ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 червня 2007 р.

№ 12/4438

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кота О.В., Шевчук С.Р.
(доповідач), Владимиренко С.В.,

розглянувши  касаційну скаргу і  додані до неї матеріали

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову   Житомирского апеляційного

від 29.11.2006  року господарського суду

у справі
господарського суду

№ 12/4438 Хмельницької
області

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_2

до  про

Приватного підприємця
ОСОБА_1стягнення 38884,97 грн.

В судовому засіданні взяли участь
представники:

- позивача: ОСОБА_2,

- відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_3
(дов. № б/н від 24.01.2006р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 03.08.2006р. у (суддя Шпак В.О.) у справі № 12/4438
позов ПП ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_1 про стягнення 38884,97 грн. задоволено частково.

Стягнуто на користь позивача 34000
грн. штрафу, 3340,17 грн. різниці від встановленого індексу інфляції, 1544,80
грн. - 3% річних, 342,48 грн. витрат по оплаті державного мита, 103,93 грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Житомирського апеляційного
господарського суду від 29.11.2006 р. (колегія суддів у складі головуючого
судді Щепанської Г.А., суддів Вечірка І.О. та Шкляр Л.Т.) рішення
господарського суду Хмельницької області від 03.08.2006р. у справі 12/4438
залишено без змін.

У
своїй касаційній скарзі  Приватний
підприємець Міхаленко Олександр Віталійович просить скасувати постанову  Житомирського апеляційного господарського
суду від 29.11.2006 р. та  рішення
господарського суду Хмельницької області від 03.08.2006 р., та направити справу
на новий розгляд. Скаржник вважає, що постанова від 29.11.2006 р. прийнята з
порушенням норм  матеріального та
процесуального права, зокрема, ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України та ст. ст. 213,
231, 232 ГК України. На думку скаржника суди не встановили правову природу
неустойки.

Позивач у справі  не скористався правом, наданим ст.1112
ГПК України, та не надіслав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає
касаційному перегляду оскаржуваного
рішення господарського суду та постанови апеляції.

Заслухавши суддю-доповідача,
присутніх представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 01.03.2005 року між ПП ОСОБА_2 (продавцем) та ПП ОСОБА_1
(покупцем) було укладено договір купівлі-продажу №03-5 зернозбирального
комбайна "СА5 2188-АР", НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, шасі НОМЕР_3, жнива
зернової, візка до жниварки зернової, пристрою для збирання соняшника на загал
суму 115000 грн.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 30.01.2006р. у справі
№8/7251 позов ПП ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_1 про стягнення 125000 задоволено
частково, стягнуто на користь позивача 115000 грн. боргу,  13500 штрафу,
1011,37 грн.  - 3% річних,  3116,19 грн. різниці від встановленого
індексу  інфляції,   1363,78
грн.   витрат   по
оплаті   державного   мита,
118   грн.   витрат інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 11.04.201 рішення господарського суду
Хмельницької області від 30.01.2006р. у справі №8/7251 залишено без змін.

Доказів виконання рішення
господарського суду Хмельницької області 30.01.2006р. у справі №8/7251 ПП
ОСОБА_1 до суду не подав.

На виконання рішення суду був
виданий наказ №8/7251 від 12.05.2006 р., який
на час розгляду спору був не виконаний. .

Пунктом 7.2.  договору передбачено, що в разі прострочення
терміну оплати товару, вказаного в п. 6.3. договору, покупець сплачує продавцю
штраф у розмірі 5%, котрі щомісячно нараховуються на суму заборгованості та
виплачуються продавцю щомісячно.

Суд першої інстанції прийшов
висновку, що правомірним є стягнення штрафу за період з 26.01.2006 р. по
30.06.2006 р. в сумі 29362,88 грн.

Задовольняючи вимоги позивача, суд
першої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем своїх
зобов'язань по договору купівлі-продажу НОМЕР_4 від 01.03.2005 р.  та про не виконання рішення суду у справі №
8/7251.

Залишаючи без змін рішення
господарського суду Хмельницької області від 03.08.2006р. у справі № 12/4438 суд
апеляційної інстанції обґрунтував свою постанову тим, що місцевий суд повно
з'ясував обставини справи, а тому рішення у цій справі є законним та
обґрунтованим.

З такими доводами погодитись не
можна з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського
кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами
захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених
цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546,
548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися
у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник
повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Крім того, відповідно до вимог ст.
611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф, як різновид неустойки може бути
встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у
кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідача 29362,88 грн. штрафу за прострочення виконання
зобов'язань за договором купівлі-продажу НОМЕР_4 від 01.03.2005 р., суди
попередніх інстанцій послалися на п.7.2 договору відповідно до якого у разі прострочення
терміну оплати товару, вказаного пункту 3.6 договору, покупець сплачує продавцю
штраф у розмірі 5%, котрі щомісячно
нараховуються на суму заборгованості, при цьому штраф виплачується
продавцю щомісячно.

Згідно зі ст.  258 ЦК України  спеціальна позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені.

Водночас, стягуючи штраф,
розрахований за кожний місяць прострочення господарські суди не встановили
правову природу неустойки, не врахували приписи ст. 232 ГК України щодо
шестимісячного строку нарахування та рішення суду у справі № 8/7251 від
30.01.2006 р., яким уже було стягнуто штраф за період з 11.10.2005р. по
25.01.2006 р., а відтак в порушення ст. 43 ГПК України не забезпечили всебічне
з'ясування  дійсних обставин справи.

Крім того,  задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних та трьох процентів річних згідно з ст. 625 ЦК України,
суди попередніх інстанцій не зазначили та не врахували періоди стягнення по
рішення  у справі № 8/7251 від 30.01.2006
р.

Разом з тим,  господарські суди не врахували положення ст.
З, ч. З ст. 509 Цивільного кодексу України відповідно до яких загальними
засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має
ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і
справедливість, а також не взяли до уваги приписи ч. З ст. 551 Цивільного
кодексу України відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення. Проте, належне з'ясування та оцінка судом
цих та інших обставин, які мають істотне значення, є необхідними для
правильного вирішення вказаного спору.

З огляду на викладене, всі судові
рішення у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді господарському
суду необхідно врахувати наведене, більш ретельно перевірити доводи сторін,
встановити дійсні обставини справи і прийняти рішення відповідно до вимог
закону.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110 -11112
Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1на постанову Житомирського апеляційного господарського суду
від 29.11.2006 р. у справі № 12/4438 задовольнити.

2. Постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 29.11.2006 р. та рішення господарського
суду Хмельницької області від 03.08.2006 р.
у справі № 12/4438 скасувати.

3. Справу № 12/4438 передати на
новий розгляд до господарського суду Хмельницької області в іншому складі суду.

Головуючий
Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук
С.Р.

С у д д я
Владимиренко С.В.