ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.06.2007
Справа №2-19/2213-2007А

За позовом – Фірми «Бі», м.Сімферополь АР Крим

До відповідача – ДПІ у м.Сімферополі, м.Сімферополь АР Крим

Про спонукання до виконання певних дій

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Сидельова І.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача – Сулавко С.Я., представник, довіреність б/н від 01.02.2007 р.; Вороніна С.В., представник, довіреність б/н від 01.02.2007 р.

Від відповідача  -не з’явився

Суть спору: Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом про спонукання відповідача до внесення змін до картки особливого рахунку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не може нести відповідальність за не поступлення коштів до бюджету у зв’язку  банкрутством КРД АКБ «Україна».

Відповідач надав відзив на позов № 2518/9/100 від 21.02.2007 р., згідно якому позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач заявою від 22.05.2007р. уточнив позовні вимоги та просить зобов’язати відповідача – Державну податкову інспекцію в м.Сімферополі внести зміни до картки особистого рахунку Фірми «Бі» по єдиному податку шляхом відображення сплати суми у розмірі 5350 грн. згідно платіжних доручень № 647 від 14.06.2001 р.; № 652 від 18.06.2001 р.; № 653 від 26.06.2001 р. та зобов’язати відповідача – Державну податкову інспекцію в м.Сімферополі скасувати нараховані фірмі «Бі» штрафні санкції у розмірі 4765,36 грн.

Провадження по справі здійснювалося відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача відмовився від послуг перекладача.

Відповідно до ст.9, 10 Конституції України, ст.9 Європейської хартії регіональних мов (ратифікована Законом України від 15.05.2003 року № 802), ст.3 Декларації прав національностей України (від 01.11.1991 року № 1771), ст.10 Закону України «Про судоустрій» (від 07.02.2002 року № 3018), ст.18 Закону України «Про мови» (від 28.10.1989 року № 8312), ст.10, 12 Конституції Автономної Республіки Крим (Закон України від 23.12.1998 року № 350), ст.15 Кодексу адміністративного судочинства України та клопотанням представника позивача вони давали пояснення по справі на російській мові.

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, п.2-1 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України перед початком слухання справи представнику позивача були вручені пам’ятки про права та обов’язки сторін.

Розглянув матеріали справи,  суд –

В С Т А Н О В И В :

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Фірма «Бі» зареєстрована у якості суб’єкта підприємницької діяльності виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради 14.11.2000 року, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.16).

14 червня 2001 року позивач платіжним дорученням № 647 через КРД АКБ «Україна» здійснив оплату податкового зобов’язання по єдиному податку за червень 2001 року у розмірі 4000 грн. (а.с.22).

18 червня 2001 року позивач платіжним дорученням № 652 через КРД АКБ «Україна» здійснив оплату податкового зобов’язання по єдиному податку за травень 2001 року у розмірі 1000 грн. (а.с.23).

26 червня 2001 року позивач платіжним дорученням № 653 через КРД АКБ «Україна» здійснив оплату податкового зобов’язання по єдиному податку за червень 2001 р. у розмірі 350 грн. (а.с.24).

Дані платежі були прийняти банком, що підтверджується відміткою банка на платіжних дорученнях, але не поступили до бюджету у зв’язку з чим Державна податкова інспекція в м.Сімферополі не відобразила вказані платежі у особовому рахунку позивача.

Згідно із ч.3, 4 ст.9 Закону України «Про систему оподаткування» (від 25.06.1991 року № 1251 із змінами та доповненнями) обов'язок юридичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку, збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням або списанням податкової заборгованості відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У разі ліквідації юридичної особи заборгованість з податків і зборів (обов'язкових платежів) сплачується у порядку, встановленому законами України. У разі укладення мирової угоди у процедурі провадження у справі про банкрутство заборгованість з податків і зборів (обов'язкових платежів) сплачується у розмірах, визначених мировою угодою, укладеною у порядку, встановленому законами України. Обов'язок фізичної особи щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) припиняється із сплатою податку і збору (обов'язкового платежу) або його скасуванням, а також у разі смерті платника.

Згідно із п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (від 05.04.2001 року № 2346 із змінами та доповненнями) переказ коштів – це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі.

Згідно із п.1.15 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (від 05.04.2001 року № 2346 із змінами та доповненнями) ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування і подачі відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу.

Згідно із п.22.4 ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (від 05.04.2001 року № 2346 із змінами та доповненнями) ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Згідно із п.1.3 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» (від 05.04.2001 року № 2346 із змінами та доповненнями) дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Згідно із п.16.5.2 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Згідно із п.16.3.1 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) нарахування пені закінчується у день прийняття банком, обслуговуючим платника податків, платіжного доручення на сплату суми податкового боргу. У разі часткової сплати суми податкового боргу нарахування пені зупиняється на таку сплачену частку.

Згідно із п.16.5.1 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (від 21.12.2000 року № 2181 із змінами та доповненнями) за порушення строків перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів або державних цільових фондів, встановлених Законом України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, у розмірах, встановлених підпунктом 16.4.1 пункту 16.4 статті 16, та штрафні санкції, встановлені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього Закону, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Законом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків, зборів (обов'язкових платежів) звільняється від відповідальності за несвоєчасне або неповне зарахування таких платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно із ч.5 ст.50 Бюджетного кодексу України (від 21.06.2001 року № 2542 із змінами та доповненнями) податки, збори (обов’язкові платежі) та інші доходи державного бюджету вважаються зарахованими в доход бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Згідно із ст.1 Бюджетного кодексу України (від 21.06.2001 року № 2542 із змінами та доповненнями) бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

З урахуванням викладеного платник податків не є безпосередньо суб’єктом бюджетних відносин і несе відповідні зобов’язання відносно платежів до бюджету і державних цільових фондів на підставі норм законодавства про оподаткування.

ДПА України, враховуючи, що з вини АК АПБ “Україна” не були перераховані відповідно до платіжних доручень клієнтів банку до бюджету податкові платежі на значну суму, своїм Розпорядженням № 227-р від 24.07.2001 р. зобов’язала в строк до 03.08.2001 р. забезпечити відповідно до ст.89 Закону України “Про банки і банківську діяльність” пред’явлення підпорядкованими ДПІ ліквідатору кредиторських вимог до АК АПБ “Україна” в розмірі інвентаризованої заборгованості, нарахованої пені та іншої заборгованості установ АК АПБ “Україна” перед бюджетами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи  та  підлягають задоволенню.

Таким чином, суми сплачених коштів штрафних санкцій по платіжним дорученням  № 647 від 14.06.2001 р.; № 652 від 18.06.2001 р.; № 653 від 26.06.2001 р. повинні бути відображені відповідачем у карті особистого рахунку Фірми «Бі».

На підставі викладеного та керуючись ст.17,  18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

ПОСТАНОВИВ:

·          Адміністративний позов задовольнити.

·          Спонукати Державну податкову інспекцію у м.Сімферополі внести зміні до картки особового рахунку Фірми «Бі» (АР Крим, м.Сімферополь, вул.Руська, 136 в, р/р 57 в КФ АКБ «Мрія» м.Сімферополь, МФО 384618, 4, ідентифікаційний номер 93) по єдиному податку шляхом відображення сплати суми у розмірі 5350,00 грн., згідно платіжних доручень № 647 від 14.06.2001 р.; № 652 від 18.06.2001 р.; № 653 від 26.06.2001 р.

·          Зобов’язати Державну податкову інспекцію у м.Сімферополі скасувати застосовані до фірми «Бі» (АР Крим, м.Сімферополь, вул.Руська, 136 в, р/р 57 в КФ АКБ «Мрія» м. Сімферополь, МФО 384618, 4, ідентифікаційний номер 93) штрафні санкції у розмірі 4765,36 грн.

·          Постанову направити сторонам замовленою кореспонденцією.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 19.06.2007 року у 11 год. 40 хв.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.