ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.06.2007
Справа №2-19/2620-2007А

За позовом – Приватного підприємства туристичної компанія «Аніта-Тур-Крим», м.Керч АР Крим

До відповідача – Головне управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, м.Сімферополь АР Крим

Про скасування рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Баришова С.А., директор, розпорядження від 06.02.2004 року; Бондаренко С.Г., представник, довіреність № б/н від 25.03.2007 року

Від відповідача  – Мустафаєва Е.Т., представник, довіреність № 655 від 18.04.2007 року; Файнгольд С.А., представник, довіреність № 24 від 12.01.2007 року

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим із позовом про скасування рішення Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим № 169-р від 24.01.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що прийняття рішення не відповідає Указу Президента України від 23.07.1998 року № 817, п.2 рішення винесений відносно іншого суб’єкту підприємницької діяльності та з інших підстав, які більш детально викладені у позовній заяві.

Відповідач надав заперечення на адміністративний позов, просив у задоволенні позову відмовити.

У преніях позивач просив визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим № 169-р від 24.01.2006 року.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Представникі сторін відмовилися від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представників сторін вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), п.2-1 Прикінцевих положень  Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство туристична компанія «Аніта – Тур – Крим» зареєстроване у якості суб’єкта підприємницької діяльності виконавчим комітетом Керченської міської ради Автономної Республіки Крим 06.02.2004 року, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.33).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії..

23.11.2005 року Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим на підставі розпорядження на перевірку № 00002735 від 21.11.2005 року (а.с.23) проведена перевірка дотримання вимог законодавства про рекламу позивачем, про що складений протокол № 134 (а.с.17).

24.01.2006 року Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим на підставі складеного протоколу прийнято рішення № 169-р про накладення на Приватне підприємство туристичну компанію «Аніта – Тур – Крим» штрафу у розмірі 1700 грн. на підставі ч.4 ст.8 Закону України «Про рекламу». Проте у рішенні зроблено посилання на протокол № 134 від 22.11.2005 року.

Відповідно до пояснень представників відповідача у рішенні № 169-р зроблена описка, тому суд не приймає до уваги позицію позивача, відповідно до якої потрібно визнати недійсним рішення ще і з тієї підстави, що 22.11.2005 року перевірка не проводилася.

Відповідно до п.2 вказаного рішення зобов’язано СПД Шматко Людмилу Олександрівну (російською мовою Шматко Людмилу Александрову) у 10-денний термін з дня отримання рішення сплатити у встановленому порядку штраф, тобто у п.2 рішення вказана інша особа, яка повинна сплатити штраф.

Позивач просить Господарський суд Автономної Республіки Крим скасувати рішення Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим № 169-р від 24.01.2006 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що прийняття рішення не відповідає Указу Президента України від 23.07.1998 року № 817, п.2 рішення винесений відносно іншого суб’єкту підприємницької діяльності та з інших підстав, які більш детально викладені у позовній заяві.

У преніях позивач просив визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим № 169-р від 24.01.2006 року.

При винесенні рішення суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України, яка викладена у мотивувальній частині рішення по справі 6/440 від 28.03.2007 року, відповідно до якої недодержання правових норм, які регулюють прийняття акту, може бути підставою для визнання такого акту недійсним лише у тому випадку, якщо відповідне порушення призвело до прийняття неправильного акту.

З урахуванням викладеного суд не приймає у якості доказу недійсності перевірки відсутність у журналі реєстрації перевірок ПП туристичної компанії «Аніта – Тур – Крим» запису про проведення перевірки Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим від 23.11.2005 року.

Суд розглядає як рекламу об’єкт, який позивач розглядає як покажчик, оскільки на ньому вказано: «Туристична компанія «Аніта – Тур – Крим», всі види туристичних послуг» та вказана адреса компанії та її телефон (а.с.25).

При цьому суд дійшов цього на підставі наступного.

На рекламі вказана не тільки назва рекламодавця, що могло бути у випадку, якщо цей об’єкт розглядати як покажчик (дороговказувач), але й види діяльності, які він рекламує, а саме: «всі види туристичних послуг», більш того, на об’єкті вказана адреса компанії та номери засобів зв’язку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Таким чином, об’єкт, який позивач розглядає як покажчик (дороговказувач), призначений сформувати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо ПП туристичної компанії «Аніта – Тур – Крим» та туристичних послуг, які вона надає.

Відповідно до договору № 500801 від 01.08.2005 року, укладеного між ПП туристичною компанією «Аніта – Тур – Крим» та третьою особою, третя особа виготовляє рекламу відповідно до замовлення ПП туристичної компанії «Аніта – Тур – Крим» по затвердженим ескізам ПП туристичної компанії «Аніта – Тур – Крим» (а.с.22).

Відповідно до п.4 ст.8 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) реклама видів діяльності, які відповідно до законодавства потребують спеціального дозволу,   ліцензії, повинна містити посилання на номер спеціального дозволу, ліцензії, дату їх видачі та найменування органу, який видав спеціальний дозвіл, ліцензію.

Позивач має ліцензію серії АА № 718902 на туроператорську діяльність (а.с.34).

З урахуванням викладеного позивач повинен був вказати у рекламі номер ліцензії, дату її видачі та найменування органу, який видав ліцензію.

Відповідно до п.1 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову,  адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.6 ст.27 Закону України «Про рекламу» (від 03.07.1996 року № 270/96-ВР) за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо  вартості  розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами  спеціально  уповноваженому центральному   органу виконавчої влади у сфері захисту  прав споживачів та  його  територіальним органам, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (із змінами та доповненнями) штрафи відповідно до статті 27 Закону України «Про рекламу» накладаються у розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів   громадян – на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за неподання або подання свідомо неправдивої інформації щодо вартості розповсюдженої реклами, її виготовлення та/або розповсюдження.

З урахуванням того, що правопорушення мало місце, відповідач наклав стягнення на позивача у межах діючого законодавства, а саме: наклав штраф у розмірі 1700 грн.

Проте у п.2 вказаного рішення зобов’язано СПД Шматко Людмилу Олександрівну (російською мовою Шматко Людмилу Александрову) у 10-денний термін з дня отримання рішення сплатити у встановленому порядку штраф, тобто у п.2 рішення вказана інша особа, яка повинна сплатити штраф.

Наказом № 1 від 09.01.2007 року Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим внесено зміни у рішення № 169-р Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим від 24.01.2006 року, відповідно до якого виправлена описка у рішенні  № 169-р Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим від 24.01.2006 року у частині посилання на дату протоколу, а саме: замість протоколу від 22.11.2005 року вказаний протокол від 23.11.2005 року.

Відповідно до п.2 вказаного Наказу № 1 від 09.01.2007 року Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим резолютивну частину у рішення № 169-р Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим від 24.01.2006 року викладено  у наступній редакції: «спонукати ПП «Туристичну компанію «Аніта – Тур – Крим», юридична адреса м.Керч, вул.Єрйоменко, 30, штраф у розмірі 1700 грн., у десятиденний строк з дня отримання рішення сплатити у встановленому порядку штраф у вказаному розмірі у державний бюджет м.Керч».

Відповідно до пояснень представників відповідача у п.2 Наказу № 1 від 09.01.2007 року Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим мається на увазі спонукання ПП туристичної компанії «Аніта – Тур – Крим» до сплати штрафу.

Проте суд не приймає до уваги Наказ № 1 від 09.01.2007 року Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим у частині п.2, оскільки вказаним пунктом фактично не усунена описка, а змінена суть рішення № 169-р, відповідно до якого зобов’язано СПД Шматко Людмилу Олександрівну (російською мовою Шматко Людмилу Александрову) у 10-денний термін з дня отримання рішення сплатити у встановленому порядку штраф, тобто у п.2 рішення № 169-р вказана інша особа, яка повинна сплатити штраф. Тобто на думку суду Наказом № 1 від 09.01.2007 року Головним управлінням у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим у частині п.2 фактично прийнято нове рішення.

Відповідно до ч.2 п.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перелік постанов, які може прийняти суд, не є виключним, оскільки суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Тому суд вважає, що позивач може заявити вимоги і про визнання недійсним акту.

З урахуванням викладеного суд задовольняє позовні вимоги у частині визнання недійсним п.2 рішення № 169-р Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим від 24.01.2006 року та скасовує його.

Відповідно до §1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» (ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року № 475) суд повинен надати обгрунтування свого рішення, але це не може сприйматися як вимога надати докладну відповідь на кожний аргумент. Межи такого обов'язку можуть бути різноманітними залежно від обставин справи. Окрім того, по кожній справі необхідно враховувати аргументи, які сторона надає до суду. Вказана позиція господарського суду АР Крим відповідає практиці Європейського суду з прав людини, що відображено у Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року.

Відповідно до п.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Тому господарський суд АР Крим не надає оцінку тим доказам, які, на його думку, не мають принципового значення для розгляду спору по суті.

З урахуванням викладеного суд задовольняє позовні вимоги частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В :

·          Адміністративний позов задовольнити частково.

·          Визнати недійсним п.2 рішення № 169-р від 24.01.2006 року Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим (95000, АР Крим, м.Сімферополь, вул. імені газети «Кримська правда», 61, відомостей про р/р не має).

·          Скасувати п.2 рішення № 169-р від 24.01.2006 року Головного управління у справах захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим (95000, АР Крим, м.Сімферополь, вул. імені газети «Кримська правда», 61, відомостей про р/р не має).

·          В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Резолютивна частина Постанови проголошена у судовому засіданні 05.06.2007 року у 13 год. 30 хв.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.