ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2007 р.
№ 11/3050

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Єрмоленко О.О. –довіреність від 02.07.2007 р.

відповідача
Ромашин В.М. –довіреність від 07.06.2006 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства “Теофіпольський цукровий завод”

на постанову
від 22.02.2007 Житомирського апеляційного господарського суду

у справі
№ 11/3050 господарського суду Хмельницької області

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Теофіпольський цукровий завод”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-виробнича компанія “Агроцукор”

про
усунення перешкод в користуванні не житловим приміщенням шляхом його звільнення

за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-виробнича компанія “Агроцукор”

до
Відкритого акціонерного товариства “Теофіпольський цукровий завод”

про
усунення перешкод в користуванні не житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” звернувся до господарсько суду Хмельницької області з позовом до ТОВ Інвестиційно-виробнича компанія “Агроцукор” (далі ТОВ ІВК “Агроцукор”) про усунення перешкод в користуванні адміністративними приміщеннями, розташованими на території цілісного майнового комплексу ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” шляхом їх звільнення, при цьому посилаючись, зокрема, на приписи статей 386, 391 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є одним з акціонерів ВАТ “Теофіпольський цукровий завод”, проте, за своєю юридичною адресою ніколи не знаходився, а з 2001 р. незаконно займає частину адміністративних будівель ВАТ “Теофіпольський цукровий завод”, які належать позивачу на праві власності, що підтверджується витягом Теофіпольського районного БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Договори оренди вказаних приміщень між сторонами не укладалися, Правлінням ВАТ чи Головою правління письмових дозволів на безоплатне користування відповідачем приміщеннями не видавалися.

У відзиві на позовну заяву ТОВ ІВК “Агроцукор” проти позову заперечувало, посилаючись на те, що 25.12.2003 р. між сторонами у справі було укладено договір строком на 10 років, за умовами якого відповідач набув право на тимчасове безоплатне користування трьома кімнатами адміністративного корпусу позивача загальною площею 51,00 кв.м. з метою розміщення офісу.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 01.08.2006 р. прийнято до провадження та об’єднано з первісним позовом для розгляду по суті зустрічну позовну заяву ТОВ ІВК “Агроцукор” про заборону ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” чинити будь-які перешкоди ТОВ ІВК “Агроцукор” в користуванні орендованими приміщеннями за договором оренди адміністративного корпусу.

У відзиві та поясненнях на зустрічну позовну заяву ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” зазначало, що орендних відносин між позивачем та відповідачем ніколи не існувало, ТОВ ІВК “Агроцукор” безпідставно займає приміщення заводу. А наданий відповідачем договір оренди не містить істотних умов для договорів оренди, а отже є неукладеним та не може породжувати прав та обов’язків для сторін.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.09.2006 р. відповідно до статті 30 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі приватного нотаріуса Сороку Н.А. для дачі пояснень по суті справи, зокрема щодо посвідчення копій договору оренди від 25.12.2003 р.

В письмових поясненнях приватним нотаріусом Сорокою Н.А. зазначено, що 03.03.2204 р. за р.№ 354 нею було засвідчено вірність копії договору оренди укладеного між ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” та ТОВ ІВК “Агроцукор” на площу 51 кв.м., а 17.07.2006 р. за р.№ 1299 засвідчено вірність фотокопії з фотокопії вказаного договору оренди. Про вчинення вказаних нотаріальних дій зроблено записи в відповідні реєстри для реєстрації нотаріальних дій, реєстр № 1 за 2004 р., реєстр № 3 за 2006 р., з дотриманням нотаріусом статей 75, 76 Закону України “Про нотаріат” та розділу 27 Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.10.2006 р. (суддя Радченя Д.І.) в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено, заборонено ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” чинити будь-які перешкоди ТОВ ІВК “Агроцукор” в користуванні орендованими приміщеннями за договором оренди від 25.12.2003 р.

Мотивуючи рішення господарський суд зазначив, що 25.12.2003 р. між сторонами у справі було  укладено договір оренди нежитлових приміщень площею 12, 18 та 36 кв.м. в адміністративній будівлі ВАТ “Теофіпольський цукровий завод”, що підтверджується нотаріально посвідченою копією договору з оригіналу та копією з копії, а також про факт дійсності укладеного між сторонами договору оренди свідчать письмові докази та пояснення приватного нотаріуса Сороки Н.А., які підтверджені відповідними реєстрами реєстрації нотаріальних дій за 2004 та 2006 роки.

Крім того, судом відхилені твердження ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” про поширення вимог Закону України “Про оренду державного та комунального майна” з приводу відсутності всіх істотних умов договору, зокрема розміру орендної плати, у зв’язку з чим, на думку позивача, договір є неукладеним, оскільки в договорі від 25.12.2003 р. відсутнє застереження на поширення дії зазначеного закону, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин дії вказаного закону відсутні.

За апеляційною скаргою ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” Житомирський апеляційний господарський суд (судді: Ляхевич А.А., Вечірко І.О., Зарудяна Л.О.) переглянув рішення у справі в апеляційному порядку та постановою від 22.02.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” та зобов’язати ТОВ ІВК “Агроцукор” усунути перешкоди в користуванні приміщеннями заводу шляхом їх звільнення, а провадження у справі за зустрічною позовною заявою ТОВ ІВК “Агроцукор” припинити, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги статей 42, 43 та 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки 21.02.2007 р. ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” на адресу суду апеляційної інстанції була направлена телеграма про відкладення розгляду апеляційної скарги, призначеної на 22.02.2007 р., у зв’язку з перебуванням представника позивача у відрядженні, проте, справа була розглянута без участі представника позивача, крім того, із зазначенням  в постанові, що скаржник в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки не повідомив.

Крім того, всупереч статтям 22, 43, 79, 84 Господарського процесуального кодексу України, в постанові суду апеляційної інстанції відсутні будь-які посилання стосовно поданого до суду 20.02.2007 р. ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” клопотання про зупинення провадження у справі у зв’язку з тим, що у господарському суді Хмельницької області відкриті провадження у справах, які безпосередньо пов’язані із даною справою та рішення у яких могло суттєво вплинути на рішення Житомирського апеляційного суду у даній справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами  першої  та апеляційної інстанцій ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” звернувся до господарського суду з вимогою про зобов’язання ТОВ ІВК “Агроцукор”   усунути перешкоди в користуванні адміністративними приміщеннями, розташованими на території цілісного майнового комплексу ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” за адресою: Хмельницька область,                     м. Теофіополь, вул. Жовтнева, 12, шляхом їх звільнення.

Мотивуючи свої вимоги ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” посилався на те, що вказані приміщення, які належать йому на праві власності, використовуються ТОВ ІВК “Агроцукор” без надання будь –яких дозволів на користування та без укладення договору оренди.

В свою чергу ТОВ ІВК “Агроцукор” звернувся до господарського суду з вимогою про заборону ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” чинити будь –які перешкоди ТОВ ІВК “Агроцукор” в користуванні орендованими, за договором оренди від 25.12.2003 р., приміщеннями площею 12, 18 та 36 кв.м.

Під час здійснення судового провадження судами встановлено, що 25.12.2003 р. між що ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” (Орендодавець) та ТОВ ІВК “Агроцукор” (Орендар) укладено договір оренди, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар бере в безоплатне тимчасове володіння та користування приміщення площею 30, 12 та 9 кв.м., що знаходяться на 2 поверсі будівлі, розташованій за адресою: Хмельницька область, м. Теофіополь, вул. Жовтнева, 12 (а.с. 34).

Підписання договору свідчить про фактичну передачу приміщень, що орендуються в оренду (пункт 3.3 договору).

Термін дії договору складає 10 років з моменту його підписання (пункт 4.1договору).

05.08.2004 р. сторони уклали угоду про внесення змін до договору оренди від 25.12.2003 р., яка є невід’ємною частиною договору, згідно якої сторони погодили, що предметом оренди за даним договором є три кімнати на другому поверсі адміністративного корпусу ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” площею 36, 18 та 12 кв.м. (а.с. 42).

Відповідно до приписів статті 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі.

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з цим, під час розгляду справи суди встановили, що оскільки договір оренди від 25.12.2003 р. був укладений до набрання чинності цивільним кодексом, тому нотаріальне посвідчення такого договору в момент укладення не є обов’язковим.

Судами також було встановлено, що укладений між сторонами договір оренди від 25.12.2003 р. з подальшими змінами та доповненнями відповідно до угоди від 05.08.2004 р. не містить приписів та положень про припинення його дії в односторонньому порядку.

Зі змісту статті 188 Господарського кодексу України вбачається, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Крім того, розглядаючи даний спір суди дійшли висновку, що про укладення договору оренди між сторонами у справі свідчить також наявні в матеріалах справи письмові пояснення та довідки приватного нотаріуса Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області Сороки Н.А. (а.с.82-84), витяги з реєстрів реєстрації нотаріальних дій за 2004 та 2006 роки (а.с.69-76), які свідчать про те, що 03.03.2004 р. приватним нотаріусом Сорокою Н.А. вчинено та зареєстровано нотаріальну дію по засвідченню копії договору від 25.12.2003 р та вірність її з оригіналом, в реєстрі за 2006 р. зареєстровано засвідчення ним копії з нотаріально засвідченої копії договору від 25.12.2003 р.

При цьому, Житомирський апеляційний господарський суд зазначив, що хоча договір від 25.12.2003 р. названий договором оренди, проте за своїм змістом є договором безоплатного користування, що передбачено статтею 324 Цивільного кодексу УРСР , чинного на момент укладення договору, оскільки за умовами договору приміщення передавалися в безоплатне тимчасове володіння та користування ТОВ ІВК “Агроцукор”.

На час розгляду даної справи договір оренди від 25.12.2003 р. не визнано недійсним у встановленому порядку.

За приписами частини 5 статті 48 Закону України “Про власність” положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння також від власника.

Статтею 396 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.

Таким чином, враховуючи встановлені господарськими судами обставини справи на підставі оцінки наявних у ній доказів стосовно правомірності користування відповідачем - ТОВ ІВК “Агроцукор” спірними приміщеннями на підставі договору оренди від 25.12.2003 р., касаційна інстанція погоджується з висновком господарських судів першої та апеляційної інстанція щодо відмови в задоволенні позовних вимог ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” про усунення перешкод в користуванні приміщеннями шляхом їх звільнення та задоволення зустрічного позову про заборону ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” чинити будь –які перешкоди ТОВ ІВК “Агроцукор” в користуванні орендованими приміщеннями за договором оренди.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладені у касаційній скарзі доводи скаржника стосовно залишення без розгляду судом апеляційної інстанції клопотань ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду пов’язаної з нею справи та клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання, під час здійснення апеляційного провадження Житомирським апеляційним господарським судом вказані клопотання були розглянуті та визнані безпідставними.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Хмельницької області від 18.10.2006 р. та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 22.02.2007 р. у справі № 11/3050 господарського суду Хмельницької області залишити без змін, а касаційну скаргу ВАТ “Теофіпольський цукровий завод” - без задоволення.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді                                                                                                Н. Волковицька

Л. Рогач