КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2007                                                                                           № 45/518

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Борисенко  І.В.

суддів:                                          Алданової  С.О.

Шипка  В.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з‘явились

від відповідача - не з‘явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкар"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.10.2006

у справі № 45/518 (Балац С.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Юкар"

до                                                   Державне територіально-галузеве об"єднання "Південно-Західна залізниця"

про                                                  стягнення 39676,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Юкар” звернулось до господарського суду з позовом до Державного територіально-галузевого об’єднання „Південно-західна залізниця” про стягнення 39 676,72 грн. (основного боргу, пені, збитків, інфляційної різниці та процентів за користування чужими коштами).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.10.2006 р. у справі № 45/518 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що строк виконання зобов‘язань відповідача по оплаті за поставлений по договору товар не надстав, оскільки між сторонами не підписано акт прийому-передачі товару, як це передбачено укладеним сторонами договором .

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою від 03.11.2006р. та доповненнями до неї від 20.11.2006р., в яких просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 25.10.2006 р. у справі № 45/518 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ТОВ „Юкар”.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарським судом м. Києва, на думку позивача, не враховано всіх обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення даної справи. А саме: позивач вважає, що суд не взяв до уваги те, що факт придбання товару відповідачем засвідчує дата отримання податкової накладної (яка була надана позивачем відповідачу), а також те, що в договорі поняття „акт прийому-передачі” вживається в абстрактному значенні.

Представник позивача з довіреністю, оформленою у відповідності до вимог чинного законодавства, в судове засідання апеляційної інстанції не з‘явився.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з‘явився.

Про час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином (повідомлення про вручення сторонам поштових відправлень наявні в матеріалах справи).

Розглянувши доводи апеляційної скарги та наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Юкар” та державним територіально-галузевим об’єднанням „Південно-західна залізниця” 16.02.2005 р. укладено договір № ПЗ/НХ-05371/НЮ, відповідно до умов якого позивач (як постачальник) зобов’язувався поставити відповідачу (як замовнику) товари, а відповідач зобов‘язувався прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до п. 7.2 вказаного договору позивач зобов’язаний здійснити оплату поставленого товару протягом 15 банківських днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару.

Згідно п. 9.1, 9.5 зазначеного договору прийом товару здійснюється відповідачем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.1965р. „Про порядок прийняття продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості”, а підтвердженням про одержання товару відповідачем є акт прийому-передачі товару, підписаний уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 11.2. договору передбачено, що у разі порушення строків оплати відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Відповідно до накладної № 253 від 14.06.2005р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 26295,12 грн., а представником відповідача (довіреність на отримання цінностей серії ЯКЗ № 545814 від 14.06.2005р.) вказаний товар прийнятий.

Як правильно встановлено місцевим судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості поставленого товару є безпідставними, так як строк виконання відповідачем зобов’язання по оплаті за поставлений товар ще не настав, оскільки між сторонами не підписано акту прийому-передачі цього товару.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 7.2, 9.1, 9.5 договору сторонами визначено строк виконання зобов'язання відповідача по оплаті поставленого товару, а саме: 15 банківських днів з дня поставки товару, яким вважається день підписання сторонами договору акту прийому-передачі товару.

Будь-яких доказів підписання сторонами акту прийому-передачі поставленого товару позивач суду не надав.

Позивачем також не надано доказів щодо того, що він звертався до відповідача про підписання такого акту, а відповідач від його підписання ухиляється.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, листами від 02.08.2005р., від 09.09.2005р., від 16.11.2005р. позивач звертався до відповідача лише з вимогами про оплату поставленого товару.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що факт придбання товару відповідачем засвідчує дата отримання відповідачем податкової накладної.

У відповідності до Закону України „Про податок на додану вартість” податкова накладна є обов’язковим звітним податковим документом (який складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця). Факт відображення позивачем спірної господарської операції в його податковому та бухгалтерському обліку не може бути прийнятий в якості дати відліку строку виконання відповідачем зобов’язання по оплаті поставленого товару, оскільки за умовами укладеного сторонами договору № ПЗ/НХ-05371/НЮ від 16.02.2005р. чітко передбачено, що днем поставки товару вважається день підписання сторонами договору акту прийому-передачі цього товару.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що строк виконання зобов’язання відповідача по оплаті за поставлений товар ще не настав.

За таких обставин судова колегія також погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 4906,68 грн. пені, 1735,48 грн. збитків від інфляції та 2590,07 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від сум несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Оскільки судом встановлено, що строк виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару за договором ще не настав, а відповідачем зобов'язання по оплаті поставленого товару не порушено, то, відповідно, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, збитків від інфляції та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 4149,37 грн. неотриманого доходу матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що строк виконання зобов’язання відповідача перед позивачем не настав та відповідач не порушував строку виконання зобов’язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.10.2006р. по справі № 45/518 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справ, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юкар” від 03.11.2006р. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 25.10.2006р. у справі № 45/518 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю до Державного територіально-галузевого об‘єднання  „Південно-західна залізниця” – без змін.

2. Матеріали справи № 45/518 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Борисенко  І.В.

Судді                                                                                          Алданова  С.О.

Шипко  В.В.