ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.06.07р.

Справа № 16/43(14/258)

За позовом  Приватного підприємства „Славутич”, м. Дніпропетровськ

до Підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю "Техко-Русь”, с.Дзержинівка Солонянського району Дніпропетровської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю „Закрома”, с. Дзержинівка Солонянського району Дніпропетровської області

про стягнення 902 637 грн. 36 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Серпіліна Н.В. - представник,  дов. від 22.05.07р. (був присутній у судовому засіданні 23.05.2007р. та 06.06.2007р.);

від відповідача: Яхновець Я.В. - представник,  дов. від 20.02.06р.;

від третьої особи: Яхновець Я.В. - представник,  дов. від 16.12.04р. №1.

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні було оголошено перерву до 22.06.2007р.

Позивач просить стягнути з відповідача 902 640грн. 29коп. - заборгованості, що виникла внаслідок невиконання третьою особою умов договору схову від 19.09.2003р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що: - відповідно до умов договору від 19.09.2003р. №19/09-01 про надання послуг по прийманню, схову, сушці, очистці та відпуску зерна та насіння масляничних культур, укладеному між Підприємством з іноземними інвестиціями „Сєрна” та третьою особою, третя особа прийняла на схов та зобов’язалась відпустити по першій вимозі ПІІ „Сєрна” насіння соняшника у кількості 730,992 кг, що була власністю ПІІ „Сєрна”; - строк дії договору закінчився 15.04.2004р.; - на вимогу ПІІ „Сєрна” третя особа направила письмове повідомлення про свою відмову здійснити відвантаження через відсутність у неї продукції, що належить ПІІ „Сєрна”;              - відповідно до статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов’язаний повернути річ, що передана на схов, або відповідну кількість речей такого ж самого роду та тієї ж якості;      - відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання зобов’язання боржником він повинен відшкодувати кредитору заподіяні цим збитки; - 14.06.2004р. між ПІІ „Сєрна” та позивачем було укладено договір про уступку вимоги, згідно якому позивач прийняв на себе право вимоги і став кредитором по договору про надання послуг по схову, сушці та відвантаженню зерна та насіння масляничних культур від 19.09.2003р. №19/09-1, а також право вимагати від третьої особи належного виконання зобов’язань по договору схову; - 20.06.2004р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поручництва, згідно умовам якого відповідач виступив поручителем третьої особи перед позивачем і прийняв на себе солідарну відповідальність з третьою особою по договору схову від 19.09.2003р. №19/09-01.

Відповідач у відзиві на позов (вх. №14319 від 10.08.2004р. та вх. №3790 від 01.07.) позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що: - уступку права вимоги по грошовим зобов’язанням з попередньою або наступною компенсацією слід кваліфікувати як факторинг; - для можливості укладення договору уступки права вимоги позивачу необхідно було зареєструватися в Державній комісії по регулюванню ринків фінансових послуг України і виконати інші вимоги, що пред’являються розпорядженням Державної комісії по регулюванню ринків фінансових послуг України від 27.01.2004р. №21; - до позовної заяви не додані докази, що підтверджують спеціальну правоздатність позивача по укладенню договору факторингу на суму більше 80 000 грн. 00 коп.; під аналогічне правове регулювання підпадає і договір поруки, який також є договором про надання фінансових послуг; - договір поруки від 20.06.2004р. між сторонами не укладався, а підпис від керівника вчинено невідомою особою.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги (клопотання вх. №15233 від 26.08.2004р.) і просить стягнути з відповідача 902 637 грн. 36 коп. –збитків, які складаються із 880 845 грн. 36 коп. –вартості втраченої продукції та 21 792 грн. 00 коп. –оплати послуг за весь період схову.

Позивач у запереченні на відзив (вх. №15234 від 26.08.2004р.) повідомляє, що ним було проведено експертизу з приводу справжності підпису договору поруки, результати якої вказали на те, що договір поруки від 20.06.2004р. та претензія від 29.06.2004р. №29/06-03 від імені позивача здійснені однією і тією ж особою.

За згодою представника відповідача у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- 17.09.2003р. між третьою особою –Товариством з обмеженою відповідальністю „Закрома” (підприємством) та Підприємством з іноземними інвестиціями „Сєрна” (замовником) було укладено договір №19/09-1, згідно із пунктом 1 якого замовник передає, а підприємство приймає на відповідальне зберігання соняшник на строк з 19.09.2003р. по 15.04.2004р.;

- відповідно до пункту 2.1.4 зазначеного договору замовник зобов’язується здійснити вибірку зданої на схов продукції не пізніше 15.04.2004р.;

- на виконання умов договору третьою особою було прийнято від Підприємства з іноземними інвестиціями „Сєрна” на зберігання, сушіння і очищення насіння соняшника в кількості 730 992 кг, що підтверджується складськими квитанціями на зерно від 05.12.2003р. №172 та від 09.12.2003р. №175;

- відповідно до пункту 2.1.5 договору від 19.09.2003р. №19/09-1 замовник зобов’язався за 10-ть днів до вибірки (реалізації) продукції або передачі її, у письмовій формі узгодити з підприємством строки, спосіб та об’єм передачі або вивозу продукції;

- 08.04.2004р. Підприємство з іноземними інвестиціями „Сєрна” звернулося до третьої особи з листом про відвантаження належної йому продукції;

- як вбачається із рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2004р. у справі №20/161 за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями „Сєрна” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Закрома” про витребування зерна соняшника та відшкодування збитків третя особа письмово повідомила Підприємство з іноземними інвестиціями „Сєрна” про неможливість відвантаження через крадіжку зерна на Лошкарівському ХПП, де зберігалося насіння соняшника;

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2004р. у справі        №20/161 у Товариства з обмеженою відповідальністю “Закрома” (третьої особи) було вилучено 730 тон 992 кг насіння соняшника на суму 880 848 грн. 29 коп., а також стягнено                       21 792 грн. 62 коп. –збитків, що становить вартість сплачених послуг з зберігання насіння соняшника;

- 14.06.2004р. між Підприємством з іноземними інвестиціями „Сєрна”  та позивачем –Приватним підприємством „Славутич” було укладено угоду про відступлення права вимоги, згідно з умовами якої на підставі статей 512-519 Цивільного кодексу України відбулась заміна кредитора за договором від 19.09.2003р. №19/09-01, і позивач отримав право вимагати від третьої особи виконання умов договору від 19.09.2003р. №19/09-01;

- згідно з пунктом 2.5.2.2 угоди від 14.06.2004р. про відступлення права вимоги сторони передбачили, що після підписання договору, первісний кредитор зобов’язується утриматися від вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2004р. у справі №20/161 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Закрома” заборгованості у сумі 1 096 492 грн.   48 коп.;

- 20.06.2004р. між позивачем (кредитором) та відповідачем –Підприємством з іноземними інвестиціями товариством з обмеженою відповідальністю „Техко-Русь” (поручителем)  було укладено договір поруки, згідно з пунктом 1 якого поручитель зобов’язався перед кредитором відповідати за виконання боржником –Товариством з обмеженою відповідальністю „Закрома” своїх зобов’язань по договору від 19.09.2003р. №19/09-01 на надання послуг по прийманню, сушці, очистці, зберіганню та відпуску зерна і насіння масляничних культур, укладеному з Підприємством з іноземними інвестиціями „Сєрна”;

- відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- позивач посилається на те, що третьою особою спричинено збитки у розмірі вартості втраченої продукції у сумі 880 848 грн. 29 коп. та вартості сплачених послуг за зберігання у сумі 21 792 грн.00 коп.;

- згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2007р. у справі №Б26/Б24/182/04 про банкрутство відповідача вбачається, що в ході здійснення ліквідаційної процедури встановлена і підтверджена кредиторська заборгованість перед кредитором –Сова Віталій Іванович у сумі 10 000 грн. 00 коп.; за результатами ліквідаційного балансу у банкрута відсутнє майно;

- отже, з ухвали суду від 27.02.2007р. у справі №Б26/Б24/182/04 не вбачається наявності будь-яких вимог позивача до відповідача, а майно у відповідача відсутнє;

- відповідно до пункту 6 статі 31 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із статтею  49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі  слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня  підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

СУДДЯ                                                                                 Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК України,

„ 02„  липня  2007р.

Згідно з оригіналом

Помічник судді              А.М. Матевосян