ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.05.07 р.                                                                               Справа № 44/180

Господарський суд Донецької області у складі судді О.М. Сковородіної при секретарі судового засідання: Бахмет А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Бережний Р.В. – довіреність від 30.03.07р.

від відповідача: Ковальов С.В. – довіреність від 06.12.06р.

за позовом: Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Донецькміськгаз” м. Донецьк

про стягнення суми боргу та штрафних санкцій в сумі 1114009,74грн.

в судових засіданнях оголошені                                                                                                                 перерва з 21.05.-25.05.07р.,

з 25.05.-29.05.07р.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2007р. постанова Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2006р., рішення господарського суду Донецької області від 10.08.06р. у справі № 44/180 за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”м. Київ до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Донецькміськгаз” м. Донецьк про стягнення суми боргу та штрафних санкцій в сумі 1114009,74грн. були скасовані та справа направлена на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між сторонами відбулось укладання договору на постачання природного газу № 06/04-218 від 24.02.2004р. В межах цього договору позивач здійснював постачання газу на користь відповідача, але останній не розрахувався за придбаний природний газ, внаслідок чого виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції.

Представники позивача в судовому процесі просили звернути увагу суду на те, що незважаючи на чисельні заперечення щодо умов договору, сам відповідач отримував природний газ та здійснював оплату за нього виключно з посиланням на договір №06/04-218 від 24.02.2004р.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що вважає договір №06/04-218 від 24.02.2004р. неукладеним, оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. Як слід, оплата поставленого на його  користь природного газу, має відбуватись лише на підставі вимоги, в порядку ст.530 ЦК України, яка до теперішнього часу не була направлена на його адресу. Тому, вважає, що строк виконання зобов’язань по оплаті  за отриманий ним природний газ  - не настав, та відповідно не існує прострочки виконання грошового зобов’язання, яка припускає нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції.  Просив суд врахувати той факт, що на момент прийняття рішення у цій справі заборгованість за отриманий природний газ складає 60,95грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив.

24.02.2004р. сторонами був підписаний договір № 06/04-218 на постачання природного газу. Разом з тим, з боку відповідача, підписання договору відбулось з наданням протоколу розбіжностей до п.2.1, 5.2, 6.2, якими первісно було встановлено зобов’язання сторін щодо обсягів поставки природного газу, умови щодо заповнення платіжних документів при розрахунках за отриманий газ, відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання та періоду нарахування неустойки.

За результатами складання протоколу узгодження розбіжностей до договору від 29.03.2004р. кожна зі сторін наполягала на своєї редакції всіх вищевказаних умов договору, що підтверджується позначками на цьому протоколі, листом відповідача № 32/1398 від 19.05.2004р.

Але, в подальшому між сторонами відбувалось підписання додаткових угод № 1, 2 від 05.05.2004р., та від 18.05.2004р. до договору № 06/04-218, знов таки з позначкою відповідача про підписання цих угод “з урахуванням пропозицій ВАТ “Донецькміськгаз” згідно протоколу розбіжностей від 18.03.2004р.”

Під час перебігу вказаних подій між сторонами укладались акти подачі-приймання природного газу (арк. справи 20-31), в яких містилось безумовне посилання на договір № 06/04-218. Крім того, відповідач при здійсненні оплати за природний газ в платіжних дорученнях  про перерахування грошових коштів посилався саме на договір № 06/04-218 (що зокрема, обумовлювалось п.5.2. первісної редакції договору).

На підтвердження того, що обидві сторони з приводу поставки/отримання природного газу діяли в межах договору № 06/04-218, свідчить також зміст листів позивача про залік зустрічних однорідних вимог, та відповідне відсутність заперечень відповідача про прийняття цієї пропозиції.

В цілому, починаючи з 24.02.2004р. до моменту звернення позивача до суду з цим позовом, ним було поставлено на користь відповідача природний газ в обсязі 16625, 777 тис. куб. м на загальну суму 2 444 728, 98 грн.

З боку відповідача, на момент звернення з позовом до суду, оплата за поставлений природний газ  була здійснена частково на суму 1 735 969, 73 грн.

За період розгляду справи в суді, непогашеною залишилась заборгованість з оплати природного газу на суму 60,95грн. Інша частина – була сплачена  після порушення провадження у справі.

Оцінюючи в сукупності все викладене, суд вважає, що між сторонами відбулось укладання договору за № 06/04-218, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 646 ЦК України відповідь  про  згоду  укласти договір на інших,  ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Дійсно, відповідач декілька разів висловлював свої заперечення щодо запропонованої редакції договору. Але, наразі з цим він висловлював власні пропозиції щодо певних умов. В свою чергу, сам позивач, здійснюючи постачання газу в кількості 16625,777 тис.куб.м на суму 2 444 728,98 грн., на думку суду, здійснив дії, які свідчать про прийняття нової пропозиції від відповідача.

Таким чином, з урахуванням ч. 2 ст. 642 ЦК України за наслідком вчинення певних конклюдентних дій, з боку обох сторін, відбулось досягнення згоди по п.п. 2.1, 5.2 договору.

Неврегульованим залишився пункт 6.2. договору, яким було передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 5.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Проте, суд вважає, що відсутність домовленості сторін щодо застосування відповідальності у вигляді пені, обумовленої у згаданому пункті, не можна вважати недосягненням згоди щодо істотної умови договору.

Так, істотними умовами договору, в розумінні ч.2 ст. 180 ГК України є умови, які визнані за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За приписами ст. 712 ЦК України, ст.ст. 264-271 ГК України – відповідальність за несвоєчасні розрахунки щодо поставленого товару – не є істотними умовами договору.

Також, враховуючи дії позивача, щодо постачання товару (природного газу) на користь відповідача (попре недосягнення згоди щодо відповідальності за договором у вигляді пені (п.6.2), не можна вважати, що ця умова визначена позивачем  як істотна. Не визначалась вона, як істотна і відповідачем, оскільки, в його пропозиціях, він взагалі виключав такий вид відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що позиція відповідача у справі щодо невизнання позовних вимог, з посиланням на “неукладеність” договору є зловживанням цивільним правом та намаганням уникнути саме від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань.

На підтвердження цього свідчить наступне.

Так, однією з позицій відповідача у справі по запереченнях проти позову є те, що він вважає, що за приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитору зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто,  відповідач вважає, що порушення строку виконання основного зобов’язання, в розумінні згаданої норми, ще не передбачає виникнення права у кредитора на нарахування 3% річних та індексу інфляції. Таке право, на його думку, виникає  лише після надіслання вимоги про оплату боргу з урахуванням саме 3% річних та індексу інфляції.

Проте, суд не погоджується з такою правовою позицією відповідача, оскільки, зміст ст.625 ЦК України (як і власне назва самої статті), визначає 3% річних та індекс інфляції, застосованих за приписами цієї норми –   відповідальністю особи, а не зобов’язанням в розумінні ст. 509  ЦК України.

Тобто, невиконання основного зобов’язання тягне за собою відповідальність встановлену законом (або договором), та як слід, особа,  має право на захист права у вигляді застосування відповідальності до правопорушника незалежно від того чи попередила вона про намір щодо її застосування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами відбулось укладання договору № 6/04-218, (окрім п.6.2. договору).

Як слід, суд вважає доведеним, що  обов’язок відповідача здійснити оплату природного газу  на суму первісно заявлених позовних вимог з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, виник саме за договором.

Судом встановлено що на теперішній час непогашеною залишилась сума заборгованості в розмірі 60,95 грн. (що не заперечується сторонами у справі), та нараховані 3% річних в розмірі 135846,15 грн., індекс інфляції в розмірі 195 532,59 грн.

Тому, провадження у справі щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 708698,30 грн. за поставлений природний газ підлягає припиненню в порядку п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Та, відповідно до ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 60,95 грн., та нараховані 3% річних в розмірі 135846,15 грн., індекс інфляції в розмірі 195 532,59 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окремо, суд зазначає, що внаслідок недосягнення згоди по п.6.2. договору щодо нарахування пені, за несвоєчасну оплату природного газу, вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 73871, 75грн. – є безпідставини.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі ст. ст. 509, 625, 642, 646, 712 ЦК України, ст.ст. 180, 264-271 ГК України, керуючись п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 22, 33, 35, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”м. Київ до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Донецькміськгаз” м. Донецьк про стягнення суми боргу в сумі 708759,25грн., пені в сумі 73871,75грн., індекс інфляції в сумі 195532,59грн., 3% річних в сумі 135846,15грн.

Припинити провадження у справі в частині стягнення з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Донецькміськгаз” м. Донецьк основного боргу в сумі 708698,30грн. у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Донецькміськгаз”  м. Донецьк (83055, м. Донецьк, пр. Театральний, 1, , п/р 80, код банку 334011) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” м. Київ (04116, м. Київ, вул. Полуденка, 1, , п/р 14 в ГОУ ПІБ України, код банку 300012) основний борг в сумі  60,95грн., індекс інфляції в сумі  195532,59грн.,    3% річних в сумі  135846,15 грн., витрати з державного мита  в сумі 10401, 42 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 110, 18 грн.

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Повний текст рішення підписаний 04.06.07р.

Рішення набирає законної сили 15.06.2007р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд  згідно розділу XII ГПК України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя