ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2007 р.
№ 19/188

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, м. Красноармійськ Донецької області,

на рішення господарського суду Донецької області від 19.09.2006

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2006

зі справи № 19/188

за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області (далі –Відділення)

до відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі його Красноармійського відділення № 2863 (далі –Банк),                   м. Красноармійськ Донецької області,

про стягнення 2 725,86 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився,

відповідача –Жигадло Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відділення звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Банку 2 725,86 грн. страхових виплат, зайво перерахованих на особовий рахунок громадянина Котова В.М. після його смерті.

Рішенням названого суду від 19.09.2006 (суддя Дучал Н.М.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2006 (колегія суддів у складі: Волков Р.В. –головуючий, судді, Калантай М.В., Старовойтова Г.Я.), у позові відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано відсутністю правових підстав для стягнення з Банку коштів за відсутності розпорядження вкладника або його спадкоємця.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить судові рішення зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Банк подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив про безпідставність її доводів та просив судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухали представника відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 01.01.2002 позивачем і Банком укладено угоду про зарахування на особові рахунки та виплату страхових виплат застрахованим (далі –Угода);

- згідно з пунктом 1.1 Угоди позивач (клієнт) доручив, а Банк взяв на себе зобов'язання здійснювати зарахування на поточні (вкладні) рахунки, відкриті в його установах, та здійснення страхових виплат застрахованим особам на платній основі через установи Банку;

- відповідно до пункту 2.2.3 Угоди суму, зараховану на рахунок по вкладу, не може бути повернуто Банком підприємству, яке перерахувало її, без письмової заяви вкладника;

- Угодою не передбачено зобов'язання Банку з повернення коштів у разі смерті вкладника (власника рахунку);

- згідно з постановою про продовження раніше призначеної страхової виплати від 09.10.2001 № 607 на особовий рахунок громадянина Котова В.М. у Банку за період з 26.05.2002 по 01.04.2006 Відділенням перераховано страхові виплати в сумі 2 725,86 грн.;

- Відділення здійснювало страхові виплати громадянину Котову В.М. внаслідок його травмування через нещасний випадок на виробництві;

- 15.05.2006 до Відділення надійшов лист Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 04.05.2006 № 946-06-28 про те, що громадянин Котов В.М. помер 25.05.2002 (а.с. 8);

- Банк листом від 17.05.2006 № 1990 відмовив Відділенню в поверненні коштів з особистого рахунку без заяви вкладника (а.с. 7).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності правових підстав для повернення Банком позивачеві зайво перерахованих страхових виплат за період після смерті вкладника.

Статтею 11 Закону України “Про власність” визначено, що суб'єктами права приватної власності в Україні є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства. Громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства користуються правами і несуть обов'язки щодо належного їм на території України майна нарівні з громадянами України, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Водночас згідно з статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 статті 1 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” встановлено, що списання примусове –це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

З огляду на наведене висновок попередніх судових інстанцій про відсутність правових підстав для повернення позивачеві зайво перерахованих на рахунок померлої особи коштів з соціального страхування не відповідає зазначеним приписам статей 1219, 1227 ЦК України.

Водночас попередніми судовими інстанціями: не з’ясовано, чи знаходяться спірні кошти на рахунку Котова В.М. у Банку або були одержані якою-небудь особою (якщо одержані, то за яких обставин); не досліджено питання щодо можливої наявності спору стосовно цих коштів за участю інших осіб (чи має місце факт оформлення права на спадщину стосовно спірних коштів).

До того ж на порушення частини другої статті 36 ГПК України в матеріалах справи відсутня Угода (або її копія), на яку містяться посилання в тексті судових рішень.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну  правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 19.09.2006 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2006 зі справи № 19/188 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Суддя                                                                                                В.Селіваненко

Суддя              І.Бенедисюк

Суддя                                                                                                Б.Львов