ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

29.05.2007                                                                Справа №  14/326-ПД-06

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Гридасова Ю.В. при секретарі Шепель І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника прокурора Херсонської області в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", м. Київ,

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю "Фірми "Херсон-Хортиця", м. Херсон,

до відповідача-2 дочірнього підприємства "Херсоноблагролізинг" Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", м. Херсон,

про визнання договору недійсним,

за участю прокурора відділу прокуратури Херсонської області Мяснікова К.К., посв. № 41 від 17.09.2003р.,

а також представників

позивача: Маляренко О.Є., представник, дов. № 16-119/1-06 від 19.12.2006р.,

відповідача-1: Александров Ю.Ю., представник, дов. від 20.12.2006р.,

відповідача-2: Гнєдаш І.В., представник, дов. № 1 від 01.12.06 р.

Заступник прокурора Херсонської області у позовній заяві просить визнати недійсним договір № 86 від 24.07.06 р. купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: м. Херсон, пр-т Сенявина, 27, укладений між ДП "Херсоноблагролізинг" НАК "Украгролізинг" та ТОВ "Фірма "Херсон-Хортиця", як такий, що не відповідає вимогам закону. Зобов'язати сторони повернути все отримане за угодами, посилаючись положення ст.ст. 203, 215, 321, 658 ЦК України, ст.ст. 2, 48 Закону України "Про власність", а також на наступні обставини.

Прокуратурою Херсонської області проведено перевірку за зверненням представника ВАТ НАК "Украгролізинг" Пацюка О.А. щодо незаконності продажу майна даного підприємства.

В ході перевірки встановлено, що ДП "Херсоноблагролізинг" НАК "Украгролізинг" уклало з ТОВ "Фірма "Херсон-Хортиця" договір купівлі-продажу нерухомого майна № 86 від 24.07.06 р., зареєстрований на товарній біржі "Алмаз", реєстраційний № 86 від 24.07.06 р., на суму 158 000 грн. При цьому, на думку заступника прокурора  області (надалі за текстом –прокурор) було порушено вимоги ст. 658 ЦК України, яка передбачає, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, яким Підприємство в дійсності не було.

Відповідно до умов вищевказаного договору у власність покупця перейшли будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Херсон, пр-т Сенявіна, 27, а саме: адміністративна будівля літера "А", підкрановий шлях № 4, під"їздний залізничний шлях № 14, огорожі та споруди №№ 5, 11,12.

Згідно Указу Президента України від 23.02.01 р. № 111 "Про додаткові заходи щодо подальшого розвитку лізингу в аграрному секторі економіки", а також постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.01 р. № 354 на виконання Указу Президента, було утворено відкрите акціонерне товариство Національну акціонерну компанію "Украгролізинг" на базі державного лізингового підприємства, 100 відсотків акцій Компанії закріплюється у державній власності (п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 354).

Відповідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні.

Згідно п. 1.1. статуту Дочірнього підприємства "Херсоноблагролізинг" Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (далі - Пдприємство) це підприємство засновано ВАТ Національною акціонерною компанією "Украгролізинг" (далі - Компанія). Пунктом 1.9. установчого документа визначено, що майно, надане Підприємству Компанією на праві оперативного управління належить компанії. Дане положення узгоджується і з п. 3.2. зазначеного Статуту.

Із положень п. 3.4 Статуту Підприємства вбачається, що воно має право продавати, передавати юридичним і фізичним особам, обмінювати, здавати в оренду, надавати безоплатно у тимчасове користування будівлі, що належать Підприємству, споруди, техніку, обладнання, транспортні засоби, кошти, інвентар, сировину і інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу. Ці дії по відношенню до державного майна, що є власністю Компанії здійснюються лише за згодою голови правління Компанії. В даному випадку, як стверджують прокурор та позивач, державне майно Компанії було відчужене Підприємством без згоди засновника.

Отже, на думку прокурора та позивача, із вищевикладеного вбачається, що незаконне укладення договору купівлі-продажу від 24.07.06 р. призвело до фактичного відчуження державного нерухомого майна: адміністративна будівля літера "А", підкрановий шлях № 4, під"їздний залізничний шлях № 14, огорожі та споруди №№ 5, 11,12, розташованого за адресою: м. Херсон, проспект Сенявина, 27, дійсна вартість якого є значно більшою.

У відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Таким чином, як стверджує прокурор, вчинення неправомірних дій щодо майна підприємства порушує інтереси держави.

Відповідно до ст. 2 ГПК України прокурор звертається до господарського суду з позовами в інтересах держави, при цьому самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

За таких обставин прокуратура Херсонської області вважає за необхідне відповідно до ст.  121 Конституції України та ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", якими на органи прокуратури покладено функції представництва інтересів держави в суді, звернутися до господарського суду Херсонської області на захист інтересів держави в особі ВАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг".

Прокурор та представник позивача на засіданні суду підтримали вимоги, викладені у позовній заяві.

Судом залишено без задоволення клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову (№ 20/2315 вих. від 03.11.06 р., а.с. 107) у якому останній просить заборонити відповідачу-1 вчиняти певні дії щодо предмета спірного договору, у зв'язку з тим, що ухвалою по справі від 17.10.06 р. вже накладено арешт на майно, що є предметом оспорюваного договору.

Представник відповідача-1 в ході судового засідання заперечував проти позовних вимог, відповідно до відзиву на позовну заяву, посилаючись на наступні обставини.

24 липня 2006 року на Херсонській товарній біржі "Алмаз", на підставі проведених торгів, було укладено Договір № 86 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: адмінбудівлі - літера "А", підкранового шляху № 4, під'їзного залізничного шляху № 14, огорожі та споруд № 5, 11, 12, розташованого за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна, 27.

У зв'язку з відмовою Продавця (відповідач-2) нотаріально посвідчити договір купівлі продажу, Покупець (відповідач-1) звернувся до суду з позовом для визнання договору дійсним.

Рішенням Господарського суду Херсонської області, по справі № 13343-ПД-06, від 18.08.06р., зазначений договір було визнано дійсним, а Ухвалою Вищого господарського суду України по справі № 13/343-ПД-06 від 11 січня 2007 року рішення господарського суду Херсонської області по справі було залишено без змін, а касаційна скарга ВАТ "НАК "Украгролізінг" без задоволення.

Таким чином, згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, відповідно до ст.ст. 202 -213, 219, 388, 655 - 656 ЦК України Покупець -ТОВ "Фірма "Херсон - Хортиця" є добросовісним набувачем майна за договором, який набув права власності на нерухоме майно на законних підставах.

Представник відповідача-2 в ході судового засідання визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відзив на позовну заяву відповідач-2 не представив.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

За згодою представників учасників судового процесу, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Провадження по справі зупинялось з 27.10.06 р. до 23.04.07 р., на період оскарження до апеляційної інстанції відповідачем-1 ухвали господарського суду по справі від 17.10.06 р. в частині щодо вжитих заходів до забезпечення позову.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

24.07.06 р. між ДП "Херсоноблагролізинг" НАК "Украгролізинг" (відповідач-2 по справі) та ТОВ "Фірмою "Херсон-Хортиця" (відповідач-1 по справі) укладено договір № 86 купівлі-продажу нерухомого майна вартістю 158 000 грн., зареєстрований на товарній біржі "Алмаз" за реєстраційним № 86 від 24.07.06 р. (надалі за текстом –Договір).

Відповідно до умов вищевказаного Договору у власність відповідача-1 перейшли будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Херсон, пр-т Сенявіна, 27, а саме: адміністративна будівля літера "А", підкрановий шлях № 4, під'їздний залізничний шлях № 14, огорожі та споруди №№ 5, 11,12.

Згідно Указу Президента України від 23.02.01 р. № 111 "Про додаткові заходи щодо подальшого розвитку лізингу в аграрному секторі економіки", а також постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.01 р. № 354 на виконання Указу Президента України від 23.02.01 р. № 111, було утворено відкрите акціонерне товариство Національну акціонерну компанію "Украгролізинг" на базі державного лізингового підприємства, 100 відсотків акцій Компанії закріплено у державній власності (п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 354 від 11.04.01 р.).

Згідно п. 1.1. Статуту Дочірнього підприємства "Херсоноблагролізинг" Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" (відповідач-2 по справі) це підприємство засноване ВАТ Національною акціонерною компанією "Украгролізинг" (позивач по справі). Пунктом 1.9. установчого документа визначено, що майно, надане відповідачу-2 позивачем на праві оперативного управління належить позивачу. Дане положення узгоджується і з п. 3.2. Статуту відповідача-2.

Згідно до положень п. 3.4 Статуту відповідача-2, останній має право продавати, передавати юридичним і фізичним особам, обмінювати, здавати в оренду, надавати безоплатно у тимчасове користування будівлі, що належать позивачу, споруди, техніку, обладнання, транспортні засоби, кошти, інвентар, сировину і інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу. Ці дії по відношенню до державного майна, що є власністю позивача здійснюються лише за згодою голови правління позивача.

Як стверджують прокурор та позивач, за спірним Договором державне майно, що належить позивачу було відчужене відповідачем-2 без згоди голови правління ВАТ Національної акціонерної компанії "Украгролізинг", що стало підставою для звернення заступника прокурора Херсонської області з позовною заявою в інтересах держави в особі ВАТ Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" про визнання зазначеного Договору недійсним.

Як встановлено в ході судового розгляду, постановою Вищого господарського суду України від 11.01.07 р. по справі № 13/343-ПД-2006 касаційну скаргу ВАТ Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 18.08.06 р. у справі № 13/343-ПД-2006 залишено без змін. Останнім рішенням було задоволено позов ТОВ "Фірми "Херсон-Хортиця", м. Херсон, та визнано дійсним договір № 86 купівлі-продажу нерухомого майна укладений 24.07.06 р. між ДП "Херсоноблагролізинг" НАК "Украгролізинг" та ТОВ "Фірмою "Херсон-Хортиця", тобто спірний Договір по справі № 14/326-ПД-06. Зазначена постанова Вищого господарського суду України від 11.01.07 р. по справі № 13/343-ПД-2006 винесена за наслідками розгляду справи за участю тих самих учасників судового процесу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, звертаючись з позовом на захист майнових прав позивача, прокурор просить визнати недійсним правочин в якому позивач не брав участі, посилаючись на положення ч. 2 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним правочину, стороною в якому така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 ЦК України, незалежно від того чи відповідає спірний правочин закону, оскільки зазначені у ст. 216 вказаного Кодексу наслідки недійсності правочину стосуються сторін за правочином і не поширюються на права позивача, який вважає себе власником спірного майна.

Захист прав позивача можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені статтею 388 Цивільного кодексу України.

Вказана позиція співпадає з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові від 27.09.05 р. по справі № 13/529-ПД (05/474).

За вказаних обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вжиті судом заходи до забезпечення позову пілягають скасуванню, відповідно до вимог ст. 68 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись  ст. ст.  82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1.           У задоволенні позовних вимог відмовити.

2.           Скасувати заходи до забезпечення позову, вжиті відповідно до пункту 5 резолютивної частини ухвали про порушення справи № 14/326-ПД-06 від 17 жовтня 2006 р.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України (вступна, описова, мотивувальна і резолютивна частини).

Суддя                                                                                      Ю.В. Гридасов

Дата оформлення та підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України                                                             "08" червня 2007 р.