РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2007 р.
Справа № 10/226-4386(12/234-3201)

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув у відкритому судовому засіданні  справу

за позовом: Прокурора м. Тернополя в особі Тернопільської обласної державної адміністрації в особі Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації в особі Тернопільського обласного краєзнавчого музею, м. Тернопіль майдан Мистецтв 3 ;

до відповідача: Приватного малого підприємства "Софіт", м. Тернопіль вул. Корольова 12

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Тернопільська міська рада, м. Тернопіль вул. Листопадова 5

За участю представників :

Прокурора :  Мігоцького Л.З. –старшого помічника прокурора м. Тернополя , посвідчення № 8 ;

Позивача : Сурматюка С.С. –адвоката , довіреність від 05.12.2006 року , представника Тернопільського обласного управління культури ;

Відповідача : Снігур В.Ф. –засновника ПМП “ Софіт “ , паспорт  ; Савчук В.П. –представника ПМП “ Софіт “ , довіреність № 12 від 14.03.2006 року ;

третьої особи: Ярош О.П. –юрисконсульта 1 категорії юридичного відділу Тернопільської міської ради , довіреність № 1034/01 від 23.08.2006 року ;

Суть справи:

Прокурор міста Тернополя в особі Тернопільської обласної державної адміністрації в особі Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації, в особі Тернопільського обласного краєзнавчого музею, м. Тернопіль звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом  про зобов'язання приватного малого підприємства “ Софіт “ виконати зобов’язання , передбачені угодою від 01.12.2000 року з доповненням № 1 , перед управлінням культури Тернопільської обласної державної адміністрації в частині продажу по собівартості 3-х кімнатної квартири в 8-ми квартирному житловому будинку із вбудованими виставковим центром та прибудованим музеєм по вул. Медова , 6 в м. Тернополі .

В обґрунтування заявлених вимог Прокурор посилається на рішення Тернопільської міської ради №4/5/114 від 27.12.2002р., угоду від 01.12.2000р., доповнення №1 від 25.02.2001р. до угоди від 01.12.2000р., рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №20 від 07.09.1994р., рішення Тернопільської міської ради №4/4/6 від 11.07.2002р., розпорядження Тернопільської міської ради №75 від 02 лютого 1994 року, розпорядження міського голови №147 від 24.02.2002р., договір від 23.05.2001р., договір про передачу приміщення від 07.04.2004р. №278, комплексний державний висновок від 31.12.2003р. №394-377-03, акт від 28.05.2004р. перенесення в натурі (на місцевість) проекту відведення земельної ділянки, акт прийому-передачі земельної ділянки від 31.08.2004р., рішення Тернопільської міської ради №4/11/29 від 06.06.2004р., договір оренди землі від 28.05.2004р., матеріали перевірки прокуратури Тернопільської області, інші матеріали.

Прокурор та представник Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації  по первісному позову в судовому засіданні позовні вимоги  підтримали повністю .

У відзиві на позовну заяву за № 145 від 12.12.2005 року відповідач просить суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що оформлення ПМП "Софіт" пакету документів на будівництво житлового будинку за адресою вул.Медова,6, відповідає вимогам і процедурі, які передбачені нормами чинного законодавства, а питання про неналежне виконання умов договору неможливо розглядати по суті, оскільки не має предмету спору .

Тернопільська міська рада у відзиві на позовну заяву №72/01 від 11.01.2006р. зазначає, що угода від 01.12.2000р. та доповнення до неї від 15.02.2001р. відповідають загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст.ст. 203-205, 207 ЦК України та ст.ст. 173, 175, 179, 180 ГК України, оскільки волевиявлення учасників правочину було вільним,  відповідали їх внутрішній волі та досягнуто згоди по істотним умовах.

Приватне мале підприємство "Софіт" 16 січня 2006 року подало до суду зустрічну позовну заяву №3 від 14.01.2006р. про визнання угоди від 01.12.2000р. та доповнення до угоди від 15.02.2001р. недійсними. Ухвалою суду від 17.01.2006р. зустрічну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог ПМП “ Софіт “ посилається на договір про передачу приміщення, розпорядження міського голови №147 від лютого 2002 року, договір від 23.05.2001р. про надання земельної ділянки під будівництво, рішення Тернопільської міської ради №4/4/6 від 11.07.2002р., угоду від 01.12.2000р., доповнення від 15.02.2001р. №1 до угоди від 01.12.2000р., рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №20 від 07.09.1994р., розпорядження представника Президента України від 14.02.1994р. №45, розпорядження Тернопільської міської ради №75 від лютого 1994 року, рішення Тернопільської міської ради №4/11/29 від 06.06.2004р., договір оренди землі від 28.05.2004р., рішення Тернопільської міської ради №4/5/114 від 27.12.2002р., дозвіл на виконання будівельних робіт №213/04 від 04.11.2004р.

Справа вже розглядалася також  в господарському суді Тернопільської області  та Львівському апеляційному господарському суді .

Вищий господарський суд України , розглядаючи касаційну скаргу позивача 05 жовтня 2006 року своєю постановою скасував  рішення господарського суду Тернопільської області по справі № 12/234-3201 від 21.02.2006 року  та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.06.2006  року 2006 року і передав справу на новий  розгляд  до Тернопільського господарського суду в іншому складі суддів та вказав підстави для їх скасування .

Зокрема , в Постанові зазначається , що судами помилково не було застосовано до спірних правовідносин по зустрічному позову положення глави 5 ЦК УРСР про позовну давність .

Окрім того  , звернуто увагу на те , що в позовній заяві прокурор не обґрунтував порушення інтересів держави та необхідність їх захисту ; а також кого конкретно прокурор визначив позивачем по справі  - стороною у спірному право відношенні .

Статтею 111-12 Господарського процесуального Кодексу України встановлено , що вказівки , що містяться у постанові касаційної інстанції , є обов’язковими для суду першої інстанції  під час нового розгляду справи .

В порядку підготовки справи до розгляду ухвалою суду від 09 листопада 2006 року зобов’язано прокурора м. Тернополя  надати суду письмове обґрунтування позову із посиланням на законодавство , із зазначенням , зокрема , кого саме визначає прокурор позивачем у справі та в чому саме вбачає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту , документальне обґрунтування на зустрічний позов ; .

На виконання вимог ухвали суду Прокурор м. Тернополя надав суду письмове обґрунтування позову за № 8642 від 07.12.2006 року ( вх. 23878 від 26.12.2006 року )  в якому посилається на вимоги ст. 121 Конституції України , ст. ст. 20,36 Закону України “ Про прокуратуру “ , вимоги Закону України “ Про музеї та музейну справу “ .

Зокрема  зазначає , що  ст.. 3 Закону  передбачено , що основними напрямками національної музейної політики є забезпечення правового та соціального захисту музейних кадрів , який у відповідності до положень ст.. 28 забезпечується державою .

Далі зазначає , що підпунктом 21 пункту 4 Типових положень про управління культури обласної , Севастопольської міської державної адміністрації , Головне управління культури та мистецтв Київської міської державної адміністрації ,, про відділ культури районної в містах Києві та Севастополі державної адміністрації , передбачено , що управління культури облдержадміністрації , відповідно до покладених на нього завдань сприяє забезпеченню соціального захисту працівників закладів , підприємств і організацій культурно-мистецької сфери .

Вважає , що невиконання ПМП “ Софіт “ договірних зобов’язань , визначених в угоді , укладеній між Тернопільським обласним краєзнавчим музеєм та згаданим суб’єктом підприємницької діяльності 01.12.2000 року , а також в доповненні до даної угоди від 15.02.2001 року перешкоджає здійсненню управлінням культури соціального захисту працівників згаданої вище музейної установи , в частині забезпечення останніх житлом .

Отже , в обґрунтуванні позову № 8642 від 07.12.2006 року прокурор м. Тернополя вважає, що внаслідок невиконання ПМП “ Софіт “ взятих на себе зобов’язань згідно угоди від 01.12.2000 року та в доповненні до угоди від 15.02.2001 року укладених між ПМП “ Софіт “ та Тернопільським обласним краєзнавчим музеєм порушуються права саме Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації щодо придбання 3-х кімнатної квартири по вул. Медова 6 в м. Тернополі і поданий позов спрямований саме на захист прав управління культури .

Таким чином , прокурор визначає управління культури  Тернопільської обласної державної адміністрація як позивача у справі.

Що стосується порушення прав  Тернопільського обласного краєзнавчого музею як сторони угоди від 01.12.2000 року , то у поданому позові прокурор не зазначає , в чому саме порушуються права музею і який спосіб захисту їх визначив прокурор .

Під час розгляду справи ні прокурор м. Тернополя , ні Тернопільський обласний краєзнавчий музей не підтвердили належними та допустимими доказами в чому саме полягає порушення ПМП “ Софіт “ прав музею  як юридичної особи .

У відзиві на позов( вх. № 23879 від 16.12.2006 року ) Тернопільська міська рада ( третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ) зазначає , що Тернопільський  обласний краєзнавчий музей являється суб’єктом цивільно-правових відносин і вправі самостійно укладати правочини згідно законодавства . Вважає , що укладена угода між ПМП “ Софіт “ та Тернопільським краєзнавчим музеєм  від 01.12.2000 року та доповнення до неї від 15.02.2001 року містить істотні умови , відповідає внутрішньому волевиявленню сторін та відповідає вимогам чинного законодавства .

Тернопільський обласний краєзнавчий музей м. Тернопіль письмового відзиву на позов не подав , його представник жодного разу у судове засідання не прибув , хоча про час і місце слухання був повідомлений у встановленому ст. 64 ГПК порядку , а тому справа розглядається без участі його представника за наявними у справі документами .

23 січня 2007 року відповідач по справі звернувся до суду з заявою про зміну зустрічної позовної заяви за № 3 від 14.01.2006 року і просить вважати відповідачем у справі Тернопільський обласний краєзнавчий музей  та розірвати доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року у зв’язку з невиконанням його умов відповідачем .

У поданому клопотанні зазначає , що пропозиція продажу 3-х кімнатної квартири в новозбудованому будинку за адресою м. Тернопіль вул. Медова 6 , згідно доповнення № 1 від 15.02.2001 року належала Тернопільському обласному краєзнавчому музею , а тому музей повинен був ініціювати питання розміщення квартири , визначення її собівартості ( так як це вимагало доповнення ) . Проте ,  будь-які дії зі сторони відповідача фактично не проводилися і музей не проявляв інтересу до даної теми . Далі зазначає , що зацікавлена особа зобов’язувалася провести оплату 50% собівартості квартири на початок будівництва , що не було музеєм виконано . Будівництво розпочате 04 листопада 2004 року згідно дозволу інспекції архбудконтролю на виконання будівельних робіт № 213/04 , на умовах дольової участі . На час розгляду позову будівництво завершене за рахунок коштів дольовиків і вільних квартир у будинку немає.

Посилається на вимоги ст. 161 ЦК УРСР і згідно якої зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону , акту планування , договору , а при відсутності таких вказівок –відповідно до вимог , що звичайно ставляться .

Стаття 22 ГПК України надає право позивачу змінити підставу або предмет позову , збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову  і зазначене право може бути реалізоване ним до прийняття рішення по справі.

Господарським судом прийнято зміну зустрічних позовних вимог Приватного малого підприємства “ Софіт “ м. Тернопіль , поданого 23 січня 2007 року   і вимогою ПМП “ Софіт “ по зустрічному позову  суд вважає  розірвання  доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року .

Розгляд справи, призначений вперше до слухання 28 листопада 2006 року, відкладався до 26.12.2006 року та 01.02.2007 року  ; в судовому засіданні оголошувалася перерва до 16 годин 05 лютого 2006 року в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України .

У судовому засіданні 01 лютого 2007 року представник прокурора  звернувся до суду з усним клопотанням про оголошення в судовому засіданні перерву на більш тривалий період ( дві неділі ), в зв’язку з зверненням  заступника прокурора до Тернопільського міського голови з листом № 503 від 23.01.2007 року . Зокрема , в листі заявлено клопотання про розгляд на черговому засіданні міськвиконкому питання щодо доцільності , відповідності інтересам міста , а також щодо волевиявлення виконавчого органу умов договору , укладеного між міськвиконкомом та ПМП “ Софіт “ у квітні 2004 року щодо надання останнім в рахунок передачі 6% від загальної площі будівництва 8-ми квартирного будинку з прибудованим виставковим центром та музеєм по вул. Медовій 6 у місті Тернополі –не житлового приміщення під влаштування музею , загальною площею 99,7 кв. м.

Представник Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації  підтримав клопотання представника прокурора про оголошення в судовому засіданні перерви на більш тривалий строк ( до проведення засідання Тернопільського міськвиконкому ) .

Представник відповідача –приватного малого підприємства “ Софіт “ м. Тернопіль заперечив щодо оголошення перерви в судовому засіданні на більш тривалий період , оскільки задоволення клопотання буде протирічити вимогам статті 69 ГПК України і зазначив , що наявні у справі документи є достатніми для розгляду справи по суті та винесення рішення .

Розглянувши клопотання представника прокурора м. Тернополя суд зазначає , що статтею 69 ГПК України визначено , що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви . У виняткових випадках голова господарського суду має право продовжити строк вирішення спору , але не більше як на один місяць .

Ухвалою від 03 січня 2007 року голова господарського суду Тернопільської області продовжив строк вирішення спору до 03 лютого  2007 року .

Враховуючи , що суд неодноразово відкладав розгляд справи , у зв’язку з витребуванням від сторін додаткових документів та оголошував перерви у судових засіданнях , що з часу призначення справи до розгляду у позивача було достатньо часу для надання суду документів в обґрунтування заявленого позову , а також , що згідно ст. 69 ГПК України строк розгляду спору  не може перевищувати 3 місяці ( з врахуванням продовження строку розгляду головою суду ) , а також заперечення представника ПМП “ Софіт “ на продовження строку , суд відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про оголошення перерви на більш тривалий строк та розглядає справу по суті за наданими сторонами документами.

Розглянувши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін  в обґрунтування позовних вимог та їх заперечення , суд встановив наступне :

Відповідно до ч. 1 статті 1 Господарського процесуального Кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського Кодексу України встановлено , що кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів .  Зазначена стаття визначила шляхи захисту прав та законні інтересів зазначених суб’єктів.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України також визначає , що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу  та визначає способи захисту цивільних прав та інтересів .

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом , що встановлений договором або законом ( частина  друга п. 1 ст. 16 ЦК України )

Згідно з ч. 2 ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації , що подали позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу .

Прокурор м. Тернополя визначив у заяві Позивачем по справі –управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації м. Тернопіль бульвар Шевченка 6 , Тернопільський обласний краєзнавчий музей м. Тернопіль майдан Мистецтв 3

Суспільні відносини у галузі музейної справи , правові , економічні та соціальні засади діяльності музейних закладів України встановлені у Законі України “ Про музеї та музейну справу “ .

Статтею 1 зазначеного Закону музеї є юридичними особами , крім тих , що створюються і діють при підприємствах , установах , організаціях , навчальних закладах .

Згідно статті 3 Закону до основних напрямків національної музейної політики , зокрема відносяться  забезпечення підготовки та підвищення фахової кваліфікації музейних кадрів , їх правовий і соціальний статус .

З метою визначення юридичного статусу установи та об’єму повноважень його органів управління у судовому засіданні досліджувався Статут Тернопільського обласного краєзнавчого музею .

Встановлено , що Тернопільський обласний краєзнавчий музей є юридичною особою , що діє на підставі Статуту , який затверджений управлінням комунального майна облвиконкому 17 серпня 1995 року.

Як зазначено у Статуті  цілями його діяльності є систематичне оновлення і створення нових експозицій, стаціонарних і пересувних виставок, проведення науково-дослідницької роботи, забезпечення обліку і наукового спрацювання музейних колекцій, систематичне вивчення архівних матеріалів, спогадів відомих людей краю, комплектування фондів, організація польових експедицій (археологічних, фольклорно-етнографічних, топонімічних та ін.), читання лекцій проведення науково-просвітницької роботи, екскурсійне обслуговування, надання методичної допомоги громадським музеям, організація і створення нових музеїв, робота по проведенню обліку і паспортизації пам’ятників історії та культури, що є в області.

Згідно п.4 розділу І Статуту, музей для досягнення цілей, передбачених статутом, має право від свого імені укладати угоди, набувати майнових та особистих немайнових прав і нести обов’язки, бути позивачем і відповідачем у суді, арбітражному суді.

Згідно п.12 розділу IV статуту директор музею: затверджує поточні плани і хід діяльності музею та заходи, що є необхідними для вирішення його завдань і цілей, затверджує щорічний кошторис, штатний розклад, посадові оклади працівників, встановлює показники, розмір та строки їх виконання, створює і ліквідує відділи музею, що необхідні для виконання цілей і завдань музею, в межах своєї компетенції видає накази, що є обов’язковими для всіх працівників музею, забезпечує виконання рішень та розпоряджень обласної Ради народних депутатів, виконавчого комітету, управління культури, приймає рішення щодо інших питань поточної діяльності музею.

Отже , чинним законодавством України та Статутом музею не заборонено керівнику музею укладати угоди з господарюючими суб’єктами .

Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації м. Тернопіль є структурним підрозділом обласної державної адміністрації , що утворюється головою обласної державної адміністрації і підзвітне та підконтрольне голові обласної державної адміністрації та Мінкультури , діє на підставі Положення , затвердженого головою Тернопільської обласної державної адміністрації 20.07.2001 року ( копія положення знаходиться в матеріалах справи , том 1 стор. 160—163 ) .

Пунктом 11 Положення визначено , що управління є юридичною особою , має самостійний баланс , реєстраційні рахунки в установах Державного казначейства , печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням .

Відповідач по справі –Приватне мале підприємство “ Софіт “  , місцезнаходження органів управління якого якої м. Тернопіль вул. Корольова 12  є юридичною особою , яка включена до ЄДРПОУ , ідентифікаційний код  14038153, що підтверджується  Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО № 161595 , виданого Державним реєстратором Тернопільської районної державної адміністрації ( належним чином завірена копія знаходиться в матеріалах справи , аркуш 140 том 2 справи ) .

Прокурор міста Тернополя та Управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації  визначили спосіб захисту свого права як зобов’язання ПМП “ Софіт “ вчинити дії , а саме продати управлінню культури Тернопільської обласної державної адміністрації по собівартості 3-х кімнатну квартиру в 8-ми квартирному житловому будинку по вул. Медова 6 в м. Тернополі .

У зустрічному позові Приватне мале підприємство “ Софіт “ визначило спосіб захисту свої прав як розірвати доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року , у зв’язку з невиконанням його умов відповідачем , а саме  Тернопільським обласним краєзнавчим музеєм .

Як встановлено у судовому засіданні  02 лютого 1994 року Тернопільська міська адміністрація прийняла розпорядження № 75 “ Про  виведення з житлового фонду ветхих будинків з яких мешканці відселені “ пунктом 1 якого було вилучено з житлового фонду міста та підлягав знесенню , зокрема , житловий будинок по вул. Медова 6 .

07 вересня 1994 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради прийняв рішення № 20, яким скасував розпорядження міської адміністрації від 02.02.1994 року № 75 в частині “ Про знесення будинку за адресою  вул. Медова 6 “ Пунктом 2 рішення надано в безоплатне користування Тернопільському краєзнавчому музею будинок за адресою вул. Медова 6 , загальною площею 157 кв. м. , балансовою вартістю 32526 крб. ; та зобов’язано дирекцію краєзнавчого музею в термін до 12.11.1994 року провести відповідні ремонтні роботи даного будинку , проект реконструкції будинку погодити з управлінням містобудування та архітектури .

Під час розгляду справи Тернопільський краєзнавчий музей не надав доказів , які б свідчили про погодження ним  проекту реконструкції будинку по вул. Медова 6 та про проведення ним ремонтних робіт  .

Згідно замовлення ПМП “ Софіт “ Товариство з обмеженою відповідальністю “ Центр нерухомості “ , яке діє на підставі Угоди № 983 з Фондом Державного майна України від 22.06.2000 року провело експертну оцінку не житлового будинку за адресою м. Тернопіль вул. Медова 6 станом на 03 травня 2001 року  та Акт обстеження технічного стану будівлі( споруди ) по вул. Медова 6. Зазначеним актом визначено загальну оцінку технічного стану будівлі  як така , що знаходиться в аварійному стані і ремонту не підлягає .

11 липня 2002 року четверта сесія четвертого скликання Тернопільської міської ради прийняла рішення № 4/4/6 “ Про надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування 8-ми квартирного житлового будинку з вбудованим виставковим центром та прибудованим музеєм приватного малого підприємства “ Софіт “ , пунктом 1 якого скасувала рішення виконавчого комітету від 07.09.1994 року № 20 “ Про скасування розпорядження і передачі на баланс житлового будинку “ ; дозволила приватному малому підприємству “ Софіт “ розібрати будинок за адресою вул. Медова 6 . Будівельні матеріали від розбори будинку передати по акту департаменту житлово-комунального господарства , екології і транспорту та дала дозвіл приватному малому підприємству “ Софіт “ на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування 8-ми квартирного житлового будинку з вбудованим виставковим центром та прибудованим музеєм на земельній ділянці площею до 0,12 га за адресою вул. Медова 6 на умовах оренди терміном на двадцять п’ять років .

Рішення Тернопільської міської ради від 11.07.2002 року було виконане ПМП “ Софіт “ , про що свідчить Акт складений 02.10.2002 року і згідно якого при розборці житлового будинку по вул. Медова 6 було виявлено придатними для використання цегла б/в в кількості 8 тис. штук та дрова –3,5 м. куб. Вказані матеріали отримало господарське товариство з обмеженою відповідальністю “ Мрія “ по довіреності серії ЯЕН № 916861 від 01 жовтня 2002 року .

Рішенням Тернопільської міської ради від 27.12.2002р. ПМП "Софіт" погоджено місце розташування житлового будинку за адресою Медова,6 з наданням дозволу на складання проектно-кошторисної документації та складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га.

Рішенням Тернопільської міської ради від 06.05.2004р. було затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,12 га під будівництво житлового будинку та надано її в оренду ПМП "Софіт" терміном на 5-ть років. Договір оренди земельної ділянки між ПМП "Софіт" та міською радою укладено 28.05.2004р.

В період дії рішення Виконкому Тернопільської міської ради № 20 від 07.09.1994 року ( яким надано в безоплатне користування будинок по вул. Медова 6 Тернопільському краєзнавчому музею )  , а саме 01 грудня 2000 року між Тернопільським обласним краєзнавчим музеєм та приватним малим підприємством "Софіт" було укладено угоду згідно умов якої  музей передає ПМП "Софіт" безкоштовно будинок в аварійному стані за адресою м. Тернопіль, вул.Медова,6, а ПМП "Софіт" будує на цій ділянці виставковий центр та житло, яким розпоряджається на свій погляд.

Угода підписана від імені Тернопільського краєзнавчого музею його директором Лавренюк В.А. та від імені ПМП “ Софіт “ Снігур А.П. та скріплена відтисками печаток .

Отже , сторонами по угоді виступають Тернопільський обласний краєзнавчий музей та Приватне мале підприємство “ Софіт “ м. Тернопіль

Згідно зі статтею 153 Цивільного Кодексу Української РСР ( чинного на момент укладання угоди )  договір вважається  укладеним , коли між сторонами в потрібній  у належних випадках формі досягнуто згоди з усіх істотних умов . Істотними умовами договору  є , зокрема , умови про предмет , ціну , форму оплати .

Укладена між сторонами угода 01.12.2000 року містить всі необхідні для даного виду договору істотні умови .

15 лютого 2001р. між тими ж сторонами  було підписано доповнення №1 до угоди від 01.12.2000р. , умовами якої визначили , що після закінчення будівництва будинку по вул. Медова ПМП "Софіт" продає в цьому будинку для обласного відділу культури 3-х кімнатну квартиру по собівартості ;  обласний відділ культури проводить оплату 50% від собівартості на початок будівництва, решту суми сплачує після здачі об’єкта в експлуатацію.

Окрім того , сторони погодили , що розміщення квартири та її собівартість будуть визначені додатково після закінчення проектних робіт .

Дослідивши оспорювану угоду суд зазначає , що вона укладена ПМП “ Софіт “ відповідно до вимог законодавства України  , а саме відповідно до статей 21-23 Закону України “ Про підприємства в Україні “ ( чинного на час укладання угоди ) і яким встановлено , що підприємства вільні у виборі предмета договору , визначенні зобов’язань , будь-яких інших умов господарських взаємовідносин , що не суперечать законодавству України .

З досліджених у судовому засіданні угоди від 01.12.2000 року та доповнення № 1 до угоди від 15.02.2001 року випливає , що ПМП “ Софіт “ брало на себе зобов’язання будувати за свої кошти приміщення виставочного центру загальною площею 95 кв. м. , яке передасть безкоштовного музею ( позивачу по справі ) ; будує на земельній ділянці власний виставочний центр та житло , яки розпоряджається на свій погляд , а після закінчення будівництва будинку продасть управлінню культури 3-х кімнатну квартиру по собівартості .

Згідно  статті 161 ЦК Української РСР  зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону , акту планування , договору .

Отже , Приватне мале підприємство “ Софіт “ взяло на себе обов’язок провести будівництво по вул. Медова 6 в м. Тернополі житлового будинку , власного виставочного центру та музею , а після закінчення будівництва будинку продає в цьому будинку для обласного відділу культури 3-х кімнатну квартиру .

Правові та організаційні основи планування , забудови та використання територій встановлює Закон України “ Про планування і забудову територій “ .

Статтею 3 вказаного Закону визначено , що забудова окремих земельних ділянок , здійснюється їх власниками чи користувачами у встановленому законом порядку .

Для здійснення будівництва виготовляється проектно-кошторисна документація .

ПМП “ Софіт “ надало суду виготовлено робочий проект будівництва виставкового центру та музею , прибудованих до житлового будинку на 8 квартир по вул. Медова 6 в м. Тернополі ( копія проекту знаходиться в матеріалах справи ) .

Тернопільська обласна служба “ Укрдержінвестекпертиза “ підготовила Комплексний державний  експертний висновок 31.12.2003 року за № 394-377-03 по робочому проекту житлового будинку на 8 квартир з прибудованим виставковим центром та музеєм по вул. Медова 6 в м. Тернополі ;  04 листопада 2004 року Інспекція архітектурно-будівельного контролю Управління містобудування та архітектури Тернопільської міської ради надала дозвіл на виконання будівельних робіт № 213/04 ПМП “ Софіт “ з будівництва 8-ми квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованим виставковим центром та музеєм за адресою вул. Медова 6 ( аркуш № 28 том . матеріалів справи ) .

Як пояснив у судовому засіданні представник ПМП “ Софіт “ з вказаної дати розпочалося будівництво по вул. Медова 6 в м. Тернополі .

Таким чином  , досліджені у судовому засіданні документи , які були надані відповідачем у справі підтверджують , що Приватне мале підприємство “ Софіт “ виготовило проектно - кошторисну документацію на будівництво по вул. Медова 6 в м. Тернополі , отримало погодження відповідних державних установ та приступило до будівництва ( тобто ,  прийняло на себе виконання умов угоди від 01 грудня 2000 року , передбачивши у проектно-кошторисній документації будівництва  по вул. Медова 6 , як житлового будинку так і  власного виставочного центру та музею ) .

Оскільки, проект будівництва по вул. Медова 6 був закінчений 2003 році , а тому сторони договору ( як Тернопільський обласний краєзнавчий музей так і ПМП “ Софіт “ ) на виконання  вимог доповнення № 1 до угоди від 15 лютого 2001 року вправі  були погодити розміщення квартири та її собівартість . Враховуючи , що механізм погодження розміщення квартири та її собівартості сторонами не був чітко прописаний в угоді, а тому суд вважає , що ініціатива погодження могла виходити як  від Тернопільського обласного краєзнавчого музею , так і від Приватного малого підприємства “ Софіт “ .

У судовому засіданні не знайшло підтвердження , що Тернопільський обласний краєзнавчий музей в силу приписів доповнення № 1 до угоди по власній ініціативі  звертався до ПМП з відповідними заявами , листами , проектом договору , тощо , щодо погодження розміщення квартири та її собівартості .

У поданому до суду листі ( вх. № 8857 від 01.02.2006 року ) ПМП “ Софіт “  зазначило , що будівництво 8-ми квартирного будинок по вул. Медова 6 в м. Тернополі проводилося за рахунок коштів дольовиків .  На вимогу суду ПМП “ Софіт “ надало  01 лютого 2007 року копії Договорів про дольову участь в житловому будівництві в м. Тернополі , вул. Медова 6 ( всього договорів 8 ) і які були укладені за період з 22 вересня 2004 року по 20 червня 2005 року підприємством з жителями м. Тернополя  . Із укладених договорів випливає , що вони укладалися з метою залучення коштів громадян для будівництва будинку .Також встановлено , що з метою визначення учасників будівництва вказаного будинку ПМП “ Софіт “ проводилася опублікування оголошення в газеті “ У кожен дім “ м. Тернопіль протягом 2004 –2005 років .

З огляду на наведене суд вважає , що з часу закінчення проектних робіт і до часу розгляду позову в суді сторонами не було виконано умову Доповнення № 1 до угоди від 01 грудня 2000 року і не було погоджено розміщення квартири та не визначалася її собівартість .

Згідно частини першої статті 216 Цивільного Кодексу Української РСР ( в редакції  від 18.07.1963 року ) зобов’язання припиняється виконанням , проведеним належним чином .

Представлені  документи свідчать , що , сторони по угоді на час розгляду справи в суді не виконали взяті на себе зобов’язання , передбачені угодою від 01.12.2000 року та доповненні № 1 до угоди від 15.02.2001 року.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

До цивільних правовідносин сторін, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, та продовжують існувати  після  набрання ним чинності, згідно п. 4 Прикінцевих та  перехідних положень Цивільного кодексу України, застосовуються норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року.

Оскільки , на час розгляду позову в суді умови угоди від 01.12.2000 року не виконані і продовжують існувати , а тому до даних правовідносин суд застосовує положення Цивільного Кодексу України .

У відповідності до вимог ст. ст. 525,526  ЦК України  зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Окрім цього суд зазначає наступне :

Згідно Закону України ”Про власність” право  власності  -  це  врегульовані  законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

В силу ст.12, 21 Закону, ст. 328,329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Однією з підстав виникнення права власності є набуття даного права на новостворене майно.

Ст. 331 ЦК України  встановлює спосіб виникнення права власності на новостворене майно. Так, законодавець визначає, що особа може створити  річ як самостійно, так і на підставі певного договору (договору підряду) і за загальним правилом особа, яка створила річ на підставі договору, набуває права власності на неї. Право власності на нову річ виникає в той момент коли в результаті виготовлення чи створення з’являється об’єкт, який може кваліфікуватися,  як нова річ.

Частина 2 ст. 331 ЦК України визначає можливість виникнення права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 181 ЦК України  до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об’єкти, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, тобто ліси, насадження, будинки, тощо.

Право власності на новостворене нерухоме майно (будівлі, споруди) виникає в момент завершення будівництва даного об’єкта, з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо законом або договором передбачено такий порядок. Тобто, якщо  право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то право власності на дане майно виникає лише з моменту його державної реєстрації.

Згідно "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого Наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 р. №7/5 (із внесеними змінами) реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ (бюро технічної інвентаризації), яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. З 3.08.2004 року набрав чинності Закон України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, від 1.07.2004 року.

Відповідно до Постанови КМУ від 22.09.2004 року №1243 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва. Для пред'явлення державній приймальній комісії закінченого будівництвом об'єкта утворюється робоча комісія. Результати перевірки робочою комісією готовності закінченого будівництвом об'єкта оформляються відповідними актами. Дата підписання акта державною приймальною комісією і є датою введення об'єкта в експлуатацію.

До моменту виготовлення об’єкта (закінчення будівництва та прийняття об’єкта в експлуатацію), який може визнаватися як нова річ, особа яка здійснює його створення, визнається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні нею в процесі цього будівництва (створення майна).

Позивачем не представлено на час розгляду справи належних и допустимих доказів завершення будівництва житлового будинку по вул. Медова 6 в м. Тернополі , а тому вимога позивача про зобов’язання ПМП “ Софіт “ виконати зобов’язання перед управлінням культури в частині продажу по собівартості 3-х кімнатної квартири в 8-ми квартирному суперечить ст. 876 ЦК України.

Норми Цивільного кодексу України встановлюють, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК) та встановлює правові наслідки порушення зобов'язання  у вигляді його припинення або розірвання договору (ст. 611 ЦК).

В доповненні до угоди № 1 від 15.02.2001 року сторони  - Тернопільський обласний краєзнавчий музей м. Тернопіль та Приватне мале підприємство “ Софіт “ визначили , що розміщення квартири та її собівартість будуть визначені додатково після закінчення проектних робіт .

Як встановлено у судовому засіданні , проектно-кошторисна документація на  будівництво будинку по вул. Медова 6 в м. Тернополі і була виготовлена у 2003 році , а в листопаді 2004 року ПМП “ Софіт “ приступило до будівництва об’єкта , Тернопільський обласний краєзнавчий музей як сторона угоди не зверталася до ПМП “ Софіт “ з пропозицією про розміщення квартири в житловому будинку по вул. Медова 6 та про визначення собівартості квартири , тобто не виконала взяті на себе зобов’язання , передбачені в доповненні № 1 .

Оскільки , Тернопільський обласний краєзнавчий музей не виконав взятих на себе зобов’язань , передбачених у доповнення  № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року в частині  розміщення квартири та визначення її собівартості , а тому у ПМП “ Софіт “ є правові підстави ставити в суді питання про розірвання доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди , у зв’язку з невиконанням його умов іншою стороною .

Статтею 80 Господарського процесуального Кодексу України визначено , що господарський суд припиняє провадження у справі , якщо між сторонами відсутній предмет спору .

Враховуючи , що Приватне мале підприємство “ Софіт “ м. Тернопіль у поданому до суду клопотанні ( вх. № 10613 від 23.01.2007 року ) змінило вимоги зустрічної позовної заяви , а саме  визначила зустрічний позов як розірвання доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року , а тому суд припиняє провадження у справі в частині зустрічного позову  про визнання угоди від 01.12.2006 року та доповнення до угоди від 15.02.2001 року недійсними в порядку статті 80 п. 1-1 ГПК України , оскільки між сторонами відсутній предмет спору .

При досліджені судом доказів та доводів сторін , наведених в обґрунтування та заперечення позовних вимог , суд прийшов до висновку , що вимоги управління культури Тернопільської обласної державної адміністрації м. Тернопіль щодо зобов’язання ПМП “ Софіт “ м. Тернопіль продати йому 3-х кімнатну квартиру в будинку по вул. Медова 6 в місті Тернополі є безпідставними та такими що не підлягають до задоволення ; в частині зустрічного позову Приватного малого підприємства “ Софіт “ м. Тернопіль про розірвання доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року вимоги є обґрунтованими та такими , що підлягають до задоволення .

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 32-34, 43,49, п.1-1 ст.80, 82-84 ГПК України, ст. 20 Господарського Кодексу України  ,ст. ст. 151,161,216 ЦК УРСР , ст. 16, 525,526 Цивільного Кодексу України , Законом України “ Про музеї та музейну справу “ , господарський суд ,-

ВИРІШИВ:

1.Зустрічний позов задовольнити. Розірвати доповнення № 1 від 15.02.2001 року до угоди від 01.12.2000 року , укладеного між Тернопільським обласним краєзнавчим музеєм м. Тернопіль майдан Мистецтв ,3 та Приватним малим підприємством “ Софіт “ м. Тернопіль вул. Корольова .

2.Відмовити управлінню культури Тернопільської обласної державної адміністрації м. Тернопіль бульвар Шевченка 6 у задоволенні позову щодо зобов’язання приватного малого підприємства “ Софіт “ м. Тернопіль  продати 3-х кімнатну квартиру  в 8-ми квартирному житловому будинку  по вул. Медова 6 в м. Тернополі .

3.В частині зустрічних позовних вимог Приватного малого підприємства “ Софіт “ про визнання угоди від 01.12.2000р. та доповнення до угоди від 15.02.2001р. недійсними - провадження припинити  .

4.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення  десятиденного строку з дня його прийняття  .

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення  через місцевий господарський суд.

Суддя