ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.01.2007  року                                                            Справа № 4/490

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючого:                              Парамонової Т.Ф.

суддів                                        Бойченка К.І.

Медуниці О.Є.

секретар судового засідання Наумов Б.Є.

за участю представників сторін:

від позивача: Хомусько А.В.,  директор;

від 1-го відповідача: Алексанян Ю.О., довіреність № 51,  від 11.04.06;

від 2-го відповідача: Осичнюк Є.В., довіреність № б/н,  від 31.03.05;

розглянувши

апеляційну скаргу          Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо – комерційне підприємство „Максимум”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду          Луганської області

від          12.10.2006

по справі          №4/490 (колегія суддів у складі: Батюк Г.М. –головуючий, Ворожцов А.Г., Василенко Т.А. - судді)

за позовом          Приватного підприємства виробничо – комерційної фірми „Едельвейс”, м. Алчевськ

до 1-го відповідача          Державного підприємства „Антрацит”, м. Антрацит

до 2-го відповідача          Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо – комерційне підприємство „Максимум”, м. Луганськ

про          стягнення 162641 грн. 77 коп.

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство виробничо – комерційна фірма „Едельвейс” (далі ПП ВКФ„Едельвейс”) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з  Державного підприємства „Антрацит” (далі ДП „Антрацит”) на користь позивача суму основного боргу у розмірі 162641 грн. 77 коп. та зобов’язання  другого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо – комерційне підприємство „Максимум” (далі ТОВ „ВКП „Максимум”) повернути кошти у сумі 162641 грн. 77 коп. на поточний рахунок Державного підприємства „Антрацит” - першого відповідача.

Позивач уточненнями до позовної заяви змінив позовні вимоги та просив  визнати дійсним договір уступки права вимоги № 04-05у від 26.05.04,  укладений між ТОВ „ВКП  “Максимум” та ПП „ВКФ  “Едельвейс”;  стягнути з ДП “Антрацит” на користь ПП „ВКФ  “Едельвейс” суму основного боргу  у розмірі  162641 грн. 77 коп., надалі від вимог про визнання договору дійсним відмовився.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.10.2006 у справі №4/490 позов задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства “Антрацит” на користь Приватного підприємства „ВКФ "Едельвейс" борг у сумі 162641 грн. 77 коп., з покладанням витрат з держмита у сумі 1626 грн. 42 коп. і 85 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.; у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо – комерційне підприємство „Максимум” у задоволенні позову відмовлено; в частині вимог про визнання дійсним договору уступки права вимоги провадження у справі припинено на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з відмовою від позову в цій частині.

Другий відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати як винесене з порушенням норм процесуального права, пов’язаних з оцінкою наданих доказів.

Перший відповідач апеляційну скаргу підтримав, свої доводи виклав в  „клопотанні до апеляційної скарги” б/н, яке здано до суду 21.12.206. Фактично за змістом дане клопотання є відзивом на апеляційну каргу, його доводи розглянуті судом при вирішенні справи по суті. Як „клопотання” вказаний документ не розглядався та не вирішувався.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів другого відповідача заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції (ч.2 ст.99 Господарського процесуального кодексу України).

Заслухавши пояснення представників сторін, що присутні у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,  дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Між ПП ВКФ„Едельвейс” та ТОВ „ВКП „Максимум” був укладений договір уступки права вимоги від 26.05.04. № 04-05у, згідно якого “Первісний кредитор” - ТОВ „ВКП „Максимум” уступає, а “Новий кредитор” - ПП ВКФ„Едельвейс” приймає на себе право вимоги “Первісного кредитора” і становиться “Новим кредитором” по грошовим зобов’язанням ДП “Антрацит”. “Новий кредитор” отримує право вимагати від Державного підприємства „Антрацит” виконання грошових зобов’язань, що витікають з договору поставки продукції №146 від 14.06.2002, який укладено між ДВАТ “Шахта “Комсомольська” ДП ДХК “Антрацит” (правонаступником якого є ДП “Антрацит”) та ТОВ „ВКП "Максимум".

Повідомленням від 26.05.04 № 192 ТОВ ВКП „Максимум” повідомив ДП „Антрацит”, що у зв’язку з укладанням  між ПП „ВКФ “Едельвейс” та ТОВ ВКП “Максимум” договору уступки права вимоги № 04-05у від 26.05.04 на суму 162641 грн. 77 коп., в т.ч. ПДВ 27106 грн. 96 коп. по заборгованості ДП „Антрацит” перед ТОВ ВКП “Максимум”, яка виникла згідно договору поставки продукції виробничо – технічного призначення  № 146 від 14.06.02, новим кредитором є ПП „ВКФ “Едельвейс”.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.03.06 у справі № 4/490 за клопотанням другого відповідача призначена судова почеркознавча експертиза договору уступки права вимоги № 04-05у від 26.05.04 та повідомлення від імені ТОВ „ВКП “Максимум” від 26.05.06 № 192, оскільки другий відповідач заперечує проти укладання договору уступки права вимоги.

На підставі проведеної почеркознавчої експертизи, здійсненої Науково –дослідницьким  експертно – криміналістичним центром Управління УМВС України в Луганській області від 26.06.06 №2229 суд першої інстанції дійшов висновку, що договір   уступки права вимоги № 04-05у від 26.05.04 та повідомлення від імені ТОВ „ВКП “Максимум” від 26.05.06 № 192 є дійсними, підписи та печатки виконані особами, які мають право їх підпису, за таких обставин вказані документи прийняті судом до розгляду як документально обґрунтовані підстави заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі другий відповідач також наполягає на тому, що договір уступки права вимоги між ним та позивачем стосовно заборгованості  першого відповідача не укладався, висновки експертизи не є доказом підписання договору та повідомлення Пеньковим М.В., а клопотання про проведення повторної експертизи судом першої інстанції відхилено.

Доводи скарги судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до п. 3. 1. договору уступки права вимоги №04-05у від 26.05.04 первісний кредитор (ТОВ ВКП „Максимум”) протягом 7 днів від дати укладання даного договору зобов’язаний передати новому кредитору первісні та інші документи, які мають відношення до вимоги, що уступається.

В матеріалах справи міститься копія претензії №78п ТОВ ВКП „Максимум” на суму 162641,77 грн., заявленої ВП Шахта „Комсомольська” ДП „Антрацит”, та лист – визнання вказаної претензії №24/543 від 11.05.04 (а. с. 10-11 т. І).

В матеріалах справи знаходиться також заява ПП ВКФ „Едельвейс” до міського відділу державної виконавчої служби Антрацитівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження на підставі відповіді від 11.05.04 №24/543 – визнання претензії №74п та Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15.02.2005 на підставі ст. 18-1 Закону України „Про виконавче провадження”, оскільки відповідь на претензію не є виконавчим документом. (а. с. 25, 26, 27 т. І).

Наявність у позивача відповіді на претензію ТОВ ВКП „Максимум” стосовно заборгованості, що є предметом даного позову, свідчить, що другий відповідач передав позивачу документи у відповідності з п. 3.1 укладеного договору уступки права вимоги.

Крім того,  факт підписання договору підтверджено висновком експертизи №2229 від 26.06.06 (а. с. 42 – 48 т. ІІ).

В матеріалах справи місяться також повідомлення №192 від 26.05.04 про уступку права вимоги (а. с. 12 т. І) та лист б/н від 19.11.04 про розірвання договору №04-05у  від 26.05.04 (а. с. 68 т. І – оригінал листа надано позивачем та оглянуто у судовому засіданні 11.01.2007 колегією суду).

За таких обставин судом першої інстанції за сукупністю всіх доказів, що є у матеріалах справи, зроблено вірний висновок щодо факту укладання договору уступки права вимоги між позивачем та другим відповідачем.

Стосовно перерахування спірної суми боргу ДП „Антрацит” на рахунок ТОВ ВКП „Максимум” на підставі листа останнього про розірвання договору уступки права вимоги, то сторони не позбавлені права врегулювати ці взаємовідносини самостійно.

Цей факт перерахування коштів не впливає на суть рішення, оскільки належним кредитором є позивач і його подальша заміна може відбутися тільки у спосіб, передбаченій Цивільним кодексом України, а не на підставі листа, направленого до того ж, тільки на адресу боржника.

На підставі викладеного апеляційна скарга ТОВ ВКП „Максимум” залишається без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 12.10.06 у справі №4/490 - без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги  покладаються на другого відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 44, 49, 99, 101, ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо – комерційне підприємство „Максимум” на рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2006 у справі №4/490 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2006 у справі                № 4/490 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Т.Ф. Парамонова

Суддя                                                                      К.І.  Бойченко

Суддя                                                                      О.Є. Медуниця