору, останній не був підписаний СПД  ОСОБА_2. В свою чергу, як вбачається з
пояснень, наданих  відповідачем у
судовому засіданні 12.01.2007р. та відзиві на позовну заяву, СПД ОСОБА_2
заперечується факт укладення зазначеного договору з СПД ОСОБА_1. Доказів,
спростовуючих викладене, позивачем з дотримання вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
суду представлено не було.

Наведене, в свою чергу, не дозволяє
суду оцінювати наданий позивачем до позовної заяви договір оренди торгової
точки (столу) на території ринку „Ліманський” від 01.06.2002р., як належний
доказ існування  між  сторонами по справі договірних правовідносин,
об'єктом яких є оренда земельної ділянки, площею 3 кв.м., розташованої на  території ринку „Ліманський” в смт Затока. В
свою чергу, враховуючи, що позивачем в обґрунтування заявленого позову було
покладено твердження щодо неналежного виконання відповідачем умов саме цього
договору, суду не вбачається за правомірне оцінювати зазначений документ як
підставу для застосування до відповідача заходів цивільної-правової
відповідальності, зокрема, обов'язку відшкодувати позивачу матеріальні збитки,
у тому числі упущену вигоду, як наслідок порушення договірних зобов'язань.

В свою чергу наведене, дозволяє
суду дійти висновку щодо відсутності у діях відповідача одного з елементів
об'єктивної сторони цивільного правопорушення, а саме протиправної поведінки
відповідача, яка, за твердженням СПД ОСОБА_1, полягала у порушенні умов
договору оренди торгової точки (столу) на території ринку „Ліманський” від
01.06.2002р. шляхом демонтажу та винесення за межі ринку „Ліманський” в смт
Затока кіоску ІНФОРМАЦІЯ_1. Відсутність одного з елементів, які утворюють склад
цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяні
збитки оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Крім того, згідно з позовною
заявою, СПД ОСОБА_1 було заявлена вимога про відшкодування відповідачем
моральної шкоди.

Визначення моральної шкоди міститься
у ст. 23 ЦК України, а також у Постанові Пленуму Верховного суду №4 від
31.03.1995р. “Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”. Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ,
завданих фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших
осіб. Однак, як вбачається з позовної заяви, позивачем не було визначено ані
розмір відшкодування, ані приведено жодної підстави в обґрунтування заявленої
вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Таким чином, заявлені позивачем
вимоги про стягнення заподіяної моральної шкоди, на думку суду, не
підтверджуються доданими до матеріалів справи документами, та задоволенню
відповідно до ст. 23 ЦК України не підлягають.

Підсумовуючи зазначене, керуючись
положеннями ст.ст. 610, 611, 614, 23 ЦК України, суд доходить висновку щодо
відсутності підстав для застосування до СПД ОСОБА_2,  цивільно-правової відповідальності за
заподіяні позивачу збитки та моральну шкоду,
у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог СПД ОСОБА_1 слід відмовити.

Судові витрати по держмиту, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача
згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Рішення підписане 29.01.2007р.

Суддя                                                                                       Желєзна
С.П.