ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2007 р.                                                             Справа №  013-11-02/3370

Господарський суд Черкаської області в складі:  головуючого -  судді Скиби Г.М., при секретарі Дяченко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні  матеріали справи за позовом   приватного підприємства "Фрост Ко", м. Черкаси, вул..

до   державного підприємства "Український державний центр радіочастот", м. Київ, в особі Черкаської філії  Українського державного центу радіочастот, м. Черкаси

про  стягнення 31 209,09 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Лозовий В.Є –за довіреністю;

відповідача: Заваліхін С.М.; Ільяхов О.В. –за довіреностями,

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд  ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 31  209 грн. 09 коп., в т.ч. 27 202 грн. 83 коп. залишку боргу відповідача за виконані позивачем роботи відповідно до інвестиційного договору №1121 від 25.12.2003р., 2613 грн. 01 коп. інфляційних збитків в зв’язку з простроченням перерахування відповідачем вказаних у договорі коштів за період із 01.07.2005р. по 15.06.2006р. та три проценти річних в сумі 1393 грн. 25 коп. за цей же період.

Представником позивача в судовому засіданні подано уточнення до позовної заяви, в якому вказано, що відповідно до п. 1.1 договору відповідач інвестує свої кошти за договором в будівництво двоповерхового нежитлового будинку офісного типу у м. Черкаси по вул. Гоголя, 287 в обсягах і на умовах, визначених цим договором, а позивач після завершення будівництва і приймання будинку Державною комісією реєструє у відповідних органах виконавчої влади та передає відповідачу  другий поверх та частину першого поверху загальною площею 216 кв.м.

Строк передачі відповідачу частини будинку п. 2.1.3. договору передбачений до 01.10.2004р.

В частині завершення будівництва і передачі у власність відповідачу передбачених приміщень Позивачем умови договору виконано повністю.

Платіжними дорученнями № 48 від 23 січня 2004р. і № 52 від 27 січня 2004р. відповідач перерахував на рахунок позивача відповідно 150 000 грн. і 100 000 грн., а всього 250000 грн., тобто, як вважає позивач, відповідач частково виконав вимоги п.2.2.1. договору, перерахувавши позивачу передбачений договором аванс, а решту 200 000 грн. зобов’язаний сплатити у 5-ти денний строк після підписання договору купівлі–продажу і акта приймання-передачі частини нежитлового  будинку загальною площею 216 кв.м.

12 серпня 2005р. платіжним дорученням № 490 відповідач перерахував позивачу 172 797 грн. 17 коп., недоплативши 27 202 грн. 83 коп., тобто не виконав умови договору купівлі-продажу.

Саме неперерахування 27 202 грн. 83 коп. стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу.  Заяву про уточнення вимог –зменшення суми боргу - прийнято судом на підставі ст.. 22 ГПК України.

Позивач вважає, що після закінчення дії інвестиційного договору від 25 грудня 2003 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу нерухомості у відповідності з вимогами гл. 54. Купівля-продаж ЦК України на підставі судового рішення про визнання права власності на окремі приміщення за відповідачем.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, та вказали що зобов’язання за інвестиційним договором  виконані належним чином.

В п.1.2. договору зазначена сума інвестиції в розмірі 450 000 грн.. виходячи з вартості 1 кв. м. площі на момент укладення договору. В п. 3.2. договору мова йде про порядок перерахунку вартості предмету договору і про остаточний розрахунок. Сума, що належала до сплати в остаточний розрахунок, за домовленістю сторін, перераховувалась при зміні площі приміщення. п.1 ст. 524 ЦК України вказано, що зобов’язання має бути виражене у грошовій одиниці України –гривні, а в п. 2 цієї ж статті зазначається, що  сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов’язання в іноземній валюті. В свою чергу в п. 1 ст. 533 ЦК України вказано, що грошове зобов’язання має бути виконане у гривнях, а в п.2 даної статті зазначається, що якщо у зобов’язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Умови договору відповідають вимогам зазначених статей ЦК України, про що судом зазначено в рішенні. Крім цього, вказані в договорі умови не суперечать ст. 198 ГК України, в якій вказано «2. Грошові зобов’язання учасників господарських відносин повинні бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб’єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов’язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону». В договорі зобов’язання відповідача виражені в гривні і їх виконання, тобто перерахунок коштів на рахунок позивача, здійснюється виключно в гривні.

Відповідач не проводив розрахунків з позивачем в іноземній валюті. Еквівалентність суми договору до долара США є істотною умовою договору і включена до нього за погодженням сторін, в вочевидь з метою захисту коштів, що мав сплатити позивачу відповідач від інфляції і зміна курсу долара по відношенню до гривні в бік зниження, або підвищення не залежала від волі останнього.

На виконання умов п.п. 2.1.1., 3.2. та 3.4 договору відповідачем було перераховано позивачу 172 797 грн. 17 коп. відповідно до офіційного курсу НБУ (станом на 25.07.2005р. за 1 долар США –5 грн. 05 коп.). Умови договору щодо здійснення позивачем будівництва двоповерхового нежитлового будинку офісного типу у м. Черкаси, по вул. Гоголя, 287 та сплати відповідачем передбаченої умовами договору відповідної суми інвестицій виконані повністю і вимоги позивача про стягнення решти боргу з виконання грошового зобов’язання по оплаті договірної суми є безпідставними.

На момент звернення позивача до суду з позовом строк дії договору № 1121 від 25.12.2003р. закінчився, але позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача нібито боргу, який на думку позивача недоплачений відповідачем відповідно до умов договору купівлі –продажу.

Наявність договору купівлі-продажу між сторонами відповідач заперечив.

Інших доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення –суду не подано.

Розглянувши матеріали справи, оцінюючи зібрані докази, суд дійшов висновку, що:

- на момент звернення позивача до суду з позовом строк дії інвестиційного договору № 1121 від 25.12.2003р. закінчився. Позивач підтвердив закінчення дії інвестиційного договору;

- посилання позивача на укладання та підписання договору купівлі-продажу нерухомості не підтверджене позивачем документально. Суду не подано письмового договору купівлі-продажу між сторонами. Відповідач заперечив укладання та існування такого договору.

- відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем на підставі п. 3.2. інвестиційного договору №1121 від 25 грудня 2003 року. Суд вважає п. 3.2. істотною умовою договору.

Вимоги позивача необґрунтовані, не підтверджені належними доказами у відповідності до вимог ст. 33 ГПК України, тому у суду немає правової підстави для задоволення вимог позивача. В позові належить відмовити.

Судові витрати належить покласти на позивача повністю відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 ГПК України, Господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через господарський суд Черкаської області.

Суддя                                                                                                                                       Скиба Г.М.