ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

26 червня 2007 р.                                                                               Справа  № 17/118

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді  Ушак І.Г.  у відкритому судовому засіданні за участю представників:

позивача – Шибаєв А.М., представник за довіреністю;

відповідача – не з’явився

розглянув справу за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород  до Кушницького споживчого товариства, с. Кушниця Іршавського району, про стягнення 2279 грн. адміністративно–господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів

Позивачем заявлені вказані вимоги, а представник його у ході судового розгляду наполягає на їх задоволенні судом,  оскільки відповідач всупереч вимогам ст.ст. 19, 20 Закону України  „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі–Закон) не виконав встановлений на 2006 рік норматив створення робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів та не сплатив позивачеві у зв’язку з цим штрафних санкцій у розмірі половини середньої річної заробітної плати на підприємстві відповідача за 1 нестворене робоче місце для працевлаштування інваліда, що   становить предмет позовних вимог.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового  розгляду  справи, участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, письмовим відзивом та додатковими поясненнями заперечує проти позову, посилаючись, зокрема,  на те, що  на підприємстві на протязі 2006 року працював 1 інвалід, що відповідає встановленому для  товариства нормативу працевлаштування інвалідів, що, однак помилково не було зазначено у статистичному звіті „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів” (форма № 10-ПІ), який послугував підставою заявленого позову.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог,  виходячи з наступного.

За змістом ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб  -  у кількості одного робочого місця. Підприємства, незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19  Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається розміром середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Відповідачеві за змістом  вищенаведеного Закону  на 2006 рік  встановлено норматив створення робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості 1 робочого місця, оскільки середньооблікова чисельність працюючих на підприємстві відповідача за 2006 рік становила 14 осіб.

Матеріалами справи, зокрема, статистичним звітом „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів” (форма № 10-ПІ) за 2006 рік, випискою з трудової книжки та випискою із медичної карти гр.Ряска Г.І., підтверджено, що на підприємстві відповідача з 2002 року, в тому числі, на протязі 2006 року,  працює  продавцем зазначена громадянка,  яка є  інвалідом ІІІ групи. Наведена обставина помилково не відображена у статистичному звіті „Про зайнятість та працевлаштування інвалідів” (форма № 10-ПІ) за 2006 рік, який подано у встановленому порядку до  позивача, і який послугував підставою заявленого позову.

Разом з тим, оскільки у ході судового розгляду даної справи встановлено, що на протязі звітного періоду на підприємстві відповідача працював 1 інвалід, що  відповідає визначеному відповідно до Закону нормативу працевлаштування інвалідів  на даному підприємстві, відсутні підстави для стягнення з останнього  адміністративно-господарських  санкцій, які є предметом позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, керуючись ст.ст. 19, 20  Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”,  ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94,   158-163,  Кодексу адміністративного судочинства України,

суд  постановив:

1.  У позові відмовити.

Суддя                                                                                     Ушак І.Г.