донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.03.2007 р.                                                                           справа №17/303

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю
представників сторін:

від позивача:
Биковський О.М. за дов. б/н від 09.12.2005р.

від відповідача:
від третьої особи:
Неізвестна О.Ю за дов. №2/07 від 03.01.2007р.
Шахова Г.О. за дов. №71-01/470 від 13.02.2007р.
Ігнатова Н.О. за дов. №71-01/469 від 13.02.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
25.01.2007 року

у справі
№17/303 (суддя Бойко І.А.)

за позовом
Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" м.Донецьк

до

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" м.Донецьк

Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк

про
стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 7550грн.76коп.

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство "Донецьксталь" - металургійний завод" м.Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" м.Донецьк про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 7550грн.76коп. на підставі ст.1212 Цивільного Кодексу України, ст.57 Статуту залізниці, Наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 20.07.2004р. №144-У; розпорядження від 13.07.2004р. №455 юр; ст.9 Закону України “Про залізничний транспорт”.

Ухвалою від 14.11.2006р. господарський суд Донецької області  господарського суду залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство  “Донецька залізниця” м. Донецьк (т.1 а.с.92).

Рішенням від 25.01.2007 року господарський суд Донецької області (суддя Бойко І.А.) відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 7550грн.76коп.

Рішення мотивоване тим, що 10.12.2003р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Лемтранс” (Експедитор) та Закритим акціонерним  товариством  „Донецьксталь” –металургійний завод” (Підприємство) був укладений договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №2278дс від 10.12.2003р.; на виконання умов п. 3.1. зазначеного договору   Підприємство в грудні 2005р.-січні 2006р. перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ “Лемтранс” авансові платежі, що підтверджується платіжними дорученнями; ТОВ “Лемтранс” були надані послуги по перевезенню вантажів та виставлені відповідні рахунки на оплату, зокрема, спірні рахунки №Э0105751 від 13.01.2005р., №Э01051106 від 23.01.2005р., №Э0105525 від 31.12.2004р.; перевезення вантажів здійснювалося в вагонах власності ТОВ „Лемтранс”, які останнє передало ЗАТ „Донецьксталь” –металургійний завод” в оренду; позивач при отриманні рахунків, які виставляються згідно доданих звітів Експедитора, зауважень та заперечень стосовно нарахованих сум залізничного тарифу (провізної плати) не зробив; в даному випадку неможливо застосувати ст.1212 Цивільного Кодексу України, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на договорі та, відповідно, всі відношення між сторонами будуються, виходячи з умов договору, тобто за наявністю правових підстав; грошові кошти перераховуються відповідачу у відповідності до умов договору, і необхідні останньому для виконання своїх зобов’язань; нарахування та сплата провізної плати з боку позивача є одним із елементів договірних відношень сторін, направлених на належне виконання договору; незгода позивача в частині нарахування провізної плати, зокрема, її завищення,  має під собою інший характер, та інші наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Закрите акціонерне товариство "Донецьксталь" - металургійний завод" м.Донецьк в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2007 року по справі №17/303 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки судом порушені норми процесуального і матеріального права; суди повинні дотримувати вимог законності й обґрунтованості рішення в господарській справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково прийшов до думки про те, що ст.1212 ГК України не може застосовуватися до відносин між ЗАТ «Донецксталь»- металургійний завод»і ТОВ «Лемтранс»і не застосував дану норму матеріального права до спірних правовідносин, оскільки стаття містить загальні положення про зобов'язання, які виникають у зв'язку зі знаходженням або заощадженням майна без достатньої правової підстави; обов'язок повернути безпідставно отримане (збережене) майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності, тому наявність провини в поведінці особи, що безпідставно збагатилась, не потрібно; зазначена цивільно-правова санкція застосовується й у тих випадках, якщо безпідставно збережене майно є результатом події, поводження самого потерпілого або третіх осіб; відповідач безпідставно зберіг у себе кошти в розмірі 7550грн.76коп., які належать позивачу та відповідач повинен відповідати за незаконні дії третіх осіб, зокрема Державного підприємства "Донецька залізниця" м.Донецьк.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" м.Донецьк просить залишити рішення господарського суду Донецької області в справі №17/303 від 25.01.2007р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" є експедитором у правовідносинах, що  виникли  у  виконання договору №2278дс/380/03 від 10.12.2003р., організовувало перевезення вантажів позивача із залученням третіх осіб; все, що виконано третіми особами, було передано позивачу  без   змін,   що  підтверджується  рахунками-переліками  і рахунками експедитора; вартість послуг з перевезення вантажів позивача, що списало з відповідача Державне підприємство "Донецька залізниця", була пред'явлена позивачу відповідачем без змін, тобто ніякого майна позивача відповідач не зберігав; відповідач не нараховував і не мав права нараховувати плату за перевезення вантажів, не зберігав у себе виконане третіми особами; відповідач не відповідає перед позивачем за правильність нарахування провізної плати ні відповідно до законодавства, ні відповідно до укладеного договору; внесення провізної плати за перевезення вантажів позивача, організовану відповідачем з його доручення - це витрати експедитора, що підлягають відшкодуванню; позивач повинен самостійно вирішувати питання з перевізником (залізницею) про правильність нарахування провізної плати; залізницею провізна плата по спірних перевезеннях нарахована правильно, тому що вагони були передані в оренду за договором оренди №3029дс від 05.07.2004р., які не відносяться до категорії вагонів, пільгові тарифи на перевезення вантажів для операторів першої категорії; пільги по тарифу надавалася не вагонам, а операторам; позивач не є оператором першої категорії і йому не повинні надаватись пільги по оплаті тарифу.

Державне підприємство "Донецька залізниця" м.Донецьк просить залишити рішення господарського суду Донецької області в справі №17/303 від 25.01.2007р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки між сторонами укладений договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №2278дс/380/03 від 10.12.03р., який є правовою підставою для проведення розрахунків між сторонами; розмір пільг залежить від категорії оператора; оператором за спірними перевезеннями виступає позивач, який бере участь у процесі перевезення вантажів з використанням орендованого у відповідача рухомого складу; позивач не віднесений до першої або другої категорії операторів, а отже, належить до третьої категорії операторів; залізницею за спірними перевезеннями цілком обгрунтовано було здійснено нарахування залізничного тарифу із застосуванням знижок, встановлених для операторів третьої категорії.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України  на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з абз.2 п.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2003р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (Експедитор) та Закритим акціонерним товариством "Донецьксталь" - металургійний завод" (підприємство) укладений договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №2278дс/380/03 від 10.12.2003р. (т.1 а.с.13).

Предметом договору №2278дс/380/03 передбачено зобов’язаність відповідача виконувати експедиторські послуги, які пов’язані з організацією перевезень вантажів позивача інших транспортних послуг, проводити взаєморозрахунки, а зобов’язаність позивача оплачувати надані відповідачем послуги на умовах цього договору.

Пункт 3.1 договору передбачає, що позивач у відшкодування витрат відповідачу по перевезенню вантажів та іншим транспортним послугам здійснює авансовий платіж. Вартість перевезень та інших транспортних послуг визначається не вище тарифів, які встановлені Мінтрансом України. Платіж повинен бути здійснений менш ніж за 10 діб до початку кожного місяця надання послуг.

Перевезення вантажів здійснювалось в вагонах, які є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", та були останнім передані Закритому акціонерному товариству "Донецьксталь" - металургійний завод"  в оренду на підставі договору оренди №3029дс від 05.07.2004р.

На виконання умов договору №2278дс/380/03 позивач у грудні 2005р.-січні 2006р. перерахував відповідачу авансові платежі, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Це не заперечують сторони.

Предмет позову стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 7550грн.76коп. на підставі ст.1212 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.1212 Цивільного Кодексу України особа,  яка набула майно  або  зберегла його  у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),  зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобовязання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають при наявності наступних вимог: по-перше, необхідно, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна на одній стороні є результатом відповідного зменшення майна на іншій; по-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої особи відбулось без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Обовязок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності.

Стаття 1213 Цивільного кодексу України передбачає, що набувач   зобов'язаний  повернути  потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно ч.2 ст.1213 Цивільного Кодексу України в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставне майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст.50 Закону України “Про власність” власник має право вимагати повернення свого майна з чужого незаконного володіння.

Тобто положення глави 83 Цивільного Кодексу України, до складу якої входить ст.1212 Цивільного Кодексу України, регулюють такі два види позадоговірних зобов’язань, як зобов’язання, що виникають внаслідок або безпідставного набуття, або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого).

Тому суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що у даному випадку неможливо застосувати положення ст.1212 Цивільного Кодексу України, оскільки позовні вимоги грунтуються на договорі; грошові кошти перераховувались у відповідності до умов договору.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для  скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись  ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 25.01.2007 року у справі №17/303 залишити без змін, апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" м.Донецьк –без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 6 прим.

1-позивачу

2-відповідачу

3-третій особі

4-у справу

5-ГСДО

6-ДАГС