СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

03.04.2007

Справа №2-15/10-2007

За позовом Іноземного підприємства
„Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед” (07400, Київська обл.., Броварський
район, 51 км Санкт-Петербурзького шосе)

До відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2)

Про стягнення 7945,72 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача -  не з'явився

Від відповідача - не з'явився

Обставини справи: Іноземне
підприємство „Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед”  звернулось до Господарського суду АР Крим із
позовом до Суб'єкта підприємницької
ОСОБА_1 про стягнення 7945,72 грн. заборгованості за договором НОМЕР_1

Позовні вимоги мотивовані
порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором про постачання
безалкогольних напоїв торгової марки „Кока-Кола” НОМЕР_1. щодо оплати за
придбаний товар,  в результаті чого за
відповідачем склалася заборгованість у розмірі 7945,72 грн., що і стало
приводом для звернення Іноземного підприємства „Кока-Кола Беверіджиз Україна
Лімітед” з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в
примусовому порядку.

Відповідач явку представника   у судове засідання не забезпечив, причини
неявки суду не повідомив, вимоги суду не виконав, про час та місце слухання
справи був сповіщений належним чином рекомендованою кореспонденцією.

20 березня 2007 року від Суб'єкта
підприємницької  ОСОБА_1 надійшло
клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення
боргу у розмірі 7945,72 грн., передбачених
пунктами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Судом вказане клопотання прийнято
до розгляду.

Суд вважає за можливе розглянути
справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,  суд

ВСТАНОВИВ :

17.06.00 р. між Іноземним
підприємством „Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед”  (Компанія) (позивач) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Замовник) (відповідач) був укладений
договір пор постачання  безалкогольних
напоїв торгової марки „Кока-Кола”НОМЕР_1 (а.с. 9).

Згідно з пунктом 1.1 вказаного
Договору предметом Договору є продаж та доставка Замовнику продукції з торговою
маркою Компанії „Кока-Кола” (товар).

Пунктом 2.2.2 Договору передбачено,
що Замовник зобов'язаний своєчасно сплатити вартість товару та заставну
вартість тари  відповідно
товарно-транспортних  накладних.

Відповідно до пункту 3 Договору
розрахунки за отриману партію товару здійснюються у гривнях на розрахунковий
рахунок Компанії, або готівкою  у
відповідності з лімітами та порядком, встановленими чинним законодавством
України,  в момент здійснення доставки.

22 серпня 2002 р. на виконання
вимог вказаного Договору позивачем була здійснена  поставка товару на загальну суму  16749,40 грн.,  про що свідчіть  товарно-транспортно накладна  НОМЕР_2 на суму 16749,40 грн. (а.с. 14):

Відповідачем було частково оплачено
поставлений товар на суму 8803,68 грн.

Так, в порушення умов Договору
відповідачем не була сплачена вартість поставленого товару у розмірі 7945,72
грн., чим самим порушені зобов'язання за договором, що і стало приводом для
звернення Іноземного підприємства „Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед” з
позовом до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до статті 161 Цивільного
кодексу УРСР (що діяв на момент виникнення правовідносин між сторонами)
зобов'язання повинні виконуватися належним чином  і в установлений строк відповідно до вказівок
закону, акту планування,   договору, а за
відсутності таких вказівок  -  відповідно до вимог,  що  звичайно
ставляться.

Статтею 163 Цивільного кодексу УРСР
встановлено, що одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком
випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 509
Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова  від  зобов'язання
або одностороння зміна  його  умов
не допускається,  якщо  інше
не   встановлено договором або
законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати товару за
договором в той час як відповідно до статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу  України кожна
сторона має довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень способом, який встановлений законом для доведення
такого роду фактів.

Так матеріалами справи
підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за договором., та
наявності заборгованості відповідача у розмірі 7945,72  грн.

Представник відповідача просить суд
застосувати строк позовної давності до вимоги позивача щодо стягнення боргу у
розмірі 7945, 72 грн.

За приписами статті 256 Цивільного процесуального
кодексу України  позовна давність - це
строк,  у
межах  якого  особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що початок перебігу строку позовної давності обчислюється з моменту
поставки товару 22.08.02 р. згідно товарно-транспортно накладної НОМЕР_2  на суму 16749,40 грн.  Відповідно до пункту 3 Договору розрахунки за
отриману партію товару здійснюються у гривнях на розрахунковий рахунок
Компанії, або готівкою  у відповідності з
лімітами та порядком, встановленими чинним законодавством України,  в момент здійснення доставки.

Однак, позивач не скористався своїм
правом звернення до суду за захистом свого порушеного права у межах
встановленого законом строку.

Частиною 3 статті 267 Цивільного
кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до пункту 4 статті 267
Цивільного кодексу України, сплив строку позовної давності, про застосування
якого заявлено стороною, є підставою для відмови в задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним, враховуючи
сплив строку позовної давності, суд вважає за необхідне у задоволенні вимоги
про стягнення  з Суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 боргу  у розмірі
7945,72,00 грн. відмовити.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  підлягають віднесенню на позивача відповідно
до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення оформлене відповідно до
статті 84  Господарського процесуального
кодексу України|   і підписано  25 квітня 2007 року.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 33, 34, 49, 75, 82-84
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко
І.А.