ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2007 р.
№ 5/414/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Невдашенко Л.П. –головуючий,

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2006 року у справі № 5/414/06 за позовом Комунального підприємства "Торгово-сервісний дім", Миколаївська область, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Южноукраїнське ремонтно-будівельне підприємство", Миколаївська область, про визнання договору оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу комунального підприємства "Торгово-сервісний дім" дійсним,

за участю представників сторін:

скаржника –Южноукраїнська міська рада –міський голова Кичак В.Л., Саковська Т.А. (дов. № 1 від 05.01.2007 р.);

позивача –КП "Торгово-сервісний дім" –директор Майборода О.А., Хмельницький А.М., (дов. від 20.03.2007 р.);

відповідача –ТОВ "Южноукраїнське ремонтно-будівельне підприємство" –засновник, директор Павлів О.З., Писаренко О.О. (договір доручення від 20.03.2007 р.);

встановив:

У вересні 2006 року позивач –Комунальне підприємство "Торгово-сервісний дім" пред’явив у господарському суді позов до відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю "Южноукраїнське ремонтно-будівельне підприємство" про визнання договору оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу комунального підприємства "Торгово-сервісний дім" дійсним.

Вказував, що між ним та відповідачем укладено договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу Комунального підприємства "Торгово-сервісний дім" від 23 серпня 2006 року, за умовами якого відповідачу передано в оренду цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Комунального підприємства "Торгово-сервісний дім" ремонтно будівельну дільницю строком на 15 років.

Посилаючись на ту обставину, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2006 року (суддя Міщенко В.І.) позов задоволено.

Постановлено визнати договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу комунального підприємства "Торгово-сервісний дім" від 23 серпня 2006 року дійсним.

Рішення мотивоване посиланнями на п. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно якої суд може визнати договір дійсним у разі досягнення сторонами згоди, щодо всіх істотних умов договору та при умові повного або часткового його виконання.

У касаційній скарзі Южноукраїнська міська рада Миколаївської області –особа, що не була залучена до участі у справі, просить скасувати рішення суду з підстав його невідповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, вказує на те, що спірний договір укладено між позивачем та відповідачем строком на двадцять п'ять років, а не на термін санації комунального підприємства "Торгово-сервісний дім", чим порушує публічний характер і спрямований на незаконне заволодіння майном територіальної громади м. Южноукраїнська –представником якої є Южноукраїнська міська рада Миколаївської області.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду –до скасування з передачею справи на новий судовий розгляд до місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого господарського суду не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та є наслідком неправильного застосування норм процесуального права.

Так, під час розгляду справи місцевим господарським судом встановлено, що 23 серпня 2006 року, на підставі дозволу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 88 від 23 серпня 2006 року, між позивачем та відповідачем у справі укладено договір оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу комунального підприємства "Торгово-сервісний дім".

Відповідно до умов якого, орендодавець –Комунальне підприємство "Торгово-сервісний дім", передав орендарю –Товариству з обмеженою відповідальністю "Южноукраїнське ремонтно-будівельне підприємство", цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Комунального підприємства "Торгово-сервісний дім" ремонтно будівельну дільницю розташовану за адресою: Миколаївська область, м. Южноукраїнськ.

Згідно акту здачі приймання орендованого майна від 23 серпня 2006 року, позивач передав відповідачеві вищевказану будівельну дільницю

розташовану за адресою: Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони, при укладенні договору оренди цілісного майнового комплексу від 23 серпня 2006 року досягли згоди щодо всіх істотних його умов, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, а тому вважав за доцільне визнати спірний договір дійсним.

При цьому суд виходив з того, що згідно п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, як зазначено у касаційній скарзі, цілісний майновий комплекс структурного підрозділу, що передається в оренду, є власністю територіальної громади м. Южноукраїнськ та знаходиться на балансі Комунального підприємства "Торгово-сервісний дім".

Відповідно до п.1 ст.29 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів, зокрема, міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Частиною 5 статті 60 зазначеного Закону передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об’єкти права комунальної власності в оренду відповідно до закону.

Згідно ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями, зокрема, є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, –щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно вимог ч. 5 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради, тобто права суб’єкта Комунальної власності територіальної громади м. Южноукраїнськ здійснює Южноукраїнська міська рада Миколаївської області.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2006 року прийняте з порушенням норм процесуального права, оскільки стосується майнових прав і обов’язків територіальної громади м. Южноукраїнська –представником якої є Южноукраїнська міська рада Миколаївської області.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою Южноукраїнська міська рада вказує, на те, що ці факти могли бути встановлені судом першої інстанції, якщо б її було залучено до участі у справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що господарським судом першої інстанції належним чином не досліджувалось питання наявності або відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про передачу в оренду відповідачу цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Торгово-сервісний дім", суд не з’ясував, чи подавалася позивачем заява до належного повноважного органу про прийняття відповідного рішення –Южноукраїнської міської ради, чи розглядалося це питання органом місцевого самоврядування та не витребував і не дослідив рішення Южноукраїнської міської ради на підставі якого видано дозвіл Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 88 від 23 серпня 2006 року, що покладений в основу рішення місцевий господарський суду.

Місцевий господарський суд, при вирішенні справи виходив лише з наявності дозволу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 88 від 23 серпня 2006 року, однак не досліджував правових підстав надання цього дозволу.

Проте зазначені обставини справи є суттєвими та такими, що мають значення для правильного вирішення спору, а тому місцевому суду слід їх повно й об’єктивно дослідити та надати вірну правову оцінку.

Згідно ст. 1117 ГПК України  переглядаючи  у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги встановлено, що прийняте господарським судом оскаржуване судове рішення не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому вказане рішення не відповідає положенням ст. 43 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції скасовує рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду, і передає справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду слід врахувати вищенаведене, зокрема, розглянути питання про участь у справі Южноукраїнської міської ради, повно та об’єктивно дослідити й оцінити надані докази, встановити дійсні права й обов’язки сторін, і залежно від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

З огляду викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 17 жовтня 2006 року у справі № 5/414/06 скасувати.

Справу № 5/414/06 передати на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області в іншому складі.

Головуючий:                                                                      Л.П. Невдашенко

Судді:                                                                                   М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська