ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

29.05.07                                                                                           Справа  № 14/351

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                Мельник Г.І.

суддів                                           Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ «Три і Ком»б/н від 06.02.07р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2007 року

у справі    №14/351

за позовом спільного українсько-німецького ТзОВ «Вілан», м. Івано-Франківськ

до відповідача ТзОВ «Три і Ком», м. Івано-Франківськ

про витребування майна з чужого незаконного володіння

За участю:

Від позивача Рудакова О.О.

Від відповідача Петраш Ю.Л.

В ході судового засідання представникам сторін права та обов’язки, передбачені ст.22 ГПК України роз’яснено, заперечень щодо складу суду не поступало.

Встановив: рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Булка В.І.) від 16.01.2007р. у справі №14/351 задоволено позовні вимоги.

Відповідач з рішенням не погоджується, в апеляційній скарзі просить його скасувати, з тих підстав, що господарським судом при постановленні рішення не з’ясовано хто був власником спірного нежитлового приміщення. Не взято до уваги факт укладення угоди про розірвання договору купівлі-продажу. Покликається, що перебування майна на балансі не може бути доказом права власності.

Позивач у відзиві зазначає, що договір купівлі-продажу було розірвано незаконно, оскільки ним було виконано фінансові зобов’язання. Зазначає, що після розірвання договороу купілі-продажу, приміщення продовжувало знаходитися на балансі позивача, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.07 року скасувати, в позові відмовити.

При цьому колегія виходила з наступного:

Згідно договору купівлі-продажу державного майна від 27.10.1995р. представництво Фонду державного майна України у м. Івано-Франківську продало, а відповідач купив на аукціоні державне майно цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 179, а саме нежитлові приміщення, загальною площею 76,9 м2, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Івано-Франківським ОБТІ 01.08.1995р., основні засоби, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно.

14.03.2000р. між ТзОВ «Три і Ком»та ТзОВ «Вілан»укладено договір купівлі-продажу, згідно якого останній придбав 18,4 м2 виробничого нежитлового приміщення в будинку по вул. Мазепи, 179 у м. Івано-Франківську.

За заявою кредитора ДПІ в м. Івано-Франківську господарським судом Івано-Франківської області постановою від 08.08.2006р. у справі №Б-3/98 визнано ТзОВ "Вілан" банкрутом, а відповідно до постанови суду від 08.08.06р. у цій справі ліквідатором ТзОВ "Вілан" призначено арбітражного керуючого Рудакову О.О., яка у відповідності до ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконує обов’язки керівника ТзОВ "Вілан".

Оскільки нежитлове приміщення площею 18,4 м2 знаходилося у фактичному володінні відповідача і використовувалося для здійснення господарської діяльності, арбітражний керуючий звернувся до господарського суду з позовом про витребування цього приміщення з незаконного володіння.

Взявши до уваги факт виконання ТзОВ «Вілан»фінансових зобов’язань згідно договору купівлі-продажу від 14.03.2000р. та акт документальної перевірки діяльності ТзОв «Вілан», яким встановлено, що спірне приміщення знаходиться на балансі позивача, господарський суд дійшов висновку про підставність позовних вимог, проте з такими доводами колегія не погоджується з огляду на наступне.

16.09.2002р. між ТзОВ «Вілан»та ТзОВ «Три і Ком»укладено Угоду № 2 про розірвання договору купівлі - продажу виробничого нежитлового приміщення від 14.03.2000 року. Згідно акту прийому - передачі від 16.09. 2002 р. дане приміщення було передано позивачем у власність ТзОВ «Три і Ком».

Перехід права власності на нежитлове приміщення від ТзОВ «Вілан»до ТзОВ «Три і Ком» зареєстроване Івано - Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відповідний запис на реєстраційному посвідченні на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 27.07.2005р. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.07.2005 р. право власності на нежитлове приміщення площею 18,4 кв. м. що знаходиться в будинку №179 по вул. Мазепи в м. Івано - Франківську належить ТзОВ «Три і Ком». Таким чином, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази переходу права власності на предмет спору до відповідача, такий перехід відбувся задовго до порушення справи №Б-3/98, що не було належним чином оцінено судом першої інстанції.

Крім цього, не може братися колегією до уваги як основний доказ підтвердження права власності акт документальної податкової перевірки діяльності підприємтва №798/23-4 від 09.10.2002р. в якому зазначено, що спірне приміщення перебуває на балансі ТзОВ «Вілан», оскільки поряд з цим, право власності позивача на дане нежитлове приміщення повинно бути підтверджено первинними документами, зокрема договором, свідоцтвом про право власності та ін.). Проте, такі докази подані відповідачем (а.с. 36-37).

Як передбачено ст. 387 ЦК України лише власник має право витребовувати своє майно від особи яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона писилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, колегія дійшла висновку, що позивач свого права на спірне приміщення не довів.

В результаті наведеного колегія прийшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду не відповідає фактичним обставинам справи, не грунтується на чинному законодавстві, тому його слід скасувати, в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.33,43,49,п.1ст.80,91,99,101,103,104,105 ГПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задоволити.

2.Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.01.2007 року по справі за №14/351 скасувати.

3.Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

4.Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської області

Головуючий–суддя                   Г.І.Мельник

Судді                              Д.Ф.Новосад

О.В.Михалюк