ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05" липня 2007 р.
Справа № 7/98-11А.

за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави  в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області, м. Луцьк та Державної служби               з питань національної культурної спадщини, м. Київ

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: головне управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

до відповідачів: Луцької міської ради, м. Луцьк

та   виконавчого комітету Луцької міської ради, м. Луцьк

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: Волинська Єпархія УПЦ Київського  патріархату, м. Луцьк

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р. та рішень Луцької міської ради №7/6 від 25.10.2006р. та №25/3.7 від 13.09.2005р.

Суддя  Шум М.С.

Секретар судового засідання

Яцишин В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Повх О.М., начальник відділу правового забезпечення РВ ФДМУ (дор. №1            від 18.01.2007р.), Ходань П.Я., головний спеціаліст відділу охорони культурної спадщини                  та організації туризму управління культури і туризму облдержадміністрації (дор. №630/1-14 від 04.07.2007р.)

від відповідача: Полякова І.В., юрист, (доручення №1.1-16/565 від 03.04.2007р.)

від третьої особи на стороні відповідача: Мироненко Н.Ю., інженер з технічного нагляду за приміщеннями Волинської Єпархії УПЦ КП (дор. №261 від 31.05.2007р.)

в судовому засіданні взяв участь: Сидорчук І.М., прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури Волинської області

Ухвалою господарського суду від 11.06.2007р. первинного позивача у справі –регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській області було замінено управлінням культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 127 Кодексу адміністративного судочинства України представникам сторін було роз’яснено право відводу судді та секретарю судового засідання. Відводу заявлено             не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу на підставі ст.ст. 49, 51 КАС України було роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

СУТЬ СПОРУ: прокурор міста Луцька звернувся до господарського суду Волинської області з позовом про визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р. „Про підвальні приміщення колишніх келій монастиря бернардинів (бар „Криниця”) на вул. Парковій, 2”, рішення Луцької міської ради від 13.09.2005р. №25/3.7 „Про перелік об’єктів, які підлягають приватизації” в частині включення до переліку приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлового підвального приміщення по вул. Парковій, 2в у м. Луцьку площею 245,1 кв.м.,а також рішення Луцької міської ради №7/6 від 25.10.2006р. „Про передачу не житлового приміщення по вул. Парковій, 2 у власність Волинської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату”.

В обґрунтування пред’явлених позовних вимог прокурор посилається на те,                      що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р. прийнято               до міської комунальної власності підвальні приміщення колишніх келій монастиря бернардинів по вул. Парковій, 2 в м. Луцьку, згідно з цим рішенням на зазначені приміщення оформлено право власності за Луцькою міською радою. 13.02.2006р. видане Свідоцтво про право власності Луцької міської ради на нежитлові підвальні приміщення площею 245,1 кв.м. по вул. Парковій, 2в у м. Луцьку. В подальшому рішенням Луцької міської ради за №25/3.7 від 13.09.2005р. затверджено перелік нежитлових приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, до котрого включено вищезазначені підвальні приміщення (із зазначенням адреси розташування –м. Луцьк, вул. Паркова, 2). У відповідності до рішення Луцької міської ради №7/6 від 25.10.2006р. ці об’єкти нерухомості було передано з комунальної власності міста Луцька у власність Волинської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату. Як зазначається в позові прокурора міста Луцька, зазначені рішення виконавчого комітету та Луцької міської ради прийняті останніми з порушенням норм чинного законодавства України, є незаконними і підлягають скасуванню.

В судових засіданнях представники первісного позивача –Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області та управління культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації пред’явлений прокурором міста Луцька позов підтримали та просять суд задовольнити останній в повному об’ємі.

Головне управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Волинської обласної державної адміністрації у поясненнях №1024/1.1.4 від 18.06.2007р. засвідчило те, що відповідно до розпорядження Представника Президента України від 11.08.1992р. №268 комплекс будівель колишнього монастиря бернардинів                     у м. Луцьку переданий релігійній громаді Свято-Троїцького собору УПЦ КП. Розпорядженням від 16.12.1992р. №424 всі пам’ятки архітектури на території області були передані на баланс відділу охорони історичного середовища і реставрації пам’яток архітектури управління архітектури і містобудування облдержадміністрації, але фактично на баланс управління не були прийняті. Цим же розпорядженням користувачі пам’яток зобов’язані були заключити з вищеназваним відділом охоронно-орендні і охоронні договори. Однак із 2000 року, після прийняття Закону України „Про охорону культурної спадщини” ситуація змінилася. Вищеназваний відділ управління містобудування та архітектури облдержадміністрації було ліквідовано, а саме управління позбавлене ряду функцій стосовно пам’яток культурної спадщини, зокрема, орендних відносин і балансової приналежності, які, в основному, передані органам Державної служби з питань національної культурної спадщини та відділенням Фонду державного майна України. Питання балансової приналежності пам’яток залишились неврегульованими.

Відповідач у відзиві від 05.07.2007р. на позовну заяву та представник Луцької міської ради в судовому засіданні пред’явлені позовні вимоги заперечили, мотивуючи це тим, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р., рішення Луцької міської ради за №25/3.7 від 13.09.2005р. та №7/6 від 25.10.2006р. прийняті останніми на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавчими актами України. Зазначається Луцькою міською радою і те, що згідно з архівною копією від 02.08.2006 № 562/1-22 державного архіву Волинської області 10.10.1988р. розпорядженням виконкому міської ради за №261-р будівлі келій колишнього монастиря бернардинів по вул. Парковій, 2, було передано в оренду Луцькому пивзаводу. Згідно з повідомленням регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області від 04.08.2006р. №1673-1267-25.1 вищевказані будівлі келій розпорядженням Представника Президента України від 16.12.1992р. №424 мали бути поставлені на баланс відділу охорони історичного середовища і реставрації пам’ятників архітектури облдержадміністрації, тобто мали бути передані у державну власність. Однак,  така передача фактично не відбулась, про що свідчить повідомлення управління містобудування архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації від 06.10.2006 № 902/1.9, у зв’язку з чим не було визначено балансоутримувача вказаного приміщення. В 2000 році у зв’язку з прийняттям Закону України „Про охорону культурної спадщини”, управління містобудування та архітектури облдержадміністрації було позбавлене функцій балансоутримувача пам’яток, а його відділ взагалі було ліквідовано у зв’язку з чим питання балансової приналежності пам’яток та орендних відносин залишилися неврегульованими, оскільки не були розроблені та впроваджені механізми їх врегулювання, про що свідчить повідомлення управління містобудування архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації від 02.08.2006 № 699/1.15. У зв’язку з цим твердження позивача про те, що балансоутримувачем келій колишнього монастиря бернардинів є Фонд державного майна України є безпідставними. Виконавчий комітет міської ради законно рішенням №496 від 11.12.2003р. прийняв до міської комунальної власності підвальні приміщення колишніх келій монастиря бернардинів по вул. Парковій, 2, та протягом наступного часу належним чином оформив право власності на вказане приміщення. Передача вищевказаних приміщень з комунальної власності м. Луцька у власність Волинської Єпархії УПЦ КП 25.10.2006р. згідно з рішенням №7/6 була проведена без порушень чиїх-небудь прав чи інтересів, в тому числі держави. Вищевказане рішення було прийняте відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР №970 від 24.08.1963р. „Про впорядкування справи обліку та охорони пам’ятників архітектури на території УРСР” у відповідності до котрої келії колишнього монастиря бернардинів по вул. Парковій, 2 у м. Луцьку є пам’яткою архітектури, яку можна використовувати для культурних або господарських цілей, і саме на виконавчі комітети місцевих рад покладено обов’язок щодо посилення контролю за належною охороною та збереженням пам’ятників архітектури.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, доводи                             та заперечення представників сторін та учасників судового процесу, господарський суд прийшов до висновку про підставність пред’явленого прокурором міста Луцька позову                   та необхідність задоволення останнього в повному об’ємі з наступних підстав:

Об’єкт спору –нежитлові приміщення колишнього монастиря бернардинів, котрі розташовані по вул. Парковій, 2 в м. Луцьку є пам’яткою архітектури національного значення, взяті на облік згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР №970 від 24.08.1963р. „Про впорядкування справи обліку та охорони пам’ятників архітектури                 на території УРСР”, знаходяться у загальнодержавній власності.

Постановою Кабінету Міністрів України №1761 від 27.12.2001р. затверджено Державний реєстр нерухомих пам’яток України, до якого занесений Державний історико-культурний заповідник у м. Луцьку. Монастир бернардинів (в тому числі і його підвальні приміщення) є частиною Державного історико-культурного заповідника у м. Луцьку.

Оспорюваним рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р. „Про підвальні приміщення колишніх келій монастиря бернардинів                         (бар „Криниця”) на вул. Парковій, 2” визначено, що останнє прийняте із врахуванням відсутності власника та балансоутримувача колишніх келій монастиря бернардинів                         по вул. Парковій, 2 в м. Луцьку.

Однак, у відповідності до розпорядження Представника Президента України від 11.08.1992р. №268 „Про передачу комплексу будівель в м. Луцьку релігійній громаді Свято-Троїцького Собору Української Православної Церкви –Київський патріархат” комплекс будівель колишнього монастиря бернардинів у м. Луцьку було передано релігійній громаді Свято-Троїцького собору УПЦ КП.

Розпорядженням Представника Президента України від 16.12.1992р. №424 „Про балансову приналежність пам’ятників архітектури” всі пам’ятки архітектури на території Волинської області, в тому числі й будівлі келій колишнього монастиря бернардинів, які знаходяться у м. Луцьку, були передані на баланс відділу охорони історичного середовища і реставрації пам’яток архітектури управління архітектури і містобудування Волинської обласної державної адміністрації.

Крім того, розпорядженням виконавчого комітету Луцької міської ради №261-р від 10.10.1998р. за погодженням з відділом у справах будівництва та архітектури виконкому Волинської обласної Ради народних депутатів приміщення підвалів будівель колишнього монастиря бернардинів по вул. Парковій, 2 в м. Луцьку були передані в оренду Луцькому пивзаводу (бар „Криниця”).

Як вбачається із повідомлення Управління містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Волинської обласної державної адміністрації від 02.08.2006р. №699/1.15, станом на 10.12.2003р. приміщення келій колишнього монастиря бернардинів,                як об’єкт культурної спадщини –пам’ятка архітектури, в питаннях охорони і реставрації перебували у віданні управлінь культури та містобудування і архітектури облдержадміністрації, а як державне майно –в управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області.

У зв’язку з викладеним Луцька міська рада незаконно і безпідставно прийняла до комунальної власності та оформила за собою право власності на нежитлові підвальні приміщення будівель колишнього монастиря бернардинів по вул. Парковій, 2 в м. Луцьку, а в подальшому згідно свого рішення включила зазначені приміщення до переліку об’єктів, які підлягали приватизації.

З огляду на представлені в процесі вирішення спору по суті документи, господарський суд вважає, що рішення Луцької міської ради №7/6 від 25.10.2006р. „Про передачу нежитлового приміщення по вул. Парковій, 2 у власність Волинської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату” також підлягає визнанню нечинним, з наступних підстав.

Вказане рішення прийняте міською радою відповідно до ст.ст. 2-4 Закону України „Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, проте зазначений нормативний акт регулює відносини, пов’язані з передачею об’єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об’єктів права комунальної власності у державну власність.

Зазначеним Законом не передбачено можливості та не встановлено відповідного порядку передачі об’єктів державної власності у власність юридичної чи фізичної особи або громадської організації. Порядок передачі державного майна у приватну власність передбачено положеннями Закону України „Про приватизацію державного майна".

Згідно з п. 2 ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного майна” приватизації не підлягають об’єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об’єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться, зокрема, об’єкти культури, мистецтва, архітектури, меморіальні комплекси, заповідники, парки тощо загальнонаціонального значення.

Таким чином, Луцька міська рада незаконно передала у власність Волинської Єпархії УПЦ Київського Патріархату нежитлове приміщення по вул. Парковій, 2 в м. Луцьку.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України „Про власність” якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.18 Закону України „Про охорону культурної спадщини” об’єкти культурної спадщини, які є пам’ятками (за винятком пам’яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України), можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, виходячи з позиції Луцької міської ради та її виконавчого комітету саме останні повинні довести правомірність прийняття рішення виконавчим комітетом Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р. „Про підвальні приміщення колишніх келій монастиря бернардинів (бар „Криниця”) на вул. Парковій, 2”, рішення Луцькою міською радою від 13.09.2005р. №25/3.7 „Про перелік об’єктів, які підлягають приватизації”, а також рішення Луцькою міською радою №7/6 від 25.10.2006р. „Про передачу не житлового приміщення по вул. Парковій, 2 у власність Волинської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату”, що останніми у встановленому порядку та способом виконано не було.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 71, 87, 94, 158-163, 167, п. 6 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати нечинними:

–рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №496 від 11.12.2003р.                     „Про підвальні приміщення колишніх келій монастиря бернардинів (бар „Криниця”)                          на вул. Парковій, 2”;

–рішення Луцької міської ради від 13.09.2005р. №25/3.7 „Про перелік об’єктів, які підлягають приватизації” в частині включення до переліку приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, нежитлового підвального приміщення по вул. Парковій, 2в                     у м. Луцьку площею 245,1 кв.м.;

–рішення Луцької міської ради №7/6 від 25.10.2006р. „Про передачу не житлового приміщення по вул. Парковій, 2 у власність Волинської Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату”.

3. Стягнути з Луцької міської ради (м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 19, ) в дохід Державного бюджету України 5,10 грн. державного мита.

4. Стягнути з виконавчого комітету Луцької міської ради (м. Луцьк,                                     вул. Б. Хмельницького, 19, ) в дохід Державного бюджету України 5,10 грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами статей 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через господарський суд Волинської області заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя                                                                                    М.С. Шум