Харківський апеляційний
господарський суд
У Х В А Л А

адміністративна
Головуючий по 1-й інстанції

справа № АС-42/603-06
суддя  Яризько В.О.

Доповідач по 2-й інстанції

суддя Олійник В.Ф.

“7”
червня 2007 р.                                                                     м.
Харків

Колегія
суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого
судді  Олійник В.Ф., суддів Кравець Т.В.,
Істоміної О.А.

при
секретарі -Кобзевій Л.О.

за
участю представників:

позивача - Межерицького
А.О.

1-го та  2-го відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському районі м. Харкова  (вх.№1274Х/2-5)

на постанову господарського суду Харківської області від
12.02.2007 року по адміністративній справі №АС-42/603-06

за позовом Державної
податкової інспекції у Московському районі м. Харкова

до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю УРФ “Ю.К.А.С.”, м. Харків та

до 2. Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

про
визнання угод нікчемними, -

в с т а н о в и л а :

У  жовтні 2006 року Державна
податкова інспекція у Московському районі м. Харкова (далі ДПІ у Московському
районі) звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
українсько-російської фірми “Ю.К.А.С.”, м. Харків (далі УРФ ТОВ “Ю.К.А.С.”) та
Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (
СПДФО ОСОБА_2) про визнання нікчемними угоди позики олії
соняшника від НОМЕР_1 та угоди позики соняшника від НОМЕР_2, що були укладені
між ТОВ УРФ „Ю.К.А.С.", та СПДФО ОСОБА_2, що стали підставами для
виникнення у ТОВ УРФ „Ю.К.А.С." права на отримання бюджетного відшкодування
за лютий 2005р. в сумі 688708, 38 грн., за березень 2005р. в сумі 623678,87
грн., за травень 2005р. в сумі 561746,72 грн.

Постановою господарського суду Харківської області від 12.02.2007
року по адміністративній справі №АС-42/603-06 у задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ДПІ у Московському районі ставиться питання
про скасування постанови суду першої інстанції від 12.02.2007 р. по зазначеній
справі та прийняття по справі нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на те, що суд  першої  інстанції неповно з'ясував суттєві обставини
справи, дав невірну оцінку  зібраним  доказам,
висновки  суду  не відповідають обставинам справи, суд
порушив норми матеріального та процесуального права,  внаслідок чого судом постановлено незаконну та
необґрунтовану постанову.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин
справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність
застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та
процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених
ст. 195 КАС України, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить
до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи із
наступного.

Як видно із матеріалів справи 01.09.2006р. між ТОВ УРФ
„Ю.К.А.С." та СПД ФО ОСОБА_2 було укладено
договір  позики   № НОМЕР_3.
Згідно умов договору  ТОВ  УРФ „Ю.К.А.С." передало СПДФО ОСОБА_2
олію соняшника в кількості 886,866 тон. строком на 4 місяці, що
підтверджується  актом прийому-передачі
від 01.09.2006р.

04.09.2006р. між ТОВ УРФ „Ю.К.А.С." та СПДФО ОСОБА_2 було
укладено договір позики №НОМЕР_4. Відповідно до умов договору ТОВ УРФ
„Ю.К.А.С." передало СПД ФО ОСОБА_2 соняшник в кількості 690 тон строком на
4 місяці, що  підтверджується актом
прийому-передачі від 04.09.2006р.

Приймаючи постанову, суд першої інстанції вказав, що нікчемним є
правочин, якщо його недійсність встановлена законом.. Тобто визнання судом
правочину недійсним, якщо даний правочин є нікчемним, не потребується.

Суд першої інстанції також зазначив, що відповідно до ч.1 ст.215
Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України.

Так, однією з умов чинності правочинів, як передбачено ст. 203
Цивільного кодексу України, є дотримання вимоги
щодо цивільної дієздатності суб'єктів правочину (ч. 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України). Тобто, правочини можуть укладати лише особи, які мають
необхідний обсяг цивільної дієздатності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вказав на те, що
позивачем в позовній заяві не наведено, які саме вимоги Закону були порушені
відповідачами при укладанні спірних договорів.

Також позивачем не було надано доказів, що в установленому законом
порядку були визнані недійсними договори по ланцюгу, на які посилається позивач
в позові.

В позові ДПІ у Московському районі вказував на те, що першим
відповідачем неправомірно заявлено відшкодування ПДВ за лютий 2005р. в сумі 688
708,38 грн., березень 2005р. в сумі 623 678,87 грн., травень 2005р. в сумі 561
746, 72 грн.. Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що виникнення права на податковий кредит або відшкодування
ПДВ у відповідачів не є предметом розгляду даної справи. Крім того, позивач
посилається на період, коли спірні договори ще не були укладені, а отже ніяк не
могли вплинути на податкові зобов'язання відповідачів, що виникли до їх
укладання.

Колегія суддів також зазначає, що п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог встановлених частинами першою,
треьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Таким чином,
саме стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для чинності правочину та передбачає що зміст
правочину не може суперечити вимогам ЦК, іншим нормативним актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути
спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що з
01.01.2004 р. правові підстави визнання недійсним правочину (угоди) регулюються
чинним Цивільним кодексом України та саме недодержання загальних вимог,
додержання яких є необхідними для чинності правочину можуть бути підставою для
звернення особи з вимогою про визнання правочину (угоди) недійсною та за
наявності доведення позивачем такої обставини такі правочини (угоди) можуть
бути визнані судом недійсними.

Також колегія суддів
вважає, що хоча пунктом 11 ст.10 Закону України “Про державну податкову
службу в Україні” і передбачено, що органи податкової служби можуть подати до
судів позови до підприємств, установ і організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими
угодами, проте рішення Верховного Суду України по аналогічним справам вказують
на те, що позови про визнання угод недійсними можуть бути подані до суду тільки
однією із сторін за оспорюванню угодою, а тому колегія суддів приходить до
переконливого висновку, що і з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів приходить
висновку, що постанову суду першої інстанції було винесено без порушень норм
матеріального та процесуального права, що не дає підстав для її скасування та
задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ст.198,
206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія
суддів апеляційного господарського суду одностайно,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі
м. Харкова  залишити без задоволення.

Постанову
господарського суду Харківської області від 12.02.2007 р. по адміністративній
справі № АС-42/603-06 залишити без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Адміністративну справу №АС-42/603-06 повернути до господарського
суду Харківської області.

Роз'яснити сторонам, що вони мають право на дану ухвалу подати
касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції.

Судді
В. Олійник

Т.
Кравець

О. Істоміна