КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2007                                                                                           № 45/110

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Лосєва  А.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кудрань М.М. – дов. №1/06-Д від 19.06.2007р.;

від відповідача - Маслянко С.В. – директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства "Галіндустрія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.03.2007

у справі № 45/110

за позовом                               Товариства "Галіндустрія"

до                                                   Дочірнього підприємства "Сейфгруп"

про                                                  стягнення 35080,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки №24 від 01.01.2004р. у розмірі 35 080,15 грн. (27 661,25 грн. – основний борг, 3 623,62 грн. – інфляційні нарахування, 2 567,57 грн. – пеня, 1 227,72 грн. – 3% річних).

Ухвалою Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р. позов було залишено без розгляду на підставі п.5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною Ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р. та направити справу для розгляду по суті спору до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права, а саме ст. ст. 77, 81 Господарського процесуального кодексу України. Окрім того, позивач посилається на наступні обставини.

09.03.2007р. представником позивача на адресу Господарського суду міста Києва було направлено клопотання №0703/К від 07.03.2007р. про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою надання сторонам можливості врегулювати спір в добровільному порядку. Тому, на думку позивача, посилання суду першої інстанції на те, що представник позивача в судове засідання не з'явився та не подав без поважних причин витребувані судом матеріали не відповідає дійсності, оскільки позивач, подавши вищевказане клопотання, діяв у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Позивач зазначає, що твердження суду про ненадання позивачем пояснень по справі та витребуваних судом документів, які необхідні для вирішення спору, зокрема, щодо з'ясування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та доказів, які б визначили правову кваліфікацію відносин сторін, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявні Договір поставки товарів на реалізацію №24 від 01.01.2004р., а також належним чином засвідчені копії накладних, на підставі яких відбувався відпуск товару, тобто всі необхідні документи, що підтверджують виникнення боргу. До того ж, єдине, що суд зобов'язав позивача надати в судове засідання 12.03.2007р. це докази часткової оплати товару, але станом на 12.03.2007р. такі докази у суду вже були, оскільки відповідачем були подані заперечення  на позовну заяву №07/03-1 від 07.03.2007р., до яких додано копії платіжних доручень про часткову оплату вартості поставленої продукції.

На думку позивача, суд першої інстанції, в порушення ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, безпідставно виніс ухвалу про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 20.06.2007р.

19.06.2007р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання №2/19-07 від 19.06.2007р., в якому він зазначав про неможливість забезпечити явку повноважного представника у судове засідання та просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2007р. клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 04.07.2007р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити та скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р., направивши справу на розгляд по суті спору до суду першої інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі позивача, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін  Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Галіндустрія” було залишено без розгляду, відповідно до п.5 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки представник позивача у судове засідання 12.03.2007р. не з’явився, витребувані судом пояснення та документи не надав, що в свою чергу перешкоджає вирішенню спору по суті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваній ухвалі, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 22.01.2007р. було порушено провадження у справі №45/110 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Галіндустрія” до Дочірнього підприємства “Сейфгруп” про стягнення заборгованості у розмірі 35 080,15 грн.

Вказаною ухвалою суду розгляд справи було призначено на 19.02.2007р., сторін зобов’язано надати певні докази по справі.

Представники позивача у судове засідання 19.02.2007р. з’явились та надали документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі №45/110 від 22.01.2007р.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв’язку з відрядженням директора підприємства.

Ухвалою суду від 19.02.2007р. клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 12.03.2007р., позивача зобов’язано надати докази часткової оплати товару, а відповідача – виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі №45/110 від 22.01.2007р.

У судове засідання 12.03.2007р. представник позивача не з’явився, вимог ухвали суду від 19.02.2007р. не виконав. Будь-яких заяв або клопотань від позивача до суду станом на дату судового засідання не надходило.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що 09.03.2007р. направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою надання сторонам можливості врегулювати спір в добровільному порядку. Проте, на думку позивача, суд першої інстанції не врахував вказане клопотання, чим порушив вимоги ст. 77 Господарського процесуального кодексу України та безпідставно залишив позов без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Про відкладення розгляду справи виноситься ухвала, в якій вказуються час і місце проведення наступного засідання.

Тобто, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено право, а не обов’язок суду відкладати розгляд справи на іншу дату.

В справі дійсно наявне клопотання позивача №0703-К від 07.03.2007р. про відкладення розгляду справи на іншу дату, але надійшло воно до суду лише 13.03.2007р., тобто вже після винесення судом ухвали про залишення позову без розгляду, у зв’язку з чим суд не знав і не міг знати про те, що між сторонами проводяться переговори щодо можливості врегулювання спору в добровільному порядку.

Окрім того, згідно з ч.1 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

В ч.3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за клопотанням обох сторін чи клопотанням однієї сторони, погодженим з другою стороною, спір може бути вирішено у більш тривалий строк, ніж встановлено частиною першою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява по справі №45/110 надійшла до Господарського суду міста Києва 12.01.2007р., тобто, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, строк вирішення спору по справі №45/110 закінчувався 12.03.2007р. – в день винесення судом оскаржуваної ухвали. Проте, жодних клопотань щодо продовження строку вирішення спору від позивача до суду не надходило, натомість позивач направив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату лише за 3 дні до судового засідання, хоча про дату розгляду справи був повідомлений ще 19.02.2007р., що підтверджується протоколом судового засідання від 19.02.2007р. (а.с. 75), згідно з яким судом в присутності двох представників позивача було оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 12.03.2007р.

Відносно посилання позивача на те, що відповідачем разом із запереченнями на позов були надані докази, які суд ухвалою від 19.02.2007р. вимагав від позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, обов’язок доведення обставин, викладених у позові, покладається саме на позивача. Надання відповідачем певних документів на виконання вимог суду та підтвердження саме позиції відповідача у спорі, не звільняє позивача від виконання вимог суду, викладених у відповідній ухвалі.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Зважаючи на вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що Ухвала Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р. прийнята з дотриманням норм процесуального права, тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Галіндустрія” задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 45, 32, 33, 34, 43, 69, 77, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Галіндустрія” залишити без задоволення, а Ухвалу Господарського суду міста Києва по справі №45/110 від 12.03.2007р. – без змін.

2. Матеріали справи №45/110 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена  до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді

09.07.07 (відправлено)