ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2007 р.
№ 44/278-06 (40/55-06)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:
Кравчука Г.А.

суддів:
Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу
Відкритого акціонерного товариства "Діпрозаводтранс"

на постанову
Харківського апеляційного господарського суду

від
29.11.2006р.

у справі
господарського суду
№ 44/278-06
Харківської області

за позовом
Приватного підприємства "Мрія"

до

1). Харківської міської ради
2). Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"

третя особа
Відкрите акціонерне товариство "Діпрозаводтранс"

про
визнання права власності

за участю представників

- позивача:
Кравченка М.О. (директор, наказ №1 від 01.04.97р.)

- відповідача-1:

- відповідача-2:

не з'явився

не з'явився

- третьої особи:
не з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2006р. було скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 24.02.2006р., справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказана постанова була мотивована зокрема тим, що місцевий господарський суд розглядаючи справу в порушення норм права не врахував що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Також вищевказана постанова була мотивована тим, що місцевий господарський суд прийняв рішення щодо прав і обов’язків Відкритого акціонерного товариства “Діпрозаводтранс”, як орендодавця майна, та Комунального підприємства “Харківське міське бюро технічної інвентаризації”, які не були залучені до участі у справі.

Оскарженою постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Шепітько І.І., суддів Лакізи В.В., Токара М.В.) скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 17.10.2006р. (суддя Дюкарєва С.В.) яким в задоволенні позову було відмовлено та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог також постановлено відмовити.

В своїй касаційній скарзі третя особа просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. в повному обсязі, посилаючись на порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 328, 376 Цивільного кодексу України, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити без змін оскаржувану постанову, якою було скасовано рішення місцевого господарського суду, та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог йому було відмовлено, посилаючись на те, що постанова суду є законною і обґрунтованою.

Відповідачі та третя особа не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між позивачем та третьою особою 28.03.1997р. було укладено договір оренди приміщення, у відповідності до якого третя особа передала позивачу у користування нежитлове приміщення площею 93 м2, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 29А, для розміщення кафе "Мрія". Рішенням Ленінської районної ради м. Харкова від 21.05.2002р. позивачу було дозволено переобладнати фасадну стінку розміром 6Х3, а також обладнати окремим входом напівпідвальне приміщення кафе "Суздаль", розташоване за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 29А.

19.03.2003р. районною приймальною комісією Ленінського району м. Харкова прийнято до експлуатації окремий вхід в напівпідвальне приміщення кафе "Суздаль" та переобладнану фасадну стінку. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова від 08.04.2003р. №965 затверджено Акт приймання в експлуатацію окремого входу в напівпідвальне приміщення кафе та переобладнану фасадну стінку кафе "Суздаль" по вул. Енгельса, 29А.

Крім того, позивачем без дозволу власника приміщення –ВАТ "Діпрозаводтранс", а також без дозволу відповідних органів на проведення будівельних робіт, було здійснено добудову нежитлових приміщень підвалу №№1,2,3,11,12 нежитлових приміщень першого поверху №№1,2 та частин нежитлових приміщень №№5,8 загальною площею 60,03 м2, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Енгельса, 29А.

Визнання права власності на вказані добудовані нежитлові приміщення та зобов'язання КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності на вказані приміщення загальною площею 60,03 м2 послужили причиною звернення з позовом до господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так останній скасовуючи рішення місцевого господарського суду про відмову в позові, та приймаючи нове рішення, також про відмову в позові виходив з того, що спірні приміщення, після набранням рішенням суду першої інстанції законної сили і яке в подальшому було скасовано постановою Вищого господарського суду України, були відчужені іншим особам. Відмову в позові суд апеляційної інстанції мотивував тим, що позивач в цій справі вже не має права звертатись з позовом про визнання за ним права власності на спірні приміщення, оскільки не є належним позивачем так як спірні приміщення йому не належать і були ним відчужені.

Між тим, судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов’язків і одними з таких підстав визначено договори та правочини.

Згідно ст.328 цього кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Незважаючи на вказані приписи норм права суд апеляційної інстанції виходив лише із правовідносин сторін що склалися на час розгляду ним справи без врахування підстав виникнення спору. При цьому суд апеляційної інстанції не врахував, що на час звернення з позовом у цій справі та під час його розгляду судами спірні приміщення не були відчужені, а сам позивач до прийняття рішення у справі про визнання за ним права власності на них, яке в подальшому було скасовано Вищим господарським судом України, був позбавлений можливості відчужувати ці приміщення. Також судом апеляційної інстанції не враховано що оцінку діям позивача щодо правомірності відчуження спірного майна і подальшого його відчуження набувачем належить давати при вирішенні спору щодо такого відчуження після з’ясування обставин правомірності набуття права власності на спірне майно. В даній же справі предметом судового дослідження є наявність чи відсутність у позивача права власності на спірне майно що і належало з’ясовувати суду апеляційної інстанції.

Наведені порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права як такі, що призвели до прийняття неправильного судового рішення у справі в силу положень ст.11110 ч.1 ГПК України, є підставою для його скасування.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що позивачу не була надана у встановленому законом порядку земельна ділянка під вже збудоване нерухоме майно, і він фактично не є власником приміщень, до яких ним була здійснена забудова, сама добудова приміщень була здійснена без дозволу власника приміщення –ВАТ "Діпрозаводтранс" –особи що подала касаційну скаргу в цій справі, а також без дозволу відповідних органів на проведення будівельних робіт, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.376 Цивільного кодексу України, дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на добудовані нежитлові приміщення. Крім того, як зазначено в рішенні місцевого господарського суду, оскільки за позивачем не визнано право власності на спірні приміщення, позовна вимога про зобов'язання КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності на зазначені добудовані нежитлові приміщення також задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, його рішення за своїм змістом та формою відповідає вимогам процесуального закону. Тому рішення місцевого господарського суду належить залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.6, 11110 ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Діпрозаводтранс" задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29.11.2006р. у справі №44/278-06 Господарського суду Харківської області скасувати, а рішення Господарського суду Харківської області від 17.10.2006р. у цій справі залишити в силі.

Головуючий суддя                                                                 Г.А. Кравчук

С у д д і                                                                                     Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало