ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

06.03.07                                                                                           Справа№ 5/3608-12/455А

Суддя господарського суду Львівської області Запотічняк О. Д. за участю секретаря Джус Р. В. розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова до  відповідача1 : Приватного підприємства “Львівпродгурт” до відповідача2 : Товариства з обмеженою відповідальністю “Мермант” про: визнання недійсним господарського зобов’язання, що виникло на підставі усної угоди.

з участю представників:

від позивача: Мусійчук А.О. (довіреність у справі)

від відповідача 1: не з’явився

від відповідача 2: не з’явився

Представнику позивача роз’яснено права та обов’язки передбачені статтями 27, 29,49,51 Кодексу   адміністративного  судочинства України.

Суть спору: Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова просить визнати недійсним господарське зобов’язання, що виникло на підставі усної угоди між ПП „Львівпродгурт” та ТзОВ „Мермант” .

Ухвалою від 28.12..2006 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено попереднє  засідання на 23.01.2007 р.

В попередньому  засіданні 23.01.2007 р. представники відповідачів не з’явилися, причин неявки не повідомили, вимог ухвали суду від 28.12..2006 р. не виконали, тому розгляд справи був відкладений до 08.02.2007 р.

В судове засідання 08.02.2007 р. представники відповідачів не з’явилися, причин неявки не повідомили, вимог ухвали суду від 23.01.2007 р. не виконали. Відповідач 2 був належним чином  повідомлений про дату, час та місце розгляду справи , що підтверджується повідомленням про вручення № 1370938.  Представник позивача в судове засідання  08.02.2007 р. з’являвся, позовні вимоги підтримав, всі необхідні докази подав. За таких обставин, суд розгляд справи у попередньому  засіданні закінчив та перейшов до судового розгляду справи, призначивши судове засідання на 06.03.2007 р.

В судовому засіданні 06.03.2007 р. з’явився представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. А саме, пояснив, що між відповідачами було укладено угоду, мета якої завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки очевидним є наявність умислу в діях Відповідача 2 щодо несплати належних сум податків. Тобто, діями  Відповідача 2 завдано значної шкоди інтересам держави та порушено основні принципи суспільного ладу. Відтак дане господарське зобов’язання підлягає визнанню  недійсним відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України.

Представники відповідачів   у судові засідання не з’являлися, проти позовних вимог не заперечили, відзиву на позовні вимоги не представили, вимог ухвал суду не виконали, хоча належним чином про дату, час та місце розгляду справи  були повідомлені. Поштові конверти повернулися на адресу суду з написом, що за даною адресою підприємства не значаться, хоча поштова кореспонденція направлялась на адресу вказану в позовній заяві та матеріалах справи.

Враховуючи наведене вище, суд розглядає справу згідно п. 6 ст. 71 КАС України на основі наявних доказів.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 06.03.2007 року.

Суд, заслухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова була проведена планова документальна перевірка ПП “Львівпродгурт” з питань дотримання вимог  податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2004 р. по 30.09.05 р. (акт перевірки № 50/23-0/31978618 від 28.02.06 р.).

В ході проведення перевірки встановлено, що між ПП “Львівпродгурт” та ТзОВ “Мермант” виникло господарське зобов’язання, розрахунки за яким підтверджуються виданими ПП „Львівпродгурт” податковими накладними.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова подано запит по місцю реєстрації ТзОВ „Мермант” до ДПІ у Печерському районі м. Києва, щодо проведення зустрічної перевірки ТзОВ „Мермант” по питанню сплати ним податків. На даний запит ДПІ у у Печерському районі м. Києва дала відповідь від 04.05.06 р. № 8380/7/23-1410, відповідно до якої підприємство за даною юридичною адресою не знаходиться і згідно поданих декларацій з ПДВ  суми податку на додану вартість, одержані підприємством, до бюджету не сплачувались.

Податковий орган вважає, що господарське зобов'язання між відповідачами, виникнення та існування якого підтверджується податковими накладними: від 04.05.05 р. №7, від 06.06.05 р. №15, від 06.06.05 №16, від 10.06.05 р. №.18, від 01.08.05 р. №20, від 01.08.05 р. №21, від 03.08.05 р. №22, від 09.08.05 р.№24, від 09.08.05. р. №25, від 09.08.05 р. №26, від 12.09.05 р. №29, на загальну суму 1151433,84 грн. є таким, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та підлягає визнанню недійсним із підстав визначених статтею 207 Господарського кодексу України. Оскільки на відповідачів покладено обов'язок згідно законодавства нараховувати та сплачувати податки, подавати обов'язкову звітність, то при не вчиненні таких дій посадові особи відповідачів усвідомлюють протиправну поведінку, а отже діють умисно.

Приймаючи постанову суд виходив з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа,  яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є  недодержання  в  момент вчинення  правочину  стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та  шостою  ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 179 ГК України, передбачено, що майново-господарські  зобов'язання,  які   виникають   між суб'єктами  господарювання  або  між  суб'єктами  господарювання і не господарюючими  суб'єктами  -  юридичними  особами  на  підставі господарських договорів,  є   господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське   зобов'язання,   що  не  відповідає  вимогам закону,  або вчинено з метою,  яка завідомо  суперечить  інтересам  держави  і  суспільства,  або  укладено  учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної  правосуб'єктності),  може  бути  на вимогу однієї із сторін,  або відповідного органу  державної  влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що  вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства,  то за наявності  наміру  в  обох  сторін  -  у  разі виконання  зобов'язання  обома  сторонами  -  в  доход  держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням,  а  у разі  виконання  зобов'язання  однією  стороною  з  другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї  першій стороні на відшкодування одержаного.  У разі наявності наміру лише у однієї із  сторін  усе  одержане  нею  повинно  бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду  в  доход держави.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Ст.173 ГК України визначає поняття "господарського зобов’язання": господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, передбачених ст. 174 ГК України є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

В даному випадку, наявна завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення угоди, яка полягає у тому, що Відповідач-2 всупереч Законам України "Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року № 1251-ХІІ, із наступними змінами та доповненнями, "Про порядок погашення податкових зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами" ,  не сплачувало належних сум податків,не зважаючи на те, що вказане підприємство здійснювало господарські операції.

Згідно  ст.71  Кодексу  адміністративного   судочинства  України   кожна   сторона  повинна  довести  ті обставини  на  яких ґрунтуються  її  вимоги  та  заперечення.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є документально та нормативно обґрунтованими, Відповідачами: 1 та 2 не спростованими, а тому позов підлягає до задоволення. При цьому, суд вважає, що матеріалами справи достатньо підтверджено умисел Відповідача 2

Також суд прийшов до висновку, що в даному випадку до сторони  слід застосувати наслідки визнання угоди недійсною відповідно до ст. 208 ГК , та зобов’язати ТзОВ “Мармант”   повернути ПП “Львівпродгурт” все одержане ним  в результаті виконання усного договору, а одержане ПП “Львівпродгурт” стягнути в доход бюджету.

Враховуючи, що спір виник з вини Відповідача 2, судові витрати слід покласти на останнього.

Керуючись ст. 203, 215 Цивільного кодексу, ст.173, 179, 207, 208 ГК України , ст. 67 Конституції України, ст.ст.17, 48, 69, 71, 122-124, 138-140, 151-154, 162, 163, п.6 розділу  УІІ  Прикінцевих та  перехідних  положень  Кодексу  адміністративного  судочинства   України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги  задоволити повністю.

2. Визнати недійсним господарське зобов’язання укладене між ТзОВ “Мермант” (м. Київ, вул. М.Грушевського, 28/2, Н/П43 ) та ПП “Львівпродгурт” (м. Львів, вул..Роксоляни,61  ).

3. Стягнути з ТзОВ “Мермант” (м. Київ, вул. М.Грушевського, 28/2, Н/П43 ) на користь  ПП “Львівпродгурт” (м. Львів, вул..Роксоляни,61  ) 1 151 433,84 грн.

4. В разі стягнення  з ТзОВ “Мермант” на користь ПП “Львівпродгурт”  вищевказаної суми:

Стягнути з ПП “Львівпродгурт” (м. Львів, вул..Роксоляни,61  ) в дохід державного бюджету 1 151 433,84 грн.

5. Стягнути з ТзОВ “Мермант” (м. Київ, вул. М.Грушевського, 28/2, Н/П43 ) на користь  державного бюджету України 1700,00 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І “Апеляційне провадження”  Розділу IV Кодексу  адміністративного  судочинства   України. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів  після подання заяви на апеляційне оскарження.

Суддя