ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"06" червня 2007 р.
Справа №  14/129

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали справи №14129

за  позовом приватного підприємства “Експо-центр” (далі по тексту – ПП),                м. Кіровоград

до відповідача:  Державної податкової інспекції у м. Кіровограді (далі по тексту – ДПІ), м. Кіровоград

про визнання нечинним акта

Секретар судового засідання – Адаменко А.В.

Представники :

від позивача – Мухіна Н.В., довіреність №бн від 18.08.2006 р.

від відповідача – участі не приймав;

Подано позов про визнання нечинним  податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді №0 від 29.05.2006 р., за яким зменшено суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість за грудень 2003 р. - 13 630,00 грн., за грудень 2004 р. - 23 833,33 грн., а всього 37 463,33 грн. та нараховано штрафну санкцію у розмірі 9 533,33 грн.

Позивач вважає відомості, викладені в акті перевірки необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі   акту перевірки незаконними.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що підприємство є добросовісним покупцем товару, яке в ціні товару сплатило продавцю, зареєстрованому як платник ПДВ, податок на додану вартість, а тому має право для включення цієї суми до податкового кредиту. Несплата податку продавцем ( у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції,  зазначає позивач, не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Позивач вважає, що податковий орган не може нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Крім того, позивач звертає увагу суду на той факт, що податковою службою вже здійснювалася перевірка підприємства за грудень 2003 року, складено акт перевірки від 20.07.2004 р. та винесено податкове повідомлення-рішення №0, яке оскаржене позивачем в судовому порядку і рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2004 р. по справі №14163, яке набрало законної сили, визнано недійсним.

В запереченнях на позов відповідач вважає вимоги ПП “Експо-Центр” необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Працівниками ДПІ у м. Кіровограді на підставі направлення на перевірку № 271 від 18.05.2006 р. проведено виїзну позапланову документальну перевірку позивача з питання правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2003 р., грудень 2004 р.

Документальною перевіркою встановлено, що ПП “Експо-Центр” у перевіряємому періоді не дотримано вимог пункту 1.8 статті 1 , підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, внаслідок чого безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ за грудень 2003 р. в розмірі 76 615,00 грн., за грудень 2004 р. в розмірі 23 833,33 грн. Пов”язуючи результати перевірки з карткою особового рахунку ПП “Експо-центр” податковий орган прийшов до висновку, що станом на 18.05.2006 р. позивачем неправомірно завищена сума заявленого бюджетного відшкодування за грудень 2004 р., що призвело до безпідставного погашення суми нарахованого до сплати ПДВ по податковій декларації з ПДВ за грудень 2005 р.

В зв”язку з виявленими в результаті перевірки порушеннями орган державної податкової служби зменшив заявлену до відшкодування з бюджету суму ПДВ за грудень 2003 р. в розмірі 13 630,00 грн. та  за грудень 2004 р. в розмірі 23 833,33 грн. та нараховано штрафну санкцію в розмірі 9 533,33 грн.

Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в силу наступного.

Згідно пункту 1.7 статті 1 цього Закону податковий кредит – сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій – або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплати товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) -  в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За нормою підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься  до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару.

Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Судом встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2003 р. включена сума податку на додану вартість в розмірі 76 615,00 згідно податкових накладних №16121001 від 10.12.2003 р. на суму 231 000,00 грн., в тому числі ПДВ 38 500, 00 грн., №16121002 від 10.12.2003 р. на суму 228 690,00 грн., в тому числі ПДВ 38 115,00 грн., виписаних ТОВ “Малгіно-Алко” та за грудень 2004 р. включена сума податку на додану вартість в розмірі 23 833,33 грн. згідно податкової накладної №17121405 від 14.12.2004 р. на суму 144 500,00 грн., в тому числі ПДВ 24 083,33 грн. та розрахунку №161210011 від 09.12.2004 р. коригування кількісних і вартісних показників на загальну суму 1 500,00 грн., в тому числі ПДВ 250,00 грн. (зі знаком “мінус”) до податкової накладної №16121001 від 10.12.2003 р., виписаних ТОВ “Малгіно-Алко”.

Податкові накладні за грудень 2003 р. від ТОВ “Малгіно-Алко” підписані Ширяєвим В.Г., який згідно реєстраційних документів Товариства був його засновником  та директором , за грудень 2004 р. від ТОВ “Малгіно-Алко” підписані Охримовичем А.Л., який згідно реєстраційних документів Товариства  на цей час був його директором.

Керуючись поясненнями Ширяєва В.Г., наданих начальнику Макеевського ВПМ УПМ ДПА в Донецької області, податкова служба прийшла до висновку, що Ширяев В.Г. є неуповноваженою особою ТОВ “Малгіно-Алко”, а як наслідок підписані ним податкові накладні за грудень 2003 р. не дають права позивачу на податковий кредит у розмірі 76 615,00 грн.

Керуючись поясненнями Охримовича А.Л., наданих начальнику Кіровоградського ВПМ УПМ ДПА в Кіровоградської області, податкова служба прийшла до висновку, що Охримович А.Л. Є неуповноваженою особою ТОВ “Малгіно-Алко”, а як наслідок підписана ним податкова накладна за грудень 2004 р. не дає позивачу права на податковий кредит у розмірі  23 833,33 грн.

Посилаючись на інформацію від 10.02.2006 р. №1394715-05, отриману від ДПІ у Солом”янському районі м. Києва, податкова служба в підтвердження висновку щодо неправомірного віднесення позивачем до податкового кредиту  в грудні 2003 р.  76 615,00 грн. та в грудні 2004 р. 23 833,33 грн.  зазначає, що ТОВ “Малгіно-Алко” має не сплачену заборгованість перед бюджетом, рішенням господарського суду м. Києва визнано банкрутом.

Згідно реєстраційних документів ТОВ “Малгіно-Алко” в 2003 році засновником та директором являвся Ширяєв В.Г., в грудні 2004 року директором являвся Охримович А.Л., що зафіксовано в акті перевірки від 23.05.2006 р. та не заперечено відповідачем.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особи, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують, що позивач, здійснюючи з ТОВ “Малгіно-Алко” господарську операцію з купівлі-продажу меду бджолиного, перераховуючи кошти контрагенту та отримуючи від нього податкову накладну знав, що податкову накладну підписує особа, яка не має на те належних повноважень, якщо саме Ширяєв В.Г. в грудні 2003 р. та Охримович А.Л. в грудні 2004 р. були зазначені в  реєстраційних документах, банківської картки із зразками підписів, як директори ТОВ “Малгіно-Алко”.

ДПІ у м. Кіровограді не надала суду доказів несплати ТОВ “Малгіно-Алко” податку на додану вартість по господарським операціям з позивачем, а також не надала доказів встановлення вини позивача щодо можливої несплати  ТОВ “Малгіно-Алко” даного податку.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість” платник податку-особа, яка згідно з цим Законом зобов”язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пунктах “а”, “в”, “г”, “д” пункту 10.1 статті 10 відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

За таких обставин господарський суд вважає безпідставним твердження ДПІ у м. Кіровограді про порушення позивачем пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Слід також зазначити, що рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2004 р. по справі №14163 визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Кіровоградської ОДПІ №0 від 20.07.2004 р., за яким позивачу визначено завищення суми бюджетного відкодування з податку на додану вартість за грудень 2003 р. в розмірі 13 630,00 грн.

Крім того, згідно змісту спірного податкового повідомлення-рішення крім  зменшення суми бюджетного відшкодування  по податку на додану вартість відповідачем без посилання на конкретну норму Закону нараховано штрафна (фінансова) санкція в розмірі 9 533,33 грн.

Норми підпункту 4.2.2. пункту 4.2 статті 4 Закону України “Про порядок погашення зобов”язань платниками податку перед бюджетами та державними цільовими фондами” надають вичерпний перелік підстав при яких контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов”язання платника податків.

Відповідно до норм цього Закону штрафна (фінансова) санкція – плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов”язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв”язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Порядок та умови нарахування штрафних санкцій передбачений статтею 17 Закону України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, при цьому дані норми не передбачають нарахування штрафних санкцій без донарахування контролюючим органом суми податкового зобов”язання платнику податків.

За спірним податковим повідомленням-рішенням податковим органом не донараховувалося податкове зобов”язанння, а зменшувалася сума бюджетного відшкодування по податку на додану вартість, отже є безпідставним нарахування штрафної (фінансової) санкції.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись частинами 1-3 статті 160, частиною 1 статті 162, статтею 163, частинами 1-4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень  Кодексу  адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Кіровограді № /0 від 29.05.2006 р.

Стягнути з Державного бюджету України (№ рахунку 0002, МФО 823016, отримувач коштів УДК у м. Кіровограді, банк отримувача ГУДКУ у Кіровоградській області, ідентифікаційний код 24145329) на користь Приватного підприємства "Експо-Центр" (м. Кіровоград, вул. Братська, 33-А, відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційної інстанції через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя