ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.07                                                                                           Справа  № 15/317

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді                                                                       Давид Л.Л.

Суддів                                                                                Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства „Рівне –ТДК” ВАТ „Рівненський завод тракторних агрегатів” за вих. № 57-ТДК 79 від 28.12.2006 року

на рішення Господарського суду Рівненської області від 22.12.2006 року

у справі №15/317

за позовом Дочірнього підприємства „Рівне - ТДК” Відкритого акціонерного товариства „Рівненський завод тракторних агрегатів”, м. Рівне

до відповідача Закритого акціонерного товариства „Рівненський ливарний завод”, с. Городок, Рівненського району, Рівненської області

про стягнення в сумі 29 908, 59 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з”явились;

від відповідача: Скарбарчук О.Г. – юрист (довіреність за №2343а від 30.08.2006 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 22.12.2006 року у справі № 15/317 відмовлено в задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства  „Рівне - ТДК” ВАТ „Рівненський завод тракторних агрегатів”, м. Рівне (надалі –Позивач) до Закритого акціонерного товариства „Рівненський ливарний завод”, с. Городок, Рівненського району, Рівненської області (надалі –Відповідач) про стягнення 25 908,69 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що строк позовної давності у спірних правовідносинах почав свій перебіг з 17.05.2003 року. Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 17.11.2006 року з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, відповідно до чого в позові відмовлено на підставі частини 4 ст.267 ЦК України.

Позивач –Дочірнє підприємство „Рівне –ТДК” ВАТ Рівненський завод тракторних агрегатів”, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу (вих. №57-ТДК 79 від 28.12.2006 року), в якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та з неповним дослідженням  матеріалів справи.

Скаржник в апеляційній скарзі покликається на те, що посилання місцевого господарського суду щодо закінчення строку позовної давності 17.05.2006 року є необґрунтованим та такими що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки судом не враховано положення ст. ст. 223, 256, 257 ЦК України.

Представники Позивача (скаржника) в судому засіданні 12.02.2007 року підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення місцевого господарського суду скасувати, позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вих. № 506 від 05.02.2007 року) та його представник в судовому засіданні 19.03.2007 року заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись при цьому на те, що строк позовної давності, щодо сплати заборгованості по договору №04-444 від 02.12.2002 року сплив, а  відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України із закінченням строків позовної давності щодо основної вимоги, вважається також, що і сплила позовна давність, щодо додаткових вимог. Таким чином, Відповідач вважає, що вимоги Позивача щодо сплати витрат, пов”язаних з інфляційними процесами є такими, що пред”явлені з пропущенням строків позовної давності. Враховуючи наведене, Відповідач вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте, з дотриманням норм чинного законодавства та таким, що відповідає обставинам справи, просить останнє залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання 19.03.2007 року не забезпечив, подавши телеграму про відкладення розгляду справи, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 12.02.2007 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення за № 2141003, яке отримано директором Жовтобрюх О.М під розписку 21.02.2007 року.

Позивач (скаржник) просить відкласти розгляд справи, вказуючи про необхідність участі у зборах товариства, проте не мотивує причини неможливості направлення будь-якого представника в судове засідання 19.03.2007 року.

Ухвалою суду від 12.02.2007 року участь представників сторін визначено на власний розсуд.

Судова колегія Львівського апеляційного господарського суду порадившись на місці ухвалила розглядати справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши представника Відповідача, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства та матеріалам справи, виходячи з наступного.

02.12.2002 року Дочірнім підприємством „Рівне –ТДК” ВАТ „Рівненський завод тракторних агрегатів” (надалі –„Продавець”) та ЗАТ „Рівненський ливарний завод” (надалі –„Покупець”) укладено Договір №04-444 (а.с.4) на виконання якого Позивачем для Відповідача по накладній №282/1 від 12.12.2002 року (а.с.5) відпущено товар на загальну суму 147542,32 грн.

Згідно з п.2.4 Договору, „Покупець” (Відповідач) здійснювало оплату за кожну партію товару на р/р „Продавця”  (Позивача) протягом 45-ти банківських днів після отримання товару від „Продавця” (Позивача).

Остання поставка товару по договору №04-444 відбулась по накладній №282/1 від 12.12.2002 року (а.с.5). Таким чином , з врахуванням вимог п. 2.4 Договору Відповідач повинен розрахуватись за поставлений товар до 15.02.2003 року

Проте, як вбачається з матеріалів справи Відповідач до кінця визначеного терміну розрахувався частково в сумі 125 263,59 грн., що підтверджується виписками з банку (а.с.6-9).

Претензія Позивачем (скаржником) за №24 заявлена 26.04.2005 року з вимогою ліквідувати наявний борг, залишена Відповідачем без розгляду.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов”язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності . Відповідно до цього до спірних відносин слід застосовувати положення ЦК України.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов”язку (ч.1 ст. 264 ЦК України).

Поставка товару мала місце 12.12.2003 року, а згідно з п.2.4 Договору Відповідач зобов”язувався провести розрахунки протягом 45-ти днів з моменту такої поставки, тобто до 15.02.2003 року, саме з цього моменту і почав свій перебіг встановлений законом строк позовної давності, у відповідності з чим, Позивач знав (повинен був знати) про порушення свого права, оскільки Відповідач розрахувався за поставлений товар не в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України , перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов”язку, а після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи банківських виписок, остання оплата з боку відповідача мала місце 16 травня 2003 року (а.с.9), відтак строк позовної давності, який в черговий раз після здійсненої оплати перервався, почав свій перебіг з 17 травня 2003 року і відповідно сплив 17 травня 2006 року.

Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, встановлено, що позовна давність застосовується лише за заявою зацікавленої сторони, причому така заява може бути зроблена лише під час розгляду справи до винесення рішення.

З матеріалів справи вбачається, що Дочірнє підприємство „Рівне - ТДК” ВАТ „Рівненський завод тракторних агрегатів” звернулось до суду з позовом до ЗАТ „Рівненський ливарний завод” про стягнення в сумі 25 908,59 грн. –17.11.2006 року.

Відповідач у відзиві на позов просить відмовити в позові, застосувавши позовну давність (а.с.19-20).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, поважні причини для поновлення строку позовної давності відповідно до ст. 267 ЦК України - відсутні.

При цьому Позивачем не подано доказів ні суду першої інстанції ні в апеляційну інстанцію, які б свідчили, про те, що до 17.05.2006 року виникли і продовжували існувати до моменту його звернення до суду –17.11.2006 року –обставин надзвичайної , невідворотної за даних умов події (непереборної сили) і які , в свою чергу, завадили б в строк захистити своє право.

Відповідно до ст. 266 ЦК України із закінченням строків позовної давності до основної вимоги, вважається також що сплила позовна давність і до додаткових вимог.

Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що не заслуговують на увагу посилання Позивача на сплив позовної давності тільки 31.12.2006 року, оскільки відповідно до п. 8.7. Договору, термін його дії було встановлено до 31.12.2003 року.

Строком дії господарського договору є лише час, впродовж якого тривають господарські зобов”язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Однак в самому договорі (п.2.4) визначено термін виконання зобов‘язання по ньому –45 днів з моменту отримання товару , а тому місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень чого скаржником не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного матеріального та процесуального права та відсутністю підстав для скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.       Рішення Господарського суду Рівненської від 22.12.2006 року у справі № 15/317 залишити  без змін , апеляційну скаргу Дочірнього підприємства  „Рівне - ТДК” ВАТ „Рівненський завод тракторних агрегатів” - без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Справу № 15/317 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя                                                            Л.Л.Давид

Суддя                                                                                Г.Т. Кордюк

Суддя                                                                                Х.В. Мурська