СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

22.06.2007
Справа №  14/240-ПД-07

Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Гридасова Ю.В. при секретарі Шепель І.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

до
приватного підприємця ОСОБА_2,АДРЕСА_2

про
визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного
володіння,

за участю представників

позивача: ОСОБА_3,
представник,ІНФОРМАЦІЯ_1,

відповідача:
ОСОБА_4, представник, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач у позовній заяві просить
визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна від 25 квітня 2007 року,
укладений між ПП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 недійсним, та витребувати у ПП ОСОБА_2
двохповерховий магазин з будівлями та спорудами, що знаходиться вАДРЕСА_3,
загальною площею 953,3 кв.м. та передати його ПП ОСОБА_1, посилаючись на
положення ст. ст. 16, 233, 388 ЦК України, а також на наступні обставини.

У відповідності до положень ст. 233
ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого правочину.

Позивач вважає, що договір купівлі
- продажу нерухомого майна від 25 квітня 2007 року був вчинений на вкрай
невигідних для нього умовах та під впливом тяжкої обставини, так як:

По перше:

У відповідності до п. 3 вказаного
вище договору продаж магазину провадиться

за 162589,00 грн., що значно нижче
тої вартості за яку цей магазин був придбаний

позивачем, а саме 300 000,00 грн.
Дана обставина, на думку Позивача, свідчить про те, що договір купівлі -
продажу був укладений на вкрай невигідних для Позивача умовах.

По друге :

Позивач став власником магазину з
будівлями та спорудами, що знаходиться в

АДРЕСА_3 за договором від
03.03.2007 р.

Придбавши магазин Позивач не мав
наміру його продавати, але враховуючи строк

сплати банківського кредиту він
вимушений був укласти оспорюваний правочин

(договір купівлі - продажу від
25.04.2007 р.). Дана обставина, на думку Позивача, свідчить про те, що тільки
тяжкі обставини стали наслідком укладання позивачем договору купівлі - продажу
від 25.04.2007 р.

Таким чином, враховуючи зазначені
вище обставини, Позивач вважає, що майно, а саме: магазин з будівлями та
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3, вибуло з його володіння під впливом
тяжких обставин,

і у відповідності до вимог ст. 388
ЦК України Позивач має право витребувати це

нерухоме майно від відповідача.

Оскільки статтею 16 ГПК України
встановлено, що справи у спорах про право

власності на майно або про
витребування майна з чужого незаконного володіння чи

про усунення перешкод у
користуванні майном розглядаються господарським судом за

місцезнаходженням майна, Позивач
вважає, що даний спір повинен вирішуватись у

господарському суді Херсонської
області за місцем знаходження майна.

Представник позивача на засіданні
суду підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в ході
судового засідання заперечував проти позовних вимог відповідно до відзиву на
позовну заяву, посилаючись на наступні обставини.

На думку Відповідача, ПП ОСОБА_2 є
законним власником об'єкту нерухомого майна - магазину з будівлями та
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3, придбаного ним за договором купівлі -
продажу від 25.04.2007 р.

Позивач вважає, що даний договір є
недійсним, а придбане за ним майно підлягає поверненню Позивачу, так як даний
договір купівлі - продажу нерухомого майна від 25 квітня 2007 року був вчинений
на вкрай невигідних для нього умовах та під впливом тяжкої обставини. Дане
твердження Позивача, на думку Відповідача, є безпідставним.

Позивач стверджує, що продаж
магазину відбулась за 162589,00 грн., що значно нижче тої вартості за яку цей
магазин був придбаний позивачем, а саме 300 000,00 грн. і дана обставина
свідчить про те, що договір купівлі - продажу був укладений на вкрай невигідних
для позивача умовах.

Статтею 190 ГК України встановлено,
що вільні ціни визначаються на всі види

продукції (робіт, послуг), за
винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні

ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою сторін, а у

внутрішньогосподарських відносинах
- також за рішенням суб'єкта господарювання.

При укладанні договору купівлі -
продажу нерухомого майна від 25.04.2007 р. ціна

була встановлена за домовленістю
сторін, і отже, на думку Відповідача, вважається договірною ціною.

В позовній заяві Позивач стверджує,
що придбавши магазин він не мав наміру його продавати, але враховуючи строк
сплати банківського кредиту він вимушений був укласти договір купівлі - продажу
від 25.04.2007 р. Дана обставина на думку Позивача свідчить про те, що тільки
тяжкі обставини у виді необхідності сплати банківського кредиту стали наслідком
укладання позивачем договору купівлі-продажу від 25.04.2007 р.

Дане твердження Позивача, на думку
Відповідача, безпідставне, так як у відповідності до   ст. 42 ГК України підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання  (підприємцями) з метою досягнення економічних
і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним із принципів підприємницької
діяльності встановлених ст. 44 ГК України є комерційний розрахунок та власний
комерційний ризик. Отже, необхідність сплати
отриманого Позивачем в установі банку кредиту з можливими  наслідками у виді  штрафних
санкцій, на думку Відповідача,
ніяк  не  може
бути  тяжкою обставиною необхідною
для визнання правочину недійсним за ст. 233 ЦК України.

Як стверджує Відповідач, він
придбав магазин належним чином - за плату, з дотриманням обов'язкової
нотаріальної форми правочину, на момент придбання майно під арештом, забороною
відчуження та у спорі не находилось, обумовлена сторонами ціна майна була
сплачена Відповідачем Позивачу і на даний час Відповідач є законним власником
магазину з будівлями та спорудами, що знаходиться вАДРЕСА_3.

За згодою представників учасників
судового процесу судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення по
справі.

Заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали
справи, господарський суд

в с т а н о в
и в :

25 квітня 2007 року між ПП ОСОБА_1
(надалі-Позивач) та ПП ОСОБА_2 (надалі-Відповідач) було укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна. У відповідності до умов вказаного вище договору Позивач
продав, а Відповідач купив нерухоме майно: магазин з будівлями та спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_3. Зазначений магазин літ. "А" ІНФОРМАЦІЯ_3 в
цілому двохповерховий, цегляний, має 953,3 кв.м. загальної площі, при ньому
розташовані: склад літ. "Б", склад літ. "В".

Згідно з приписами ч. 1 ст. 233
Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом
недійсним  незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Отже, для визнання оспорюваного
правочину недійсним за ст. 233 ЦК України необхідна наявність одночасно двох
ознак: вчинення правочину під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних
умовах.

Судом не приймається до уваги
посилання позивача, як на наявність тяжкої обставини, на закінчення строку
сплати банківського кредиту, що змусило його укласти оспорюваний правочин.

Відповідно до положень ст. 42
Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний  ризик
господарська діяльність,  що  здійснюється суб'єктами господарювання
(підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та
одержання прибутку.

Відповідно до положень ст. 44
Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі:

вільного вибору підприємцем видів
підприємницької діяльності;

самостійного  формування
підприємцем  програми   діяльності, вибору  постачальників  і споживачів продукції,  що
виробляється, залучення
матеріально-технічних,  фінансових  та
інших   видів ресурсів,
використання яких не обмежено законом, встановлення  цін на продукцію та послуги відповідно до
закону;

вільного найму підприємцем
працівників;

комерційного розрахунку та власного
комерційного ризику;

вільного розпорядження прибутком,
що залишається у підприємця після
сплати  податків,  зборів та інших  платежів,
передбачених законом;

самостійного здійснення підприємцем
зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки
валютної виручки на свій розсуд.

Отримуючи банківський кредит,
Позивач був зобов'язаний враховувати комерційний ризик та міг здійснити власний
комерційний розрахунок.

Не пітверджується матеріалами справи
і наявність вкрай невигідних умов оспорюваного правочину, оскільки відповідно
до ст. 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на  всі
види  продукції  (робіт, послуг), за винятком тих, на які
встановлено державні ціни.

Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою сторін, а у   внутрішньогосподарських відносинах - також
за рішенням суб'єкта господарювання.

Крім того, відповідно до приписів
ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і  не  міг
знати  (добросовісний  набувач),
власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо
майно:

1) було загублене власником  або
особою,  якій  він
передав майно у володіння;

2) було  викрадене
у  власника  або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи,  якій  він
передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від
добросовісного набувача, якщо воно було продане
у  порядку,  встановленому
для виконання судових рішень.

Якщо  майно було набуте безвідплатно в особи,  яка не мала права його відчужувати,  власник має право  витребувати
його  від добросовісного набувача
у всіх випадках.

Продавець за спірним Договором
(Позивач по справі) мав право на відчудження предмету вказаного Договору, а
Покупець за спірним Договором (Відповідач по справі) сплатив за вказаним
Договором вільну ціну, визначену сторонами. Отже, Відповідач придбав магазин з
будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 на законних підставах.

Жоден з пунктів частини 1 статті
388 ЦК України до даних спірних правовідносин не може бути застосований.
Підстави для визнання Договору недійсним та для вилучення предмета Договору у
Відповідача на користь Позивача відсутні.

За вказаних обставин, позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм
матеріального права, керуючись  ст.
ст.  82-85 Господарського процесуального
кодексу України,

в и р і ш и в
:

1.           В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2.           Рішення
господарського суду набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України
(вступна, описова, мотивувальна і резолютивна частини).

Суддя
Ю.В.
Гридасов

Дата оформлення та підписання
рішення

відповідно до вимог ст. 84
Господарського

процесуального кодексу України
"25" червня 2007 р.