донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

11.07.2007 р.                                                                            справа №35/403

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Гези  Т.Д. , Шевкової  Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:
Батуринцев А.Г. (довіреність б/н від 23.06.2006р.),

від відповідача:
Тукмачов О.В. (довіреність б/н від 06.12.2006р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Сузірря" м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
29.03.2007 року

по справі
№35/403  (головуючий Мальцев М.Ю., судді Донець О.Є., Чернота Л.Ф.)

за позовом
Приватного підприємства "Деліція" смт.Ворзель Київської області

до
Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Сузірря" м.Донецьк

про
за зустрічним позовом

до

про
стягнення 33935,45 грн.
Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Сузірря”  м.Донецьк
Приватного підприємства „Деліція” смт.Ворзель Київської області
стягнення  30000грн.00коп.

У листопаді 2006року позивач, Приватне підприємство „Деліція” смт.Ворзель Київської області, звернувся до господарського суду Донецької області до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Сузірря”, м.Донецьк, про стягнення заборгованості у сумі 33935,45грн.

Під час розгляду справи, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Сузірря”,  м.Донецьк, у відповідності до ст.60 ГПК України звернувся із зустрічним позовом  до Приватного підприємства „Деліція” смт.Ворзель Київської області про стягнення збитків у вигляді недоотриманого доходу  у сумі 30000грн.00коп. (а.с.44).

Рішенням від 29.03.2007року господарський суд Донецької області  (головуючий Мальцев М.Ю., судді Донець О.Є., Чернота Л.Ф.) позовні вимоги Приватного підприємства „Деліція” смт.Ворзель Київської області  задовольнив у повному обсязі. У задоволенні зустрічних  позовних вимог відмовив у зв'язку з необґрунтованістю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Сузірря”  м.Донецьк звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення суду скасувати. Прийняти нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Приватне підприємство „Деліція” вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке:

Між сторонами у справі, Приватним підприємством „Деліція” смт.Ворзель Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Сузірря”  м.Донецьк,  01.01.2006року був укладений договір №2006/5, предметом якого є  поставка товару. Даний договір за  змістом та правовою природою є договором поставки, тому підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Таким чином, в силу статті 265 ГК України, статей 712 і 655 ЦК України та умов договору, позивач зобов'язався  поставити та передати у власність відповідачеві кондитерські вироби в асортименті, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити продукцію на умовах відстрочки платежу 14 календарних днів. Датою оплати кожної партії товару вважається дата надходження грошей на розрахунковий рахунок постачальника  (п.п.1.1,3.4, 3.6 договору).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно видаткових накладних      №№РН-000657, РН-000696 та товарно-транспортних накладних №№891557 та 891590 позивач  16.05.2006року та 22.05.2006року передав покупцеві товар вартістю 34048,86грн., який прийнятий відповідачем, що підтверджується підписами та печатками сторін на накладних (а.с.14-19).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського  кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Із матеріалів справи вбачається, що  відповідачем оплата за отриманий товар не здійснена, позивач пред'явив претензію №1 від 07.07.2006року (а.с.5),  яка визнана відповідачем у сумі 33935грн.45коп. (а.с.6). Але, у відповіді на претензію №187 від 07.08.2006р. просив згоди позивача погасити борг з розстрочкою платежу рівними долями до кінця 2007р. (а.с.6).

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що задовольняючи вимоги позивача за первісним позовом, місцевий господарський суд виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем умов договору, у останнього виникло зобов'язання щодо оплати боргу. На момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості не надано. Тому позовні вимоги задоволені правомірно на підставі  наявних в матеріалах справи доказів.

Щодо вимог ТОВ ВКФ „Сузірря” м.Донецьк за зустрічним позовом про стягнення з Приватного підприємства „Деліція” смт.Ворзель збитків у вигляді недоотриманого прибутку у сумі 30000грн.00укоп. у зв'язку з припиненням поставки товару ПП „Деліція” та відмови від договору, судом правомірно відмовлено у задоволенні цих вимог. При укладенні договору №2006/5 від 01.01.2006року, пунктом 5.1.4 якого сторони визначили, що у випадку несвоєчасної оплати покупцем, постачальник залишає за собою право припинити поставку продукції до повного погашення заборгованості та припинити кредитування покупця. Вказаний договір підписаний сторонами  без заперечень. Пункт  5.1.4 договору сторонами не змінювався, ніякі  доповнення  не вносилися.

Таким чином, при укладенні договору сторони надали право постачальнику (відповідач за зустрічним позовом) припинити поставку товару до повного погашення покупцем (позивач за зустрічним позовом) заборгованості за отриманий товар.

Матеріалами справи підтверджено, що саме ТОВ ВКФ „Сузірря”  м.Донецьк порушило договірні зобов'язання щодо оплати за отриманий товар. Доказів здійснення оплати не надано. У судовому засіданні відповідач визнав наявність боргу перед позивачем.

Враховуючи дані обставини, 07.06.2006року Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ „Сузірря”  м.Донецьк було повідомлено про розірвання договору №2006/5 від 01.01.2006року (а.с.59). За таких обставин, Приватне підприємство „Деліція” смт.Ворзель  відмовилося від зобов'язання у відповідності до ст.615 ЦК України та п.5.1.4 договору.

До того  ж,  за  загальним  принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її  цивільного  права, має право   на   їх   відшкодування   (частина  перша  статті  22, стаття 611,  частина перша статті 623 Цивільного  кодексу  України). Для  застосування  такої  міри відповідальності,  як відшкодування   збитків,   потрібна   наявність   повного   складу цивільного правопорушення,  як-то:  протиправна поведінка,  дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний  зв'язок  між протиправною поведінкою та збитками;  вина правопорушника.  Згідно з частиною другою  статті  623  Цивільного кодексу України розмір збитків,  завданих порушенням зобов'язання, доказується   кредитором.   Така   вимога   обумовлена    основною спрямованістю  інститутів  цивільно-правової відповідальності саме на  відшкодування  збитків.  Нездатність  кредитора   обґрунтувати вимоги  про  відшкодування  упущеної  вигоди  може  бути  для суду підставою для відмови в  задоволенні  таких  вимог.  Позивачем  за зустрічним позовом не доведений розмір збитків, спричинених йому порушенням договірних зобов'язань відповідачем за зустрічним позовом  і не підтверджено свої вимоги документально.

Щодо заперечень заявника на протокол судового засідання, який оформлений неналежним чином, судова колегія зазначає, що відповідно до  ст.811 ГПК України протокол у триденний строк підписує суддя (суддя головуючий у колегії суддів) і секретар судового засідання. Крім того, відповідач не скористався своїм правом внести письмові зауваження на протокол судового засідання протягом п'яти днів після  його підписання, якщо він не згоден з його текстом. Отже, заявник не підтвердив своїх доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи.

Враховуючи викладене, твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для скасування судового акту судова колегія не вбачає.

Витрати по сплаті державного мита за подання  апеляційної скарги покладаються на заявника скарги у відповідності до ст.49 ГПК України.

Керуючись  ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „Сузірря”  м.Донецьк на рішення  господарського суду Донецької області від 29.03.2007року у справі №35/403 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 29.03.2007року у справі №35/403 залишити без змін.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          Т.Д.  Геза

Т.А.  Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС