ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2007 р.
№ 21/424

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Калінінському районі міста Горлівки, м. Горлівка Донецької області (далі -  відділення виконавчої дирекції Фонду)

на рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2007 та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.03.2007

зі справи  № 21/424

за позовом прокурора Калінінського району м. Горлівки, м. Горлівка Донецької області (далі -  Прокурор), в інтересах держави в особі відділення виконавчої дирекції Фонду

до товариства з обмеженою відповідальністю “Прогрес”, м. Горлівка Донецької області (далі -  Товариство)

про відшкодування в порядку регресу моральної шкоди в сумі 15 000 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

Прокурора –не з’яв.,

позивача –не з’яв.,

відповідача –Гладченка О.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення з Товариства 15 000 грн. моральної шкоди в порядку регресу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.01.2007 (суддя Матюхін В.І), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.03.2007 (колегія суддів у складі:                Запорощенко М.Д. - головуючий, судді Волков Р.В. і Старовойтова Г.Я.), в позові відмовлено. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням, зокрема, на приписи Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі –Закон) і Цивільного кодексу України (далі -  ЦК України) виходили з безпідставності доводів та вимог позивача.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України відділення виконавчої дирекції Фонду просить оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати та “направити справу на новий розгляд”. Скаргу мотивовано тим, що “рішення господарського суду” прийнято з порушенням вимог чинного законодавства.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 24.01.2001 з працівником Товариства Гайдарем В.А. стався нещасний випадок, що спричинив останньому стійку втрату працездатності;

- рішенням апеляційного суду Донецької області від 08.07.2002 зі справи № 22-2185 з відділення виконавчої дирекції Фонду стягнуто на користь Гайдара В.А. моральну шкоду в сумі 15 000 грн. у зв’язку з отриманням останнім ушкодження здоров’я під час роботи у Товаристві;

- відділенням виконавчої дирекції Фонду зазначену суму сплачено, що підтверджується відповідними документами;

Причиною даного спору є питання про те, чи має відповідач відшкодовувати витрати відділення виконавчої дирекції Фонду, яке здійснило страхові виплати за моральну шкоду відповідно до приписів Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” цей Закон набирає чинності 01.04.2001. Чинним на               момент отримання виробничої травми працівником Товариства                Гайдаром В.А. законодавством, що регулювало правовідносини у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування, не передбачався обов’язок відділення виконавчої дирекції Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності.

Таким чином посилання скаржника щодо неможливості застосування в даному разі приписів Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” є вірним.

Скаржник в своїй скарзі посилається на те, що відповідальність за спричинену моральну шкоду гр. Гайдару В.А., повинна була бути покладена на Товариство на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 № 472 “Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров’я, пов’язаним з виконанням ним трудових обов’язків”, що була чинною на момент заподіяння такої шкоди. Проте зазначене посилання не може бути прийнято касаційною інстанцією, оскільки обов’язок щодо сплати суми моральної шкоди саме відділенням виконавчої дирекції Фонду встановлений рішенням апеляційного суду Донецької області від 08.07.2002 зі справи № 22-2185, яке набрало законної сили. Перевірка правильності зазначеного рішення перебуває поза межами повноважень Вищого господарського суду України.

Крім того, згідно з приписами частини третьої статті 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Помилкове застосування попередніми судовими інстанціями положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” не вплинуло на правильність резолютивних частин оскаржуваних рішення та постанови і тому не може вважатися підставою для їх скасування.

Керуючись статтями 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2007 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.03.2007 зі справи № 21/424 залишити без змін, а касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в Калінінському районі міста Горлівки –без задоволення.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                              Б. Львов