ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.07.07 р.                                                                               Справа № 11/122

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Семенюшко Г.Р.

За участю представників:

від позивача: Зайцева О.О. – за довіреністю

від відповідача: Сукач Т.В., Камінченко Н.В. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м.Маріуполь

про стягнення 664,70грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача, Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м.Маріуполь, штраф за невиконання плану перевезення вантажу в сумі 664,70грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на облікову картку виконання плану перевезень № 781 за листопад 2006р., претензію № 56, копію відповіді на претензію за № 94/125, план, облікову картку, план перевезення, листи, розрахунок нарахування суми штрафу, пояснення до облікової картки, копію договору; облікову картку виконання плану перевезень № 762, копію претензії, копію відповіді, план, телеграму, листи, розрахунок штрафу,  копію договору.

Відповідач надав відзив за № 85гр/842 від 20.04.07р. та заперечує проти позовних вимог, посилаючись на вимоги ст.ст.12, 13, 15 “Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення” (далі – УМВС), ст.ст.4, 106 Статуту залізниць України, ч.2 ст.10 Цивільного кодексу України. Також відповідач пояснив, що  посилання позивача у своєї позовній заяві на параграф 6 ст.7 УМВС, як на підставу своїх вимог, згідно із яким вантажовідправник повинен при оформленні накладної внести відомості про прикордонні станції переходу, не дає можливості робити висновок про те, що вихідні прикордонні станції переходу визначають та являються залізницями призначення, бо ці дані визначають тільки шлях прямування вагонів. Крім того, вважає, що позивач, перекручуючи зміст ст.106 Статуту, намагається стягнути з відповідача штраф за невиконання плану перевезень по залізницях, які передають вантаж за кордон, що ані Статутом залізниць України, ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

Позивач надав через канцелярію суду пояснення за № 6/114 від 18.04.07р. та заперечує проти тверджень відповідача, викладених у відзиві.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що відповідач заявив на листопад 2006р. перевезення на експорт 17000 тон вантажу в 250 вагонах, який до кінця місяця був збільшений до 25840 тон у 380 вагонах. Дорога узгодила план перевезення № 781 за листопад у вказаному обсязі.

Згідно п.6.3 Правил планування перевезення вантажів весь обсяг був поділений на середньодобові норми перевезення. Облік виконання плану здійснювався по обліковій картці               № 781 на листопад 2006р. Заповнення облікової картки та результати перевезення здійснювалися згідно п.6.5.3 Правил, тобто щодекадно, з урахуванням виконання норм щодобового вантаження.

Як пояснив позивач, загальний план перевезення вантажів в 1 декаді був перевиконаний на 6333 тони, при цьому по дорогах призначення відповідач не виконав у кількості 8 вагонів по Одеській дорозі, з перетинанням межі на станції Кучурган. З урахуванням перевиконання статистичного навантаження відповідач зекономив 2 вагони, які, на думку Позивача, згідно п.6.7. Правил, підлягають виключенню.

Таким чином, план по дорогах призначення в 1-й декаді не виконаний на 6 вагонів.

За недовантаження вагонів по дорогах призначення в 1-й декаді позивачем нарахований штраф в сумі 124,8 грн. (6 * 20,8).

Планом на 2 декаду передбачалось перевезення 9656 тон вантажу в 142 вагонах. Позивачем було подано під завантаження 164 вагони. Однак, фактично відповідач здійснив перевезення 4464 тони в 65 вагонах, чим допустив недовантаження за загальним планом                  5192 тони.

Згідно п.6.10. Правил  вказане недовантаження перекривається перевантаженням                       в 1-й декаді.

Крім того, відповідачем в 2-й декаді було допущено недовантаження експортних вантажів по дорогах призначення у кількості 81 вагона, у тому числі по Південно-Західній дорозі зі станцією переходу Хоробичи – 19 вагонів та по Південній дорозі зі станцією переходу Козача Лопань – на 62 вагона.

Сума загального недовантаження по дорогах складає 81 вагон. Згідно п.6.7. Правил від цієї кількості віднімається недовантаження по загальному плану (77 вагонів), що складає 4 вагони недовантаження по дорогах призначення. Позивачем на 4 вагони був нарахований штраф по 20,8грн., а всього – 83,2грн.

Всього по обліковій картці по дорогах призначення нарахований штраф в сумі 207,1грн.

Відповідач заявив на листопад 2006р. перевезення на експорт 37155 тон вантажу в 558 вагонах, який до кінця місяця був збільшений до 45532 тони у 683 вагонах.           Дорога узгодила план перевезення № 762 за листопад у вказаному обсязі.

Згідно п.6.3 Правил планування перевезення вантажів весь обсяг був поділений на середньодобові норми перевезення. Облік виконання плану здійснювався по обліковій картці               № 762 на листопад 2006р. Заповнення облікової картки та результати перевезення здійснювалися згідно п.6.5.3 Правил, тобто щодекадно, з урахуванням виконання норм щодобового вантаження.

Як пояснив позивач, загальний план перевезення вантажів в 1 декаді був недовантажений на 4230 тон, нарахований у зв’язку з цим штраф в сумі 4230грн. був визнаний та погашений відповідачем.

Одночасно вантажовідправник не виконав план по дорогах призначення в 1 декаді у кількості 44 вагонів, але враховуючи загальне недовантаження 39 вагонів, недовантаження по дорогах призначення склало 5 вагонів по Одеській залізниці по станції переходу Кучурган, на яке був нарахований штраф в сумі 104грн.

У другій декаді відповідач не виконав загальний план завантаження у кількості 1514 тон, на які був нарахований штраф в розмірі 1514грн. Крім того, відповідач не виконав план по дорогах призначення у кількості 18 вагонів, у тому числі по Південній залізниці зі станції переходу Тополі 13 вагонів та по Одеській залізниці зі станції переходу Кучурган 5 вагонів.                 З урахуванням недовиконання загального плану завантаження – 2 вагонів, невиконання плану по дорогах призначення складає 16 вагонів, на які був нарахований штраф в сумі 332,8грн.

У третій декаді недовантаження за загальним планом склало 10671 тону та нарахований штраф в розмірі 332,8грн.

Крім того, у третій декаді не виконаний план по дорогах призначення в кількості                        148 вагонів, в тому числі по Південній дорозі - 39 вагонів (станція переходу Тополі), по Одеські дорозі – 5 вагонів (станція переходу Кучурган), по Південно-Західній дорозі – 53 вагона (станція переходу Хоробичи) та по Донецькій дорозі – 51 вагонів (станція переходу Красна Могила). Враховуючи невиконання плану 147 вагонів загального завантаження, по дорогах призначення невиконання склало 1 вагон та нарахований штраф в розмірі 20,8грн.

Відповідач заперечує проти нарахування суми штрафу в сумі 457,6грн., нарахованого по дорогах призначення з усіх трьох декад по обліковій картці № 762.

Суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил дво- та багатосторонніх міжнародних договорів (транспортних конвенцій), які, відповідно до ст.9 Конституції та ст.10 Цивільного кодексу України, є частиною національного законодавства України.

Основним багатостороннім договором серед інших, у яких Україна бере участь, є зокрема, „Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення" від 01.11.1951р. (далі УМВС), до якої Україна приєдналась 05.06.1992р.

Правила даної Угоди мають пріоритет перед нормами законодавства України, тобто перевезення вантажів у межах держав-учасниць СНД підпадають під особливий режим правового регулювання.

Зокрема, частина 2 ст.10 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Статтею 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998р. № 457, також передбачено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Посилання Позивача у своєї позовній заяві на параграф 6 ст.7 УМВС, як на підставу своїх вимог, згідно із яким вантажовідправник повинен при оформленні накладної внести відомості про прикордонні станції переходу, не дає можливості робити висновок про те, що вихідні прикордонні станції переходу визначають та являються залізницями призначення, бо ці дані визначають тільки шлях прямування вагонів.

Суд вважає, що посилання Позивача на ст.ст.13, 15 УМВС не мають відношення до даної справи, так як вони стосуються провізних платежів, які відповідачем не оспорюються.

В УМВС лише стаття 12 передбачає відповідальність вантажовідправників у вигляді штрафу (за неправильно внесені відомості у накладну).

В УМВС взагалі відсутній такий вид відповідальності відправників, як штраф за невиконання плану перевезень.

Таким чином, термін “залізниця призначення в межах України", який застосовує Позивач при перевезеннях вантажів у міжнародному сполученні, є вільним тлумаченням положень УМВС та не може бути прийнятий судом до уваги при розгляді справи.

Статтею 106 Статуту залізниць України встановлено вичерпний перелік умов, за яких на вантажовідправників покладається відповідальність за невиконання плану перевезень у вигляді штрафу. Дійсно, частиною шостою статті 106 Статуту залізниць України передбачена відповідальність за невиконання штрафу перевезень по залізницях призначення, але саме по залізницях призначення, а не по залізницях, які передають вантаж за кордон. Висновок про те, що у міжнародному сполученні залізницею призначення вважаються прикордонні залізниці, які передають вантажі за кордон, позивач робить, виходячи із своїх власних міркувань, не посилаючись при цьому на жоден нормативно-правовий акт, який би ці міркування підтверджував.

Натомість у Додатках 12.1 и 12.2 до параграфу 1 статті 7 в примірниках накладних УМВС містяться графа 7 (“Станція переходу”) та графа 8 (“Залізниця та станція призначення”), що є доказом того, що поняття “станція переходу” та “залізниця та станція призначення” - поняття не тотожні. При заповненні накладної УМВС застосовуються відповідні положення УМВС, а саме Пояснення по заповненню накладної УМВС, які є додатками до ст.ст.7, 15 УМВС, в яких, між іншим, записано:

„Перед нахильною рисою вказується скорочене найменування залізниці призначення,                   а після неї друкованими літерами - повне тарифне найменування станції призначення”, тобто кінцевої станції, куди повинен прибути вантаж, із зазначенням залізниці, на якої ця станція розташована.

В той же час позивач, перекручуючи зміст статті 106 Статуту, намагається стягнути з Відповідача штраф за невиконання плану перевезень по залізницях, які передають вантаж за кордон, що ані Статутом залізниць України, ані іншими нормативно-правовими актами                        не передбачено.

Тарифне керівництво № 1, затверджене наказом Мінтрансу № 551 від 15.11.01р., вміщує пояснення щодо застосування тарифних схем, плати за перевезення (провізної плати), розмір додаткових зборів, а також видів та розмірів штрафів і т.ін., які застосовуються на усіх залізницях України, для усіх відправників і одержувачів вантажу. Згідно із розділом 3 пункту 1.2. Тарифного керівництва № 1 штраф за невиконання плану перевезень стягується лише по українським залізницям призначення, а на підставі пункту 6.7 Правил планування перевезень вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 09.12.2002р. № 873 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України, для експортних вантажів у графах 10-15 облікової картки виконання плану перевезень вантажів вказуються залізниці, що передають вантажі за кордон, а не залізниці призначення експортних вантажів, як вказано позивачем в облікових картках.

Відповідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оскільки ані Статутом залізниць України, ані Правилами планування перевезень вантажів не передбачено відповідальності відправників за невиконання плану перевезень вантажів по закордонним залізницям призначення при відправленні вантажів за межі території України, позивачу у позові слід відмовити.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись Тарифним керівництвом № 1, затвердженим наказом Мінтрансу № 551 від 15.11.01р., Статутом залізниць України, та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя