ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.05.07                                                                                           Справа  № 4/2280-27/314

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                                                   Скрутовського П. Д.

суддів                                                                                        Онишкевича В. В.

Слуки М. Г.

розглянув апеляційну скаргу Дрогобицької пересувної механізованої колони –72 ВАТ «Львівводбуд», м. Дрогобич № 7-3/юр від 05.03.2007 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р.

у справі № 4/2280-27/314

за позовом МПП «Христина», м. Дрогобич

до Дрогобицької пересувної механізованої колони –72 ВАТ «Львівводбуд», м. Дрогобич

про стягнення в розмірі 9 621, 59 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –явка обов’язкова –не з’явився

від відповідача (скаржника) –явка обов’язкова –Орищак Г. М. –представник (довіреність б/н від 15.05.2007 р.)

Представнику відповідача (скаржника) роз’яснені права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, ведеться протокол судового засідання. Заяв про відвід суддів не надходило.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2007 р. було прийнято до свого провадження і призначено до розгляду апеляційну скаргу на 03.04.2007 р., з підстав, викладених в ухвалі суду від 03.04.2007 р., розгляд апеляційної скарги відкладався до 15.05.2007 р., явка сторін була визнана обов’язковою.

Рішенням господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р. у справі № 4/2280-27/314 за позовом МПП «Христина», м. Дрогобич до Дрогобицької пересувної механізованої колони –72 ВАТ «Львівводбуд», м. Дрогобич про стягнення 9 621, 59 грн., а з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, про стягнення 10 303, 24 грн. основного боргу, 761, 52 грн. інфляційних нарахувань, 305, 45 грн. 3 % річних, 939, 38 грн. процентів за безпідставне користування грошовими коштами позов задоволено частково, у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 939, 38 грн. відмовлено. Крім цього, з відповідача стягнуто 113, 70 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При винесенні свого рішення, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 625, 1212, 1214 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також положеннями укладеного між сторонами договору № 53 від 12.10.2004 р. на послуги механізмів та мотивував його тим, що сума попередньо перерахованих позивачем коштів, в рахунок яких роботи відповідачем не виконані, становить 10 303, 24 грн., сума боргу включає 2 688 грн., що відображені у накладній № 76 від 10.08.2005 р., оскільки позивач заперечує факт приймання робіт по вказаній накладній з огляду на те, що вона не містить підпису уповноваженого представника підприємства, яке надавало послуги, а тому не може бути належним доказом виконання робіт.

Скаржник, відповідач у справі, не погодився з рішенням господарського суду Львівської області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти постанову, якою визнати суму боргу відповідача у розмірі 7 001, 18 грн., посилаючись на те, що загальна сума боргу позивача, яка підтверджена належними і допустимими доказами, перед відповідачем за надані транспортні послуги, виконані підрядні роботи та поставлені товарно-матеріальні цінності станом на 30.11.2006 р. становить 6 998, 82 грн., а з врахуванням проведених попередніх оплат –основна сума боргу становить 7 001, 18 грн.

Крім цього, апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивачем при направленні відповідачу вимог про виконання робіт в повному обсязі від 03.04.2005 р. та від 26.06.2006 р. не вчинено дій щодо звірки взаємних розрахунків, а також не визначено, які саме роботи повинен виконати позивач у відповідності до вимог договору № 53 від 12.10.2004 р. на послуги механізмів.

Позивач не скористався правом, наданим ст. 96 ГПК України, не подав відзиву на апеляційну скаргу, а також не забезпечив явки уповноваженого представника у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 222274.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника відповідача (скаржника) у судових засіданнях, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід змінити, а апеляційну скаргу задоволити частково з наступних підстав:

Як вбачається із матеріалів даної справи, 12.10.2004 р. між сторонами укладено  договір на послуги механізмів № 53, за умовами якого позивач здійснив попередню оплату послуг на суму 14 000 грн. згідно платіжних доручень № 74 від 15.10.2004 р., № 9 від 14.03.2005 р., № 41 від 29.03.2005 р., копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, відповідач зобов’язався виконати роботи до 31.12.2004 р.

Однак, як встановлено у господарському суді першої інстанції, відповідач виконав свої зобов’язання частково, надавши послуги на 3 696, 76 грн., що підтверджується актом № 1 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2004 року та рахунком № 8 від 17.02.2005 р.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Враховуючи норми ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, на момент розгляду даного спору у місцевому господарському суді сума попередньо перерахованих позивачем коштів, в рахунок яких роботи відповідачем не виконані, становила 10 303, 24 грн. При цьому, сума боргу включала 2 688 грн., що відображені у накладній № 76 від 10.08.2005 р., яку господарський суд не взяв до уваги як належний доказ, оскільки, враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», вона не містить підпису уповноваженого представника, керівника підприємства, яке надавало послуги.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.04.2007 р. обидві сторони по справі були зобов’язані шляхом двосторонньої звірки наданих і оплачених по договору послуг визначити суму боргу чи переплати.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, у судовому засіданні 15.05.2007 р. представником відповідача поданий Акт звірки взаєморозрахунків станом на 14.05.2007 р., відповідно до даних якого сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7 615, 24 грн., в тому числі інфляційні нарахування, 3 % річних, розмір судових витрат та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Таким чином, враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України, апеляційна інстанція дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області прийняте з врахуванням обставин справи на момент розгляду даного спору в суді першої інстанції, однак, беручи до уваги те, що представник відповідача в засіданні господарського суду першої інстанції не брав участі, а сторони під час апеляційного провадження двостороннім Актом звірки взаєморозрахунків встановили остаточну суму, яка підлягає стягненню, а тому рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обстпавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101-105 ГПК України, -

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Дрогобицької пересувної механізованої колони –72 ВАТ «Львівводбуд», м. Дрогобич залдоволити частково;

2.          Рішення господарського суду Львівської області від 30.11.2006 р. у справі № 4/2280-27/314 змінити;

3.          Стягнути з відповідача на користь позивача, згідно двостороннього акту звірки, 7 615, 24 грн. основного боргу, інфляційних нарахувань, 3 % річних і судових витрат по справі;

4.          Видання наказу доручити місцевому господарському суду;

5.          Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

6.          Постанова може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий-суддя                                                                      П. Д. Скрутовський

Суддя                                                                                             В. В. Онишкевич

Суддя                                                                                             М. Г. Слука