ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.07
р.
Справа № 34/91а

Зал судових засідань (кабінет №
212)
місто Донецьк, вулиця Артема 157

Суддя господарського суду Донецької
області Кододова О.В., при секретарі судового засідання Клішиній Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засідання адміністративну справу

За позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Шахтарськ

до відповідача Шахтарської  об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання недійсним  рішення від 09 серпня 2006 року НОМЕР_1.

Представники :

Від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 (за
довіреністю)

Від відповідача - Линнік В.К.,
Демниченко С.Б. (за довіреностями)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Шахтарськ  до Шахтарської  об'єднаної державної податкової інспекції про
визнання недійсним  рішення від 09 серпня
2006 року НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що  в акті перевірки
не міститься доказів того, що у торгівельній точці  реалізовувалася  горілка “Карат” без марки акцизного збору, в
акті є відмітка тільки про реалізацію однієї
пачки сигарет, а також не міститься доказів, що горілка “Карат” без
марки акцизного збору, знаходилася у реалізації.

Відповідач у запереченнях від 17
квітня 2007 року  (вхід. №02-41/15915)
заперечує за тих підстав, що при проведенні перевірки позивача, було
встановлені порушення. На підставі акту перевірки було прийняте рішення про
застосування фінансових санкцій у розмірі 1700грн. за реалізацію, зберігання
алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка.

Відповідач вказує на те, що
наведені фінансові санкції до теперішнього часу позивачем не сплачені.

При розгляді справи  здійснювалася фіксація судового процесу за
допомогою технічних засобів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін суд встановив.

Позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою, зареєстрований Виконавчим комітетом Шахтарської
міської ради Донецької області 18 жовтня 2005 року             ( Свідоцтво НОМЕР_3) , ІПН
НОМЕР_4.

Працівниками Шахтарської об'єднаної
державної податкової інспекції на підставі посвідчень №227 від 17 липня
2006року та №229 від 17 липня 2006року
проведено перевірку  щодо
контролю  за здійсненням розрахункових
операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької
діяльності. За результатами якої складено акт НОМЕР_5 від 18.07.2006р.
Перевіркою з боку позивача встановлені наступні порушення : не проведення через
РРО розрахункової операції на суму 3,50грн., невидача розрахункового документу
на суму 3,50грн.,  незабезпечення
щоденного  друкування фіскальних звітних
чеків, а саме не роздрукування на 25.06.2006року,  незабезпечення відповідності сум готівкових
коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів яка зазначена у денному
звіті РРО, реалізація  алкогольних напоїв
без марки акцизного збору, а саме на пляшці горілки “Карат” відсутня марка
акцизного збору, пляшка горілки знаходилась у реалізації.

На підставі акту перевірки НОМЕР_5
від 18.07.2006р.  відповідачем прийнято
рішення НОМЕР_1 від 09 серпня 2006року про застосування фінансових санкцій на
загальну суму 1700грн. відповідно до абз.13 частини другої статті 17 Закону
України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від
19.12.1995року № 481/95-ВР у розмірі 1700 грн.

Рішенням про застосування до
позивача фінансових санкцій НОМЕР_1 від 09 серпня 2006року на загальну суму
1700 грн. позивачем  в адміністративному
не оскаржувалося.

Суд розглядає спір із застосуванням
Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ).

Розглянувши матеріали справи
господарський суд дійшов висновку що вимоги позивача про визнання недійсним
рішення НОМЕР_1 від 09 серпня 2006року задоволенню не підлягають.

Основними засадами судочинства
відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність
сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно до ст.71 КАСУ кожна  сторона
повинна  довести  ті обставини,
на  яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень,  дій чи
бездіяльності  суб'єкта  владних
повноважень  обов'язок  щодо доказування правомірності  свого
рішення,  дії  чи
бездіяльності покладається    на   відповідача,   якщо
він   заперечує   проти адміністративного позову.

Одним із принципів ( п.4 ст.7 КАСУ)
адміністративного судочинства є
змагальність    сторін,    диспозитивність   та
офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Згідно до п.1ст.11 КАСУ
розгляд  і  вирішення
справ  в адміністративних   судах здійснюються  на
засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними  суду
своїх  доказів  і
у   доведенні   перед
судом   їх переконливості.

Пункт 2 ст.11 КАСУ передбачає, що
суд  розглядає  адміністративні  справи
не  інакше  як за позовною заявою,  поданою відповідно до цього Кодексу,  і не
може виходити  за межі позовних
вимог.  Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі,  якщо це необхідно
для повного захисту  прав, свобод  та
інтересів сторін чи третіх осіб,
про захист яких вони просять.

Відповідно до п.4 ст.70 КАСУ
обставини,   які  за
законом  повинні  бути
підтверджені певними засобами доказування,  не можуть підтверджуватися  ніякими іншими  засобами
доказування,  крім  випадків,
коли  щодо  таких обставин не виникає спору.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ
суд  оцінює  докази,
які є у справі,  за своїм
внутрішнім переконанням,  що ґрунтується
на їх  безпосередньому,  всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 13 Інструкції про порядок
застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової
служби, що затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від
17 березня 2001 р. N 110 (зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 23 березня 2001 р. за N268/5459)
встановлене обов'язкове фіксування порушень законодавства саме у акті
перевірки.

За змістом наведеної норми фіксація у
акті перевірки порушень законодавства є належним засобом доказування наявних
результатів перевірки.

Відповідно до ст.15 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” (із змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 25 березня 2005року N 2505-IV) контроль за додержанням
суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової
служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із
законодавством України.

Стаття 16 Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” передбачає, що контролюючі органи мають право відповідно
до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які
підпадають під дію цього Закону.

Планові або позапланові перевірки
осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки
або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому
законодавством України.

Відповідно до  статті 111 Закону України “Про державну
податкову службу”
(у редакції згідно із Законом України від 25.03.2005 р. N 2505-IV)
позаплановими перевірками вважаються також перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених законами України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", а в інших випадках - за рішенням суду.

Тобто, податковим органам Законом
надані повноваження здійснювати планові та позапланові перевірки додержання
суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари
(послуги) та інших вимог Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг".

Згідно до ст.11І Закону України
“Про державну податкову службу” ( у редакції згідно із Законом України від
25.03.2005 р. N 2505-IV) посадові особи органу державної податкової служби
вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за
наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України,
та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в
якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби,
мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення
перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної
податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є
дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової
служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника
податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому
зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її
початку та дата закінчення.

Тобто, дана правова норма
передбачає умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до
проведення планових та позапланових виїзних перевірок. Ненадання цих документів
платнику податків або їх  надання  з порушенням
вимог,  встановлених  частиною
першою цієї статті,  є
підставою  для  недопущення
посадових   осіб   органу
державної податкової  служби до
проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи
на підставі посвідчень на перевірку №227, №228, №229  від 17 липня 2006 року співробітниками  відповідача проведена перевірка позивача щодо
контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності та з питань
дотримання вимог Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів”.

Позивач допустив представників
податкового органу до перевірки. Акт перевірки підписаний суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 без заперечень, вона не
скористувалася своїм правом дати відповідні пояснення до акту під час
перевірки.

Стаття 17 Закону України “Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” передбачає, що дії органів,
які мають право контролю за реалізацією норм цього Закону, можуть бути
оскаржені в місячний термін у судовому порядку.

Позивачем не надано доказів
оскарження дій співробітників
Шахтарської ОДПІ в адміністративному чи судовому порядку.

При прийнятті рішення суд враховує,
що підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам
чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей
акт, а також порушення  у зв'язку з його
прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Зважаючи на наведені обставини суд
дійшов висновку про відсутність доказів, які б спростували наявні у матеріалах
справи результати перевірки позивача.

Крім того, судом при винесенні
рішення враховано, що  відповідно до
ст.11 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від
19.12.1995року № 481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які
виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються
марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Як вбачається з акту перевірки
позивачем здійснювалась реалізація
алкогольними  напоями без марки
акцизного збору, а саме  на пляшці горілки
“Карат” відсутня марка акцизного збору, пляшка знаходилась у реалізації . Акт
перевірки підписаний ОСОБА_1 без заперечень. За таких підстав судом не
приймаються до уваги посилання позивача на те, що  у акті
не міститься доказів , що горілка “Карат” без марки акцизного збору
знаходилась у реалізації.

Згідно із ст.17 Закону України “Про
державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від 19.12.1995року №
481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем
плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і
громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз.13 ч.2  ст.17 Закону України “Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від 19.12.1995року № 481/95-ВР, до
суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді
штрафів у разі: зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих
алкогольних напоїв та тютюнових виробів, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів без марок акцизного збору встановленого зразка або з підробленими
марками акцизного збору - 100 відсотків вартості товару, але не менше 1700
гривень .

Факт знаходження у реалізації
горілки без марки акцизного збору
підтверджується показаннями свідків, яки були допитані у судовому
засіданні, а саме: старшого державного податкового ревізора інспектора
Шахтарської ОДПІ КабанчукаА.А. та державного податкового інспектора Пастухові
А.О., які здійснювали перевірку позивача, а також їх письмовими поясненнями,
які долучені до матеріалів справи,  з
яких вбачається, що  в ході проведення
перевірки позивача був встановлений факт знаходження в реалізації горілки
“Карат” без марки акцизного збору. Горілка реалізовувалась ПП ОСОБА_1,
порушення були зафіксовані у акті перевірки, який був підписаний позивачем без
заперечень.

Крім того у судовому засіданні, за
клопотанням позивача, була опитана її донька ОСОБА_3, яка також надала письмові
пояснення 13 червня 2007 року (вхід. №02-41/23984) (а.с. 39) де зазначила, що
під час огляду алкогольних напоїв одна пляшка опинилася без акцизної  марки. ОСОБА_1 почала шукати акцизну марку в
холодильнику та ящиках. Акцизна марка була виявлена у холодильній камері, вона
була аналогічна іншим маркам, питання було вичерпане.

Тобто, матеріалами справи,
показаннями свідків підтверджений факт відсутності акцизної марки на
момент  перевірки, а знаходження пляшки
горілки “Карат” з іншими  горілчаними
виробами підтверджує намір реалізації цієї пляшки.

Оскільки у позивача в реалізації
знаходилась пляшка горілки без марки акцизного збору і даний факт
підтверджується матеріалами справи, відтак, відповідач обґрунтовано застосував
до позивача штрафну санкцію передбачену ст.17 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” за  зберігання та реалізацію
алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка, що склало
1700 грн.

Крім того у матеріалах справи  наявний акт інвентаризації  готівкових коштів які знаходились на
торговому об'єкті  закусочній
“Шансон”,  з якого вбачається, що  різниця грошових коштів складає 62,40грн.
Також у цьому акті  ОСОБА_1 пояснює, що  згідно
денного Х-звіту сума складає 57,40грн. Різниця складає 5 грн., різниця у
касі утворилась, в зв'язку з тим, що  у
неї немає досвіду роботи з касовим апаратом. Водночас у акті відсутні будь -
які заперечення або пояснення позивача щодо факту знаходження у реалізації
горілки “Карат” без марки акцизного збору.

Відповідно до вимог пункту 7 статті
11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органи
державної податкової служби мають право застосовувати до підприємств, установ,
організацій і громадян фінансові санкції у порядку та розмірах, встановлених
законом.

Тобто, встановивши порушення,
податкові органи повинні прийняти рішення про застосування санкцій у порядку та
розмірах, встановлених законом.

Судом не приймається до уваги
посилання позивача на те, що фактичне не відбувався факт реалізації горілки без
марки акцизного збору за наступних підстав:

Відповідно до термінів визначених у
Законі України „Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами”
місце торгівлі це місце реалізації товарів, обладнане електронним
контрольно-касовим апаратом або де є товарно-касова книга, в яких фіксується
виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того,
чи оформляється через них продаж інших товарів.

Суб'єкти господарювання (юридичні
та фізичні особи) які мають право на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та
їх працівники зобов'язані дотримуватись Законів України "Про захист прав
споживачів", "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами",
"Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя
населення", Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, Порядку
заняття торгівельною діяльністю і правил торгівельного обслуговування
населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995
р. N 108, та інших нормативних документів прямо чи/та побічно регламентуючих
торгівельну діяльність.

Відповідно до п.12 Правил
роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 30 липня 1996 р. N 854, зберігання та реалізація
алкогольних напоїв дозволяється тільки за наявності марки акцизного збору
встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.
Порядок запровадження марок акцизного збору регулюється законодавством. Пункт
19 цих Правил передбачає, що у торгівельному залі на відповідному торгівельному
обладнанні повинні бути виставлені алкогольні напої у повному асортименті,
наявному у суб'єкта господарювання.

Договір купівлі - продажу
укладається  шляхом  пропозиції
однієї   сторони укласти  договір
(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відтак сам
факт наявності у торгівельному залі на відповідному торгівельному обладнанні
горілки без марки акцизного збору є пропозицією продавця (оферта) для продажу
(реалізації) виставленого товару.

Як вбачається із преамбули Закону
України „Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами” цей  Закон визначає основні засади державної
політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та
тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян.

Тобто зберігання та реалізація
алкогольних напоїв,  вироблених в
Україні, дозволяється тільки за наявності марки акцизного збору встановленого
зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством, що повинно за
забезпечувати їх високу якість та захист здоров'я громадян.

Таким чином, порушення позивачем
вимог ст.11 Закону України  “Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” суд вважає доведеним. Відтак
відповідач обґрунтовано застосував до позивача штрафні санкції відповідно до
абз.13 частини другої статті 17 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” від 19.12.1995року
№ 481/95-ВР  у розмірі 1700 грн. З
оглядку на вищенаведене вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають
задоволенню.

Судові витрати покласти на
позивача.

Постанова прийнята у нарадчій
кімнаті, та у судовому засіданні 25 червня 2007 року після закінчення розгляду
справи оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Керуючись ст. 129 Конституції
України, Законом України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” від
19.12.1995року №481/95-ВР , Законом України “Про державну податкову службу в
Україні”, Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 р. N 854, ст.1, 2, 7,
9, 11, 12, 17, 18, 70, 71, 86, 89, 94, 104, 105, 106, 160-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т
А Н О В И В:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня її
проголошення та  поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу денний строк з дня
проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження адміністративного
судочинства України.

Постанова виготовлена у повному
обсязі 27.06.2007року.

Суддя