ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"13" червня 2007 р.                                                           Справа № 4/148-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

м. Херсон

до агрофірми радгоспу "Білозерський" с. Дніпровське Білозерського району Херсонської області

про  стягнення 62745 грн. 84 коп.

за участю представників сторін:

від  позивача - головний спеціаліст Лагута В.А., начальник відділу Осипова Л.І.

від  відповідача  -  юрист Іванова О.В.

в с т а н о в и в:

Позивач  звернувся з заявою про стягнення 62.745грн.84коп. штрафних санкцій  у зв’язку з нестворенням  відповідачем нормативу  робочих місць для правцевлаштування інвалідів  в 2006році.

В засіданні суду позивач збільшив позовні вимоги. Він  просить  додатково  до  позовних  вимог стягнути  з  відповідача 414грн.04коп. пені за порушення строку сплати  суми адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач  позовні вимоги  не визнає, посилаючись на  те, що ним були створені робочі місця для інвалідів, він  звертався  з листами  в районне  управління праці та соціального  захисту населення, центру зайнятості, до  сільської  Ради з  проханням надсилати   інвалідів для працевлаштування,  здійснював оголошення в місцевій пресі, однак  інваліди не  направлялися  для працевлаштування в 2006році. Крім  того, відповідач надав додатково довідку Дніпровської  сільської  Ради від 12.06.2007року №211 та посилається на те, що  на території  сільської  ради  в 2006року  проживало 33 інваліди працездатного  віку, тому  він  не  мав змоги працевлаштувати  решту інвалідів у зв’язку з відсутністю їх на території  населеного  пункту.

Справа розглядалася з  перервою, яка  оголошувалася в засіданні 05.06.2007року. Суд  зобов’язав відповідача надати  додаткові докази.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані додатково докази, заслухавши представників  сторін, суд -

в с т а н о в и в :

Відповідно до ст.19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від   21.03.1991року №875-ХП для підприємств, установ і організацій, у тому числі підприємств, організацій   громадських  організацій інвалідів, фізичних  осіб, які використовують найману працю, встановлюється  норматив робочих місць для забезпечення  працевлаштування  інвалідів  в розмірі   чотирьох відсотків  середньооблікової  чисельності штатних  працівників облікового  складу за рік, а якщо  працює від 8 до 25 осіб  - у кількості  одного  робочого місця.

Виходячи із загальної чисельності працюючих 1093чоловік.,  відповідачу  на  2006рік  визначено  норматив робочих місць для  забезпечення  працевлаштування   інвалідів в кількості  44 робочих  місця.

Посилаючись на ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” якою встановлено, що підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації   громадських  організацій інвалідів, фізичних  осіб, які використовують найману працю,  де середньооблікова чисельність  працюючих  інвалідів менша, ніж  встановлено  нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щорічно   сплачують  відповідним відділенням Фонду  України  соціального захисту інвалідів адміністративно - господарські санкції, сума яких визначається  у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві об’єднанні, установі, організації у тому числі підприємстві, організації   громадських  організацій інвалідів, фізичної  особи, яка використовує  найману працю за кожне робоче місце, призначене  для працевлаштування інваліда і не  зайняте інвалідом, позивач просить стягнути з відповідача 62.745грн.84коп. адміністративно-господарських  санкцій та 414грн.04коп. пені за їх  несвоєчасне  перерахування у зв’язку з невиконанням  ним  вимог  ст. 19 Закону та нестворенням 6 робочих  місць для  працевлаштування інвалідів  в 2006році, виходячи із  розрахунку середньорічної заробітної плати  одного працюючого в розмірі 10.457грн.64коп.

Відповідно до ч.3 ст. 19  Закону підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації   громадських  організацій інвалідів, фізичних  осіб, які використовують найману працю, самостійно  здійснюють  працевлаштування  інвалідів у рахунок  нормативів  робочих  місць виходячи з  вимог  статті 18 цього  закону.

Статтею  18 зазначеного  Закону передбачено, що  забезпечення  прав  інвалідів на  працевлаштування  та оплачувану  роботу, в тому числі з  умовою  про  виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх  безпосереднього  звернення  до  підприємств, установ, організацій чи  державної  служби зайнятості.      При цьому підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують  найману працю  зобов’язані надавати  державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації  працевлаштування інвалідів і звітувати  Фонду соціального  захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Таким чином,   обов’язок працевлаштування  інвалідів  покладено не тільки на відповідача,  а на зазначені організації, в тому числі і на  державну службу зайнятості та на позивача, який відповідно до Положення  про Херсонське  обласне  відділення Фонду соціального захисту інвалідів,  затвердженого  директором Фонду соціального захисту інвалідів 19.04.2004 року і зареєстрованого  виконавчим комітетом  Херсонської   міської  Ради 21.10.2004року є органом який діє в складі  Міністерства  праці і  соціальної політики України.

Обов’язком відповідача відповідно до ст. 18, 18-1 Закону є  забезпечення прав інваліда на працевлаштування шляхом підбору робочого місця з  урахуванням  побажань інваліда та наявних  в нього професіональних  навичок,  тобто прийняття на роботу шляхом укладення трудового договору, в рамках  зазначеного нормативу,  інвалідів які  мають право  бути зареєстрованими  у державній службі зайнятості як  безробітні. А державна служба зайнятості  здійснює пошук підходящої  роботи  відповідно до  рекомендацій МСЕК, наявних  у інваліда кваліфікації та знань, з  урахуванням  його  побажань.

Документального підтвердження того, що зазначеними органами приймалися будь-які міри  по працевлаштуванню інвалідів на підприємстві відповідача,  направлялися інваліди для працевлаштування, а він  ухилявся від  забезпечення їх роботою відповідно до вимог  ст.18, 18-1, ч.3 ст.19 Закону позивач суду не надав.

Відповідач посилається на наявність в 2006році  робочих місць для працевлаштування інвалідів. Він  надав документальне підтвердження того, що 10.01.2006року   він  звертався  з  листами  до   управління праці і соціального  захисту населення,  Херсонського  обласного  відділення  соціального  захисту  населення, управління пенсійного  фонду України у Білозерському районі, Дніпровської  сільської Ради  Білозерського  району, редакції  місцевої  газети “Придніпровська зірка”, якою здійснена публікація оголошення про запрошення відповідачем  інвалідів на роботу (арк. спр.20-25).

Відповідачем також щомісячно  на протязі 2006року  надавалася звітність   Білозерському центру зайнятості    про  наявність  вакансій  в тому числі і для працевлаштування інвалідів (арк.спр.28-39).

Крім того, відповідно до  наданого  відповідачем списку працюючих  інвалідів,  у 2006році на підприємстві з  різними  строками   роботи  працювало  49, а не  38 інвалідів і цей факт  позивачем не  спростовано.

Відповідно до   розділу У1  колективного  договору на 2005-2006роки відповідачем були  створені  умови праці для інвалідів та проведена атестація робочих  місць.

З  урахуванням  викладеного, суд  прийшов до  висновку про  те, що позивач не  надав належних доказів  того, що саме з вини відповідача  не забезпечено правцевлаштування інвалідів відповідно до  визначеного  Законом нормативу.

З урахуванням викладеного правові підстави для задоволення позову відсутні.

В засіданні за згодою представників сторін  оголошувалася вступна та резолютивна частина постанови.

Керуючись  ст. 162, 163, 167   Кодексу Адміністративного  судочинства

України, суд

п о с т а н о в и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  З.І. Ємленінова

Постанова підписана суддею 16.06.2007р.