ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.07 р.                                                                                 Справа № 41/262пд

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької області           Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Возневій Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державної податкової інспекції в м. Маріуполі

до відповідача-1: Приватної фірми “Діловий Дім”, м. Маріуполь

до відповідача-2: Приватного підприємства “Акцепт-СВ”, м. Київ

про визнання недійсними угод

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державна податкова інспекція  в м. Маріуполі, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватної фірми “Діловий Дім” та Приватного підприємства “Акцепт-СВ” про визнання угод, укладених між відповідачами, відповідно до платіжного доручення № 593 від 13.11.2002 року – 9208,80 грн., у тому числі ПДВ 1534,80 грн. (накладні № 8,9 від 06.09.2002 року), платіжного доручення № 595 від 15.11.2002 року – 14578,64 грн., у тому числі ПДВ 2429,78 грн. (накладні № 51, 52, 53, 54 від 07.10.2002 року та накладна № 10 від 06.09.2002 року), платіжного доручення № 625 від 25.11.2002 року – 11390,05 грн., у тому числі ПДВ 1898,34 грн. (накладна № 54 від 07.10.2002 року), платіжного доручення № 629 від 28.11.2002 року – 15000,00 грн., у тому числі ПДВ 2500,00 грн. (накладні № 109, 110 від 12.11.2002 року), платіжного доручення № 660 від 12.12.2002 року – 23078,92 грн., у тому числі ПДВ 3846,49 грн. (накладні № 114, 115 від 12.11.2002 року), платіжного доручення № 673 від 16.12.2002 року – 25950,00 грн., у тому числі ПДВ 4325 грн. (накладна № 155 від 02.12.2002 року), платіжного доручення № 687 від 23.12.2002 року – 16608,00 грн., у тому числі ПДВ 2768 грн. (накладна № 175 від 04.12.2002 року), недійсними, як укладені з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, зобов'язання  ПФ “Діловий Дім” повернути вартість отриманого по цім угодам на користь держави у сумі 115813,77 грн., а ПП “Акцепт-СВ” повернути кошти у сумі 115813,77 грн. ПФ “Діловий Дім”.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання та виконання між відповідачами усних угод на поставку будівних матеріалів, згідно яких відповідачем-1 поставлено будівні матеріли, а відповідачем-2 прийнято та здійснено оплату на загальну суму 115813,77 грн. Позивач вважає зазначені угоди незаконними як такі, що суперечать інтересам держави та суспільства, оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2003р. визнані недійсними установчі документи відповідача-2, скасовано державну реєстрацію приватного підприємства та визнано недійсним свідоцтво платника податку на додану вартість. Крім того, позивач посилається на порушення кримінальної справи у відношенні групи осіб, які займались фіктивним підприємництвом, використовуючи документи, печатки, реквізити та рахунки підприємств, у тому числі Приватного підприємства “Акцепт-СВ”, а також на те, що відповідач-2 не знаходиться за юридичною адресою.

Позивач наполягає на тому, що угоди укладені та виконані від імені відповідача-2 з порушенням закону та з метою, суперечною інтересам держави та суспільства. На думку позивача, зазначені обставини є підставою для визнання угоди недійсною на підставі ст. 49 ЦК України та застосування передбачених нею наслідків.

Позивачем надані пояснення по справі, відповідно до яких, факти встановлені рішенням Голосіївського місцевого районного суду від 19.03.2003р., а саме, не реєстрації відповідача-2 особами, які зазначені як його засновники та керівники, фактичної реєстрації  відповідача-2 невстановленими особами, встановлення таких дій цих невстановлених осіб такими, що здійснені з метою суперечною інтересам держави та суспільства та ведуть до порушення порядку дотримання законності у сфері оподаткування, свідчать про те, що особи, що діяли з боку відповідача-2, діяли поза межами правової відповідальності та з метою, суперечною інтересам держави та суспільства, що обумовлює недійсність укладених між відповідачами угод, за підставами, передбаченими ст. 49 ЦК України.

Відповідач-1 надав до суду відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечив, оскільки спірна угода здійснена в повній відповідності до чинного законодавства між двома юридичними особами на момент здійснення господарських операцій, установчі документи були визнані недійсними вже після укладення та виконання угоди. Із матеріалів справи, на думку відповідача-1, не вбачається доведеність мети ухилення від сплати податків і наміру сторін діяти відповідним чином.

Відповідач-1 в пояснення, наданих суду, наполягав на тому, що несплата відповідачем-2 податків, зборів та обов’язкових платежів не є обставиною визнання угоди недійсною.

Ухвалою суду від 16 грудня 2003 р. провадження по справі № 41/262пд зупинено до розгляду відповідним місцевим судом кримінальної справи № 80-1499.

Ухвалою по справі від 21.06.2007 року провадження у справі поновлено та здійснювалось за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач-2 про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у засідання не з’явився, представників не направив, про поважні причини неприбуття не повідомив. Враховуючи викладене, а також те, що наявних в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття постанови, суд вважає за можливе вирішити спір по суті.

У судовому засіданні судом досліджені надані сторонами документи: про правовий статус відповідачів та статус відповідачів як платників податків, акт перевірки відповідності юридичної адреси фактичному місцезнаходженню суб’єкта підприємницької діяльності від 14.02.2003 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2003р., пояснення, листи, платіжні доручення № 593 від 13.11.2002 року на суму 9208,80 грн., № 595 від 15.11.2002 року на суму 14578,64 грн., № 625 від 25.11.2002 року на суму 11390,05 грн., № 629 від 28.11.2002 року на суму 15000,00 грн., № 660 від 12.12.2002 року на суму 23078,92 грн., № 673 від 16.12.2002 року на суму 25950,00 грн., № 687 від 23.12.2002 року на суму 16608,00 грн., накладні № 8,9 від 06.09.2002 року, № 10 від 06.09.2002 року, № 51, 52, 53, 54 від 07.10.2002 року,   № 54 від 07.10.2002 року, № 109, 110 від 12.11.2002 року, № 114, 115 від 12.11.2002 року, № 155 від 02.12.2002 року, № 175 від 04.12.2002 року, податкові накладні № 8,9 від 06.09.2002 року, № 10 від 06.09.2002 року, № 51, 52, 53, 54 від 07.10.2002 року,   № 109, 110 від 12.11.2002 року, № 114, 115 від 12.11.2002 року, № 155 від 02.12.2002 року, № 175 від 04.12.2002 року, рахунки № 61 від 07.10.2002 року, № 8 від 06.09.2002 року, № 130 від 12.11.2002 року, № 129 від 12.11.2002 року, № 221 від 04.12.2002 року, № 201 від 02.12.2002 року, постанова про порушення кримінальної справи, постанова про зупинення підготовчого слідства, договори про матеріальну відповідальність, матеріальні звіти.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідач-1, Приватна фірма “Діловий Дім” є суб’єктом підприємницької діяльності – юридичною особою, зареєстрований розпорядження Маріуполької міської ради народних депутатів від 24.09.1993 року № 1465р, включений до ЄДРПОУ за кодом 22002933.

Відповідач-2, Приватне підприємство “Акцепт СВ” є суб’єктом підприємницької діяльності – юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за кодом 32042099.

Відповідачем-2 було поставлено відповідачу-1 будівельні матеріали згідно накладних від 06.09.2002 року № 8 на суму 909,38 грн. та № 9 на суму 8299,42 грн., від 06.09.2002 року № 10 на суму 5314,18 грн., від 07.10.2002 року № 51 на суму 2316,22 грн., № 52 на суму 935,65 грн., № 53 на суму 6012,59 грн., 54 на суму 11390,05 грн., від 12.11.2002 року № 109 на суму 11340 грн., № 110 на суму 3660 грн., від 12.11.2002 року № 114 на суму 4565,17 грн., № 115 на суму 18513,76 грн., від 02.12.2002 року № 155 на суму 25950 грн., від 04.12.2002 року № 175 на суму 16608 грн. та податкових накладних від 06.09.2002 року № 8 на суму 909,38 грн. та № 9 на суму 8299,42 грн., від 06.09.2002 року № 10 на суму 5314,18 грн., від 07.10.2002 року № 51 на суму 2316,22 грн., № 52 на суму 935,65 грн., № 53 на суму 6012,59 грн., 54 на суму 11390,05 грн., від 12.11.2002 року № 109 на суму 11340 грн., № 110 на суму 3660 грн., від 12.11.2002 року № 114 на суму 4565,17 грн., № 115 на суму 18513,76 грн., від 02.12.2002 року № 155 на суму 25950 грн., від 04.12.2002 року № 175 на суму 16608 грн.

Відповідачем-2 були виставлені відповідачу-1 рахунки: № 8 від 06.09.2002 року на суму 12102,48 грн., № 61 від 07.10.2002 року на суму 17212,09 грн., № 129 від 12.11.2002 року на суму 12500,00 грн., № 130 від 12.11.2002 року на суму 19232,44 грн., № 201 від 02.12.2002 року на суму 21625,00 грн., № 221 від 04.12.2002 року на суму 13840,00 грн.

За отримані будівні матеріали відповідачем-1 були сплачені на розрахунковий рахунок відповідача-2 кошти платіжними дорученнями № 593 від 13.11.2002 року на суму 9208,80 грн., № 595 від 15.11.2002 року на суму 14578,64 грн., № 625 від 25.11.2002 року на суму 11390,05 грн., № 629 від 28.11.2002 року на суму 15000,00 грн., № 660 від 12.12.2002 року на суму 23078,92 грн., № 673 від 16.12.2002 року на суму 25950,00 грн., № 687 від 23.12.2002 року на суму 16608,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується укладання та виконання між відповідачами угоди поставки будівельних матеріалів на загальну суму 115814,42 грн. Докази неналежного виконання спірної угоди в матеріалах справи відсутні.

Позивач, як на доказ наявності умислу у відповідача-2 на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства, посилається на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2003р., яким визнано недійсним статут ПП „Акцепт-СВ” з часу його реєстрації, скасовано державну реєстрацію ПП „Акцепт-СВ” та визнано недійсним свідоцтво платника податку на додану вартість з дати його видачі.

У зазначеному рішенні місцевий суд робить висновки про те, що Сковін В.О. фактично власником підприємства не був, його волевиявлення не було спрямовано на створення підприємства, затвердження його статуту, заняття підприємницькою діяльністю. Судом зроблений висновок, що ПП «Акцепт-СВ» було зареєстровано в органах державної влади невстановленими особами, які з цією метою незаконно використали паспорт Сковіна В.О., діяльність підприємства з моменту смерті засновника відбувалась протиправно. Такі дії невстановлених осіб, що здійснювали діяльність від імені ПП «Акцепт-СВ», використовували установчі документи, печатку підприємства з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, ведуть до порушення встановленого державою порядку дотримання законності в сфері оподаткування з моменту державної реєстрації ПП «Акцепт-СВ».

Позивач наполягає на визнанні угоди недійсною на підставі ст. 49 Цивільного Кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 49 Цивільного Кодексу Української РСР, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, то при наявності умислу в обох сторін – у разі виконання угоди обома сторонами – у дохід держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною, з другою сторони стягується в дохід держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в дохід держави.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ст. 49 Цивільного Кодексу Української РСР є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із  сторін щодо настання відповідних наслідків.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно виявилась завідомо суперечна інтересам держави та суспільства мета укладення угоди, і хто з її учасників мав намір на досягнення цієї мети.

За відсутності таких доказів наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленим.

Позивач стверджує, що угоди були укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. В обґрунтування такого висновку позивач посилався на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.03.2003р., яким, як зазначалось, визнано недійсним статут ПП „Акцепт-СВ” з часу його реєстрації, скасовано державну реєстрацію ПП „Акцепт-СВ” та визнано недійсним свідоцтво платника податку на додану вартість з дати його видачі

Проте, наявність умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання статуту та свідоцтва платника податку на додану вартість однієї сторони договору недійсними та скасування її державної реєстрації, оскільки предметом дослідження у такій справі є, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства, дотримання вимог законодавства при створенні підприємства, а не наявність протиправного умислу при укладанні угоди, що мала місце під час підприємницької діяльності суб’єкта.

Сам факт визнання статуту та свідоцтва платника податку на додану вартість недійсними та скасування державної реєстрації підприємства не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

У відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію” юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов’язку здійснювати перевірку відповідності законодавству установчих документів іншого учасника господарських правовідносин.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведені обставини на підтвердження того, що укладаючи спірну угоду сторони діяли з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Самі по собі угоди поставки будівельних матеріалів не є такими, що суперечать інтересам держави і суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на торгівлю ним не вимагалась ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень стосовно його купівлі-продажу.

Позивачем надано суду акт перевірки відповідності юридичної адреси фактичному місцезнаходженню суб’єкта підприємницької діяльності від 14.02.2003 року. Відповідно до зазначеного акту відповідач-2 за юридичною адресою не знаходиться. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таке правило визначене частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Факт відсутності платника податку за юридичною адресою через певний час після укладання та фактичного виконання господарської угоди не може розглядатися як доказ спрямованості умислу такого платника на укладання цієї угоди всупереч інтересам держави та суспільства. Зазначений акт щодо відсутності платника податків за юридичною адресою суд не приймає як докази, виходячи з принципів недопустимості (оскільки вони були складені через істотний час після припинення спірних правовідносин) та неналежності (не стосується кола питань, що підлягають доказуванню по справі).

Окрім того, з 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Згідно із п. 1 та п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року втратив чинність.

За змістом ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, кодекс має зворотну дію у часі у випадках, воли він пом’якшує або скасовує відповідальність особи.

Чинний Цивільний кодекс України не містить таких публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди, які були встановлені ст. 49 Цивільного Кодексу Української РСР в  редакції 1963 року. цим кодексом скасована відповідальність у вигляді публічно-правової санкції – стягнення в доход держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою, за укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави та суспільства.

Посилання позивача на публічно-правові санкції, які були встановлені законом, чинним на момент укладення угод, але відсутніх в Цивільному кодексі України на момент прийняття рішення про притягнення до відповідальності, є помилковим.

Разом з тим, слід мати на увазі, що з 01.01.2004 року публічно-правові санкції за вчинення правочину (господарського зобов’язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, із сфери цивільно-правового регулювання перенесені у сферу господарсько-правового регулювання. Санкції, передбачені ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України, є адміністративно-господарськими санкціями як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України, і їх застосування при вирішенні спору можливо лише у разі звернення до суду з позовом про стягнення в доход держави коштів, одержаних за право чинами, які вчинені з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, із посиланням, як на матеріально-правову підставу, на ст.. 208 Господарського кодексу України.

Позивач в даній справі не посилався на ст. 208 Господарського кодексу України як на матеріально-правову підставу недійсності спірних угод та не просив суд про застосування зазначеної норми.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 49 ЦК Української РСР, п. 4 прикінцевих  та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59,   69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 пунктами 6,7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції в м. Маріуполі до Приватної фірми “Діловий Дім” та Приватного підприємства “Акцепт-СВ” про визнання угод, укладених між відповідачами, відповідно до платіжного доручення № 593 від 13.11.2002 року – 9208,80 грн., у тому числі ПДВ 1534,80 грн. (накладні № 8,9 від 06.09.2002 року), платіжного доручення № 595 від 15.11.2002 року – 14578,64 грн., у тому числі ПДВ 2429,78 грн. (накладні № 51, 52, 53, 54 від 07.10.2002 року та накладна № 10 від 06.09.2002 року), платіжного доручення № 625 від 25.11.2002 року – 11390,05 грн., у тому числі ПДВ 1898,34 грн. (накладна № 54 від 07.10.2002 року), платіжного доручення № 629 від 28.11.2002 року – 15000,00 грн., у тому числі ПДВ 2500,00 грн. (накладні № 109, 110 від 12.11.2002 року), платіжного доручення № 660 від 12.12.2002 року – 23078,92 грн., у тому числі ПДВ 3846,49 грн. (накладні № 114, 115 від 12.11.2002 року), платіжного доручення № 673 від 16.12.2002 року – 25950,00 грн., у тому числі ПДВ 4325 грн. (накладна № 155 від 02.12.2002 року), платіжного доручення № 687 від 23.12.2002 року – 16608,00 грн., у тому числі ПДВ 2768 грн. (накладна № 175 від 04.12.2002 року), недійсними, як укладені з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, зобов'язання  ПФ “Діловий Дім” повернути вартість отриманого по цім угодам на користь держави у сумі 115813,77 грн., а ПП “Акцепт-СВ” повернути кошти у сумі 115813,77 грн. ПФ “Діловий Дім” – відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя