ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  27/283

27.06.07

За позовом                 Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова

компанія «Трансмашкомплект»

до                                 Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення

залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»

про                               стягнення 188 307,52 грн.

Суддя: Дідиченко М.А.

Секретар: Приходько Є.П.

Представники:

від позивача               Голуб В.Є. –довіреність № 1530 від 30.03.07р.

від відповідача           Становова Ю.В. –довіреність № ЦХП-18/461 від 21.02.07р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № ЦХП-03-02504-01 від 22.03.04р. у розмірі 12 627,36 грн. . –основного боргу, 175 301,35 грн. – індексу інфляції, 378,81 грн. –3% річних, 28 000,00 грн. –витрат на оплату послуг адвоката.

Ухвалою від 29.05.07р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 19.06.07р.

Позивач у судовому засіданні 19.06.07р. підтримав заявлені позовні вимоги та надав суду довідку управління статистики про знаходження відповідача у ЄДРПОУ.

Відповідач у судове засідання не з’явився та не виконав  вимоги суду, викладені в ухвалі від 29.05.07р., але через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з неможливістю явки представника.

Ухвалою від 19.06.07р. розгляд справи відкладено на 27.06.07р.

Позивач у судовому засіданні 27.06.07р. підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання з’явився, але відзив на позовну заяву суду не надав.

Відповідач  заперечував проти розміру витрат на оплату послуг адвоката.

У судовому засіданні суд за згодою сторін оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача,  суд -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2004р. між сторонами було укладено Договір №  ЦХП-03-02504-01 (далі –договір), відповідно до умов якого позивач зобов’язаний був передати відповідачу товар, а останній -  прийняти та оплатити його.

У п.4.6 договору сторони встановили, що ціна на товар узгоджується сторонами у специфікаціях.

У Специфікаціях № 1 та № 2 до договору, які додані до матеріалів справи, сторони визначили ассортимент, кількість та ціну товарів.

Згідно п.4.6 договору, загальна вартість товару становила 3 097 123, 20 грн.

23.04.04р. сторони уклали Додаткову угоду № 1 до договору, у якій збільшили загальну вартість товару до 3 485 718,00 грн. Всі інші умови договору сторони залишили без змін.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за поставлений товар проводиться відповідачем у відповідності з рахунком –фактурою на кожну партію товару протягом 30-ти банківських днів після його надходження на адресу складу відповідача у м. Фастові.

Виконуючи умови договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 373 892,40 грн., що підтверджується  видатковими накладними № РН-0000001 від 30.03.04р. № РН-0000002 від 29.04.04р., № РН-0000003 від 05.07.04р., № РН-0000004 від 26.07.04р., № РН-0000005 від 30.08.04р., № РН-0000006 від 30.09.04р., № Рн-0000007 від 29.10.04р. та довіреностями ВАО № 482517 від 30.03.04р., ВАО № 482563 від 29.04.04р., ВАО № 482696 від 05.07.04р., ВАО № 482749 від 26.07.04р., ВАО № 482847 від 30.08.04р., ВАО № 482973 від 30.09.04р., ВАО № 485371 від 29.10.04р.

На підставі наданих позивачем доказів, судом встановлено, що відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар частково у розмірі 3 361 265,04 грн. та на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становила 12 627,36 грн.

Згідно ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Відповідно до ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем по договору у розмірі 12 627,36  грн. є доведеною та обґрунтованою.

У зв’язку з неналежним виконанням відповідачем обов’язків за договором, позивач просить суд стягнути з нього індекс інфляції у розмірі 175 301,35 грн. та 3% річних у розмірі 378,81 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у позовній заяві зробив розрахунок 3% річних та індексу інфляції, який суд вважає обґрунтованим та вчиненим з урахуванням вимог чинного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача 175 301,35 грн. –індексу інфляції та 378,81 грн. –3% річних.

Позивач також просить суд покласти на відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 28 000,00 грн.

На підставі наданих позивачем доказів, судом встановлено, що 14.10.04р. між позивачем та адвокатом Голубом Віталієм Євгеновичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1447/10 від 30.09.98р.) був укладений Договір № 28/04 щодо надання юридичних послуг, відповідно до умов якого адвокат зобов’язувався виконати для позивачу наступну правову роботу: 1) досудове врегулювання спору з приводу розрахунків відповідача за поставлену продукцію за Договором №  ЦХП-03-02504-01 від 22.03.04р.; 2) складання правових документів (у тому числі і позовної заяви); 3) проведення переговорів та представництво інтересів позивача у господарському суді з питань врегулювання спору та стягнення заборгованості з відповідача за Договором №  ЦХП-03-02504-01 від 22.03.04р.

За вищевказаним договором, позивач сплатив адвокату Голубу В.Є. грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 0827 від 15.06.07р., яка додана до матеріалів справи.

Витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг (п.10 Роз’яснення ВАС України від 04.03.98 р. N 02-5/78 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Статтею 44 ГПК передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. У контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону України "Про адвокатуру", де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником (Інформаційний лист Вищого Господарського Суду України від 14.07.04р. № 01-8/1270).

Судом встановлено, що громадянин Голуб В.Є., який безпосередньо представляв інтереси позивача у судових засіданнях, має Свідоцтво про право зайняття адвокатської діяльністю № 1447/10 від 30.09.98р. видане Київською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати пов'язані з оплатою послуг адвокатів з надання правової допомоги лише щодо ведення справи в господарському суді.

Приймаючи до уваги те, що позивач оплатив адвокату окрім послуг пов’язаних з ведення справи в господарському суді також і послуги пов’язані з досудовим врегулюванням спору між позивачем та відповідачем, то суд вважає за  можливе зменшити витрати на оплату послуг адвоката до 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, при задоволенні позову витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Приймаючи до уваги вищезазначене та керуючись ст.ст. 33,34,49,82-85 Господарського процесуального кодексу, ст.ст. 525,526,548,549,655,663 ЦК України, ст.ст. 230,231,232 Господарського кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.  Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»(03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 11/15, ) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська промислова компанія «Трансмашкомплект» (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 4 А, кв. 13, ) суму заборгованості  у розмірі 12 627,36 грн., 3% річних у розмірі 378,81 грн., суму індексу інфляції у розмірі 175 301,35 грн., витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 5000,00 грн., суму державного мита у розмірі 1883,08  грн., витрати  на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

3.  В іншій частині  позову відмовити

4.  Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                                                        М.А. Дідиченко

Дата підписання рішення 27.06.07р.