ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 22-15-19/216-05-7142
апеляційний господарський суд у складі:
судді
Суддів
секретарі                               Іоффе С.Б.,
за участю представників
від СПД -фізичної особи
виробничо-технічної комплектації” -Пака О.І., Охотської Л.В.,
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПП „Управління виробничо-технічної
рішення господарського суду Одеської області від 16.04.2007р.

по справі №
22-15-19/216-05-7142

за
позовом СПД -фізична особа ОСОБА_1,

СПД -фізична особа ОСОБА_3,

до
ЗАТ ОВТСО „Лазур”

про
визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

за
позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ПП
„Управління виробничо-технічної комплектації”

до 1.
СПД -фізична особа ОСОБА_1,

2. СПД -фізична особа ОСОБА_3,

3. ЗАТ ОВТСО „Лазур”

про
визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання повернути майно.

Розпорядженням
Голови Одеського апеляційного господарського суду № 55 від 18.06.2007р. у даній
справі проведено заміну суддів Мацюри П.Ф. та Ліпчанської Н.В. на суддів
Савицького Я.Ф. та Лавренюк О.Т.

Суд
встановив:

У
липні 2005р. СПД -фізична особа ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1), СПД -фізична особа
ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3) звернулись до господарського суду Одеської області з
позовом до ЗАТ Одеського виробничо-торгівельного суконного об'єднання
"Лазур" (надалі -ЗАТ "Лазур") про визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 28.10.2004р.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 12.12.2005р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, - ПП „Управління виробничо-технічної
комплектації”.

13.02.2007р.
ПП „Управління виробничо-технічної комплектації” звернулось з позовом до СПД
ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3 та ЗАТ „Лазур” про визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Справа
розглядалась судами неодноразово.

При
останньому розгляді справи рішенням господарського суду Одеської області від
16.04.2007р. позов СПД ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3 до ЗАТ "Лазур"
задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 28.10.2004р., укладений
між ЗАТ "Лазур" та СПД ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3

Визнано за СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3
право спільної сумісної власності на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, а саме:

-          будівля Центральної розподільної
підстанції  (інвентарний НОМЕР_1 площею
56,14 кв.м.);

-          будівля трансформаторної підстанції
-368 (інвентарний НОМЕР_2, площею 92,64 кв.м);

-          приміщення трансформаторної
підстанції -3034 (площею 31,9 кв.м);

-          кабельна лінія від ТЕЦ до Центральної
розподільної підстанції довжиною 1700 м "АСБ-10(3*185)";

-          кабельна лінія -6 кВ від ПП
"Слободка"  до Центральної
розподільної підстанції  довжиною 30м
"АСБ -10(3*185)";

-          кабельна лінія-6 кВ (інв.НОМЕР_3) від
Центральної розподільної підстанції  до
трансформаторної підстанції-368;

-          кабельна лінія -6 кВ від Центральної
розподільної підстанція  до
трансформаторної підстанції -3034;

-          допоміжне обладнання Центральної
розподільної підстанції:

-          ТПЛ-10 200/5А, САЗЦУ Н-670 3*100В 3*5А;

-          ТПЛ-10 150/5А, САЗЦУ Н-670 3*100В
3*5А;

-          допоміжне обладнання у
трансформаторній підстанції -368 та трансформаторній підстанції -3034;

-          трансформатор (ТМ) -400 Ква -2 шт.;

-          трансформатор (ТМ) -320 Ква 6 кВ -1
шт.;

-          трансформатор  1000 кВа -1шт.;

-          низьковольтне конденсаторне
устаткування (інвентарний НОМЕР_5)4

-          розподільний пульт (інвентарний
НОМЕР_4);

-          щит (інвентарний НОМЕР_6).

Стягнуто
з  СПД ОСОБА_1 до державного
бюджету України недоплаченого держмита в сумі 85 грн.

Стягнуто з ЗАТ „Лазур” на користь СПД
ОСОБА_1 170 грн. держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

У
задоволенні позову ПП „Управління виробничо-технічної комплектації” до СПД
ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3 та ЗАТ „Лазур” відмовлено.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, ПП „Управління виробничо-технічної
комплектації” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення
скасувати та постановити нове, яким у позові СПД ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3 до ЗАТ
„Лазур” відмовити, а його позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування
скарги посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, а також на порушення і неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги,  юридичну оцінку обставин справи
та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим судом
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно
матеріалам справи, та як встановлено місцевим господарським судом,  28.10.2004р. між ЗАТ "Лазур" та СПД
ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого
ЗАТ "Лазур" передало у власність СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3 майно, а
саме: будівлі центральної розподільчої підстанції (інв. НОМЕР_1); будівлю
трансформаторної підстанції ТП-368 (інв. НОМЕР_2); приміщення трансформаторної
підстанції ТП-3034; допоміжне обладнання та силові кабельні лінії, у тому
числі: кабельна лінія від ТЕЦ до ЦРП довжиною 1.387 м; КЛ- 6кВ від ПП
"Слободка" до ЦРП довжиною 30 м, КЛ-бкВ від ЦРП до ТП-368; КК-бкВ від
ЦРП до ТП - 3034; допоміжне обладнання в ЦРП згідно додатку №3-схема ЦРП;
допоміжне обладнання в ТП -368: трансформатор №1 ТМ-400, ТМ-2 400кВА 6кВ; ТМ-3
320 кВА6кВ; допоміжне обладнання в ТП-3034: трансформатор 1000 кВА 6кВ
низьковольтна конденсаторна установка (інв. НОМЕР_5); розподільчий пункт (інв.
НОМЕР_4); щит (інв. НОМЕР_6), а  СПД
ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3 оплатили дане майно.

Оскільки,
у відповідності з вимогами ст. 657 ЦК України, договори купівлі-продажу
нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації, СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3 листами НОМЕР_7
та  НОМЕР_8 звернулись до ЗАТ “Лазур” з
відповідною пропозицією про нотаріальне посвідчення договору з визначенням
місця та часу, які відповідачем одержані 11.11.2004р. та 14.12.2004р.

Оскільки
відповідач від дій, зазначених в листах ухилився, СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3
звернулись з позовом до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу від
28.10.2004р. та визнання за ними права власності на об'єкт даного договору.

Як
свідчать матеріали справи, відповідач - ЗАТ “Лазур” не заперечує проти
заявлених вимог.

Однак,
в процесі розгляду даного позову, до суду звернулося ПП „Управління
виробничо-технічної комплектації” з позовом до СПД ОСОБА_1, СПД ОСОБА_3 та ЗАТ
„Лазур” про визнання вищезазначеного договору купівлі-продажу недійсним. В
обґрунтування заявленого позову підприємство послалось на порушення сторонами
чинного законодавства при укладені даного договору, а саме: відсутність у ЗАТ
„Лазур” документів, що підтверджують його право власності на об'єкти даного
договору; знаходження активів ЗАТ „Лазур” на момент укладення договору у
податковій заставі; відсутність даних про оплату СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3
придбаного за договором майна; порушення прав та охоронюваних законом інтересів
ПП „УВТК”, об'єкти якого забезпечуються електроенергією саме через
трансформаторну підстанцію ТП-368, яка знаходиться серед проданого майна, а
також порушення його права як кредитора в межах провадження у справі № 7-32/250-06-8565
про визнання ЗАТ „Лазур” банкрутом.

Розглянувши
позовні вимоги СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3, місцевий суд їх задовольнив,
пославшись на ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до якої, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним, а у позові, заявленому третьою особою, відмовив.

З
такими висновками суду погоджується судова колегія апеляційного господарського
суду з наступних підстав.

Місцевим
господарським судом на підставі матеріалів справи та зібраних доказів у їх
сукупності достовірно встановлено, що між СПД -фізичними особами ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 з однієї сторони та ЗАТ „Лазурь” з іншої сторони укладена та повністю
здійснена угода купівлі-продажу у відповідності з договором від 28.10.2004 року
та актом прийому-передачі від 18.03.2005 року.

Згідно
з нормами ст.191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що
використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До
складу підприємства, як єдиного майнового комплексу, входять усі види майна,
призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди,
устаткування, інвентар, сировину, продукцію, право вимоги, борги та інше, що
встановлено договором або законом.

Підприємство,
як єдиний майновий комплекс, є нерухомістю і може бути  об'єктом купівлі-продажу, застави та інших
правочинів як в цілому так і в його частині.

Про
те, що ЗАТ „Лазурь” в розумінні зазначеного закону є підприємством, тобто,  єдиним майновим комплексом, у склад якого
входило і майно, відчужене ним позивачам -СПД ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_1, не
викликає ніяких сумнівів і ні ким  не
оспорювалось.

Ця
обставина повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема, доказами,
наданими до суду та приєднаними до матеріалів справи у т.1 на а.с. 24-50.

Зазначені
матеріали підтверджують, що згідно з договором купівлі-продажу НОМЕР_9,
зареєстрованим старшим державним нотаріусом Четвертої Одеської державної
нотаріальної контори НОМЕР_10, та на підставі інвентаризаційних описів і
відомостей індексації основних фондів, наданих підприємством  до регіонального відділення ФДМУ по Одеській
області згідно з Положенням „Про інвентаризацію майна приватизуємих державних
підприємств, а також державних підприємств і організацій, передаваємих в
оренду”, затвердженого Постановою КМУ № 158 від 02.03.1993р., продавець
-регіональне відділення ФДМУ по Одеській області, передав  покупцю -організації орендарів Одеського
орендного виробничо-торгівельного комплексу Одеського орендного
виробничо-торгівельного сукняного об'єднання „Лазурь” об'єкти нерухомості у
складі цілісного майнового комплексу з усіма будівлями та спорудами, що
розташовані на земельній ділянці в АДРЕСА_1, на площі 6,3 га, а також майно
магазину поАДРЕСА_2, площею 46 кв.м. на підставі акту від 19.11.1993р.

На
зазначену угоду 19.11.1993 року видано свідоцтво НОМЕР_11 на право власності.

Відповідно
статутного договору, зареєстрованому рішенням виконкому Ленінської райради
народних депутатів за НОМЕР_12 орендне виробничо-торгівельне підприємство
„Лазурь” перетворено в акціонерне товариство „Лазурь”, яке стало його
правонаступником.

Дане
акціонерне товариство створено у вигляді ЗАТ і включено до ЄДРПОУ.

При
таких обставинах відсутні будь-які сумніви щодо того, кому належить право
власності на майновий  комплекс, в склад
якого входить майно, відчужене його власником -ЗАТ „Лазурь” позивачам.

Відповідно
до вимог ст.182 ЦК України право власності на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як
встановлено судами, ЗАТ „Лазурь” право власності на спірне майно у
встановленому законом порядку не зареєструвало, а тому, як зазначено в
постанові Верховного Суду України, не відбулося подальше нотаріальне
посвідчення договору купівлі-продажу від 28.10.2004р.

Однак,
як обґрунтовано встановлено місцевим господарським судом, позивачі є
добросовісними набувачами права власності на майно. У відповідності з вимогами
ст. 330 ЦК України, навіть у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього,  якщо відповідно до ст.388 цього кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Судова
колегія вважає доведеним позивачами, що вони набули майно оплатно,  не знали і не могли знати про те, що майно не
пройшло державної реєстрації, і що саме з цих підстав укладений ними договір не
підлягає подальшому нотаріальному посвідченню.

Разом
з тим, позивачі довели своє припущення про те, що відповідач ухиляється
від  нотаріального посвідчення угоди,
оскільки надали докази тому, що  двічі
письмово повідомляли відповідача про необхідність її нотаріального посвідчення.
Зазначена обставина не спростовується відповідачем, а, навпаки,
підтверджується.

Під
ухиленням нотаріального посвідчення договору розуміється як протидія цьому, так
і пасивне небажання вчинити цю дію.

Вирішуючи
позов, суд обґрунтовано виходив також з вимог ст.220 ЦК України, якою передбачено,
якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним і у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору
не вимагається.

Судова
колегія при цьому також зазначає, що свідченням ухилення відповідача від
нотаріального посвідчення договору є і те, що йому ні що не заважало провести
державну реєстрацію майна.

Як на
одну із обставин незаконності даної угоди мало місце посилання третьої особи на
те, що активи підприємства на час укладання угоди знаходились у податковій
заставі з 20.07.2004 р. до 19.08.2009 р.

Однак
даній обставині дана належна оцінка місцевим господарським судом, з чим
повністю погоджується судова колегія апеляційного суду.

Приймаючи
до уваги викладене судова колегія вважає, що позивачі на  законних підставах звернулися до суду про
визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно,
що є предметом договору.

Як
зазначалось вище, дана справа розглядалась судами неодноразово. Однією з причин
скасування судових рішень явилась заява ПП „УПТК” про те, що договір
купівлі-продажу, укладений сторонами, зачіпає його законні права та охоронювані
законом інтереси, а тому рішення суду впливає на їх права і обов'язки щодо
однієї з сторін.

Ухвалою
суду ПП „УПТК”  було залучено до участі у
справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, а в
подальшому саме воно звернулось з позовом
про визнання договору купівля-продажу, укладеному між ЗАТ „Лазурь” та
СПД фізичними особами  ОСОБА_1 та
ОСОБА_3,  недійсним.

Заперечуючи
проти заявленого позову та,  звертаючись
з позовом про визнання договору купівлі-продажу від 28.10.2004 року ,
укладеному між ЗАТ „Лазурь” та СПД
фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним, на правах третьої особи,
яка заявляє самостійні вимоги,  ПП „УПТК”
посилалось на те,  що даний договір
порушує майнові та немайнові права УПТК, а саме.

У
взаємостосунках між колишнім власником та ПП „УПТК”, ЗАТ „Лазурь”  було основним споживачем електроенергії, а ПП
„УПТК” - субспоживачем та забезпечувалося електроенергією через ТП-368.

Після
укладення оспореного договору, ЗАТ „Лазурь” відмовилось укладати з ПП „УПТК”
договір про сумісне використання технологічних ліній основного споживача, а
позивачі в односторонньому порядку, на думку третьої особи,  незаконно відключили ПП „УПТК” від
електроенергії та позбавили
енергозабезпечення, що причинило ПП „УПТК” значної шкоди.

Третя
особа послалась і на те, що ЗАТ „Лазурь” прийняло рішення про ліквідацію
підприємства,  на підставі чого справа
про визнання його банкрутом розглядається у господарському суді. При цьому,
зазначене підприємство являється його боржником
на суму 232 788 грн.

Відповідно
матеріалам справи, між приватним підприємством „УПТК” та ЗАТ „Лазурь” 21.10. та
22.10.2003 року  укладено договори
купівлі-продажу, відповідно з якими приватне підприємство ПП „УПТК” стало
власником частини майнового комплексу, що належало ЗАТ „Лазурь”  на праві власності.

01.02.2004
року ЗАТ „Лазур” та ПП „УПТК” уклали договір № 1  про надання ЗАТ „Лазурь” послуг ПП „УПТК” по
поставці електроенергії. Строк дії даного договору сторони встановили 12
місяців з моменту укладення угоди, а оскільки 28.10.2004 року інша частина
майнового комплексу, в тому числі, електромережі ЗАТ „Лазурь” були продані
позивачам, третя особа вважає її права порушеними, посилаючись при цьому на
незаконність укладеної угоди і з викладених вище причин, яким місцевий суд дав
належну оцінку і з чим погодилась судова колегія.

Місцевий
господарський суд дав також належну оцінку всім обставинам, викладеним в позові
третьою особою, і дійшов обґрунтованого висновку  про те, що дана угода ні яким чином не
порушує інтереси третьої особи, тим більш, що договірні стосунки між нею та ЗАТ
„Лазурь” щодо постачання електроенергії закінчились. Крім того, лише з цих
підстав, тобто, бажання третьої особи одержувати послуги з постачання
електроенергії лише від ЗАТ „Лазурь”, забороняти власникові розпоряджатись
своїм майном ніхто не вправі.

Крім
того, як свідчать матеріали справи та як пояснили представники третьої особи, в
даний час вони одержують електроенергію від іншого підприємства.

В
судовому засіданні апеляційного суду представники третьої особи наполягали на
тому, що у останньому судовому засіданні місцевого господарського суду не
надавались позивачами ніякі матеріали, а тому суд безпідставно визнав право
власності на майно, що є предметом купівлі-продажу за договором від 28.10.2004
року, чим, на думку третьої особи, вийшов за межі позовних вимог.

Однак,
з такими доводами третьої особи не може погодитись судова колегія, оскільки
залучені до матеріалів документи приєднані на законних підставах. Що стосується
копії заяви про уточнення позовних вимог, то вона представлена до
господарського суду ще 26 грудня 2005 року, зареєстрована канцелярією суду,
представлена позивачами до Вищого Господарського суду  з касаційною скаргою і приєднана до
матеріалів справи на а.с.13-15 у томі першому.

Крім
того, суд,  визнавши  договір купівлі-продажу дійсним, тим самим
визнав і право власності на предмети купівлі-продажу.

При
таких обставинах, коли суд першої інстанції при прийнятті рішення повно,
всебічно і об'єктивно встановив всі фактичні обставини справи, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, прийняв до уваги  вказівки, викладені в постанові касаційної
інстанції, правильно застосував норми чинного законодавства, підстави для
задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись
ст.ст.101, 103 -105 ГПК України, судова колегія,

постановила
:

Рішення
господарського суду Одеської області від 16.04.2007р. у справі №
22-15-19/216-05-7142 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП „Управління
виробничо-технічної комплектації” -без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом одного місяця.

Головуючий
Е.І. Андрєєва

Судді:
Ф.Я. Савицький

О.Т. Лавренюк