ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.02.07 р.                                                                               Справа № 17/198

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Семенюшко Г.Р.

За участю представників:

від позивача: Ширяєва О.О. – за довіреністю

від відповідача: Лакіза Ю.В. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м.Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Ясинівський коксохімічний завод” м.Макіївка

про: стягнення 17 995,68грн.

У судовому засіданні оголошено перерву з 25.01.2007р. по 13.02.07р., згідно ст.77 ГПК  України

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м.Донецьк, звернувся                          до господарського суду з позовом до відповідача, Відкритого акціонерного товариства “Ясинівський коксохімічний завод” м.Макіївка, про стягнення плати за користування вагонами у розмірі 17 995,68грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії відомостей плати за користування вагонами, копію рахунку-фактури № 237 від 08.08.05р., копію претензії № 223/6-65 від 15.08.05р., копію договору № 7/143 від 19.03.01р., розрахунок до позову та інш.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.07.2006р. у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2006р. рішення господарського суду Донецької області від 19.07.2006р. скасовано, а справа передана                      на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Ухвалою від 04.12.2006р. справу було призначено до розгляду.

Відповідач надав до суду пояснення за № 10533/24 від 18.12.06р. та заперечує проти позовних вимог з підстав, викладених у поясненнях.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст.ст.69, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що у липні 2005р. зі станції Кринична Донецької залізниці був відправлений вантаж вантажовласника – відкритого акціонерного товариства “Ясинівський коксохімічний завод”.

На підставі ст.ст.17, 18 ,119 Статуту залізниць України та розділу 17 Правил перевезень вантажів, розділу 3 Правил користування вагонами були складені та пред’явлені до сплати відомості плати за користування вагонами № 20, 071823, 071824, 58, 09, 076911, 076912, 076920, 076921 на суму 43425,10грн. без ПДВ.

Відповідач заперечував проти нарахування суми 14996,40грн без ПДВ, посилаючись на Правила перевезень вантажів маршрутами відправника та наказ № 302 від 10.06.99р.

Згідно ст.17 Статуту залізниць України (далі – Статут) перевезення вантажів залізничним транспортом здійснюється згідно з договорами.

Стаття 71 Статуту передбачає, що взаємовідносини з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під’їзних колій визначаються договором.

Між сторонами укладений договір № 7/143 від 19.03.01р. про експлуатацію залізничної під’їзної колії, який передбачає, що маршрути навантажені на під’їзної колії, повертаються повним составом та ваговою нормою згідно плану маршрутизації (ч.2 п.8).

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При укладання договору відповідач погодився на планування своїх маршрутів, в яких зазначена вага та кількість вагонів. Але плани маршрутного навантаження до залізниці не надав, у зв’язку з чим знижка передбачена наказом № 302 від 10.06.99р. не була надана.

Відповідно до ст.18 Статуту у разі потреби одночасно з місячним замовленням надаються плани перевезень вантажів маршрутами.

Пункт 1 “Правил перевезення вантажів маршрутами відправника” встановлює, що перевезення вантажів маршрутами відправника здійснюється згідно з планами перевезень, якими передбачається максимальна концентрація  вантажопотоків з метою раціонального використання технічних засобів відправників, одержувачів та залізниць.

Пункт 4 зазначених Правил вказує, що маса та довжина маршрутів установлюються в залежності від їх призначення відповідно до лану формування поїздів. Залізниця повідомляє відправників про встановлені норми маси та довжини маршрутів. Але план формування з вказаною масою та довжиною маршруту не існує.

Згідно п.5 зазначених Правил обліку підлягають усі маршрути, що задовольняють вимоги пунктів 2 і 4 Правил.

Пунктом 6 Правил передбачено, що умови організації перевезень вантажів маршрутами, порядок подачі вагонів для завантаження і вивантаження маршрутів, їх  формування до встановлених норм маси та довжини, повернення після завантаження (вивантаження) встановлюються у договорах про експлуатацію під’їзних колій та договорах про подачу і забирання вагонів.

На адресу відповідача був пред’явлений рахунок-фактура № 237 від 08.08.05р. на суму 17995,68грн. з ПДВ.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за № 223/6-65 від 15.08.05р. на суму 17995,68грн. 30.09.05р. була отримана відповідь за № 9989/24 від 28.09.05р., в якій відповідач заперечував проти вимог позивача.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України, п.2 “Правил користування вагонами і контейнерами”, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99р. № 113, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками залізничної під’їзної колії, портами, організаціями, установами, громадянами –суб’єктами підприємницької діяльності вноситься оплата.

Відповідно до п. 4 “Правил користування вагонами і контейнерами” час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Відповідно до розділу 2, 3 “Правил користування вагонами і контейнерами” облік часу перебування зазначених вагонів на під’їзній колії відповідача здійснювався за відомостями плати за користування вагонами.

Відповідач надав до суду клопотання за № 657/24 від 25.01.2007р. та просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на ст.137 Статуту залізниць України, п.4 ст.267 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні було досліджено питання щодо застосування строку позовної давності.

Позивачем до матеріалів справи надана заява за № 13/6 від 12.02.2007р. про відновлення строку позовної давності з підстав, викладених у заяві.

Суд розглянув заяву та відмовив у задоволенні за необґрунтованістю.

Відповідно до ст.137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п’ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем порушений строк звернення до суду для захисту порушеного права. Тому клопотання позивача про відновлення строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись Статутом залізниць України та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77,             82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                         Чернота Л.Ф.