ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2007 р.
№ 10/319

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т.Б. Дроботової –головуючого,
Н.О. Волковицької,
Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача
Пластун Л.В., дов. від 12.03.2007р.

відповідача

третьої особи
Добровольський В.В., Лазьов Л.О., ордер №8728 від 12.03.07р.
не з’явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Карлівської районної Ради

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.12.2006 року

у справі
№ 10/319 господарського суду Полтавської області

за позовом
Карлівської районної Ради

до

третя особа
Дочірнього підприємства фірми “Віннер Форд Полтава ЛТД” Товариства з обмеженою відповідальністю “Еколог”
Карлівський районний благодійний фонд “Правопорядник”

про
стягнення 28205грн..

ВСТАНОВИВ:

Карлівська районна Рада звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства фірми “Віннер Форд Полтава ЛТД” Товариства з обмеженою відповідальністю “Еколог” про стягнення 28205грн. заподіяних збитків шляхом повернення комплектуючого обладнання до транспортного засобу мікроавтобус марки Фіорд Е-350 (акумулятор –2 штуки, магнітола –1 штука, динамік –6 штук, дзеркало внутрішнього виду –1 штука, лобове скло –1 штука, гідромуфта –1 штука, коробка передач –1 штука, сидіння –15 штук), посилаючись на статті 1192, 1166, 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, статті 224, 225, 226 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.09.2006 року (суддя Шкурдова Л.М.) позов задоволено; зобов’язано відповідача повернути позивачу комплектуюче обладнання до транспортного засобу мікроавтобус марки Форд Е-350, а саме: акумулятор –2 штуки, магнітола –1 штука, динамік –6 штук, дзеркало внутрішнього виду –1 штука, лобове скло –1 штука, гідромуфта –1 штука, коробка передач –1 штука, сидіння –15 штук; стягнуто з відповідача на користь позивача 282грн. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивовано тим, що під час примусового вилучення у відповідача належного позивачу транспортного засобу він був повернутий позивачу без відповідного обладнання, чим позивачу нанесено матеріальний збиток, що підлягає відшкодуванню на підставі статей 525, 526, 549, 625 Цивільного кодексу України; оскільки відповідач не приймав участь у судовому засіданні судом було застосовано положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.12.2006 року (судді: Рудченко С.Г. –головуючий, Міщенко П.К., Федоров М.О.) рішення місцевого господарського суду у даній справі скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у позові, апеляційний господарський суд зазначив, що місцевим господарським судом не досліджено належним чином обставини справи щодо передачі третьою особою відповідачу транспортного засобу з метою ремонту, сторонами не надано належних та допустимих доказів у підтвердження наявності передбачених законодавством підстав для виникнення між сторонами у даній справі зобов’язання відповідно до вимог статей 174, 175 Господарського кодексу України та відшкодування збитків згідно статей 525, 526, 549, 625 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, оскільки судовою колегією не враховано положення пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, а відповідачем не доведено, з яких підстав транспортний засіб знаходився у нього без згоди власника; судом застосовано норми матеріального права, що не набули чинності у встановленому законодавством порядку (Правила надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобільних транспортних засобів).

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, усно заперечив доводи касаційної скарги в повному обсязі.

Третя особа не скористалась правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є наявність чи відсутність у відповідача зобов’язань по відшкодуванню позивачу збитків, заподіяних транспортному засобу позивача у обраний ним спосіб.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач на підставі договору оренди транспортного засобу від 28.05.1001р. та акту прийому-передачі передав в користування на умовах оренди третій особі Карлівському районному благодійному фонду “Правопорядок” транспортний засіб мікроавтобус марки Форд Е-350, 1995р. випуску, номер 151658, виданий Чутівським МРЕВ, балансовою вартістю 114086грн. у технічно справному стані.

Також судом зазначено, що під час дії договору оренди в транспортному засобі виникла поломка, для усунення якої мікроавтобус було передано в ремонт Дочірньому підприємству фірми “Віннер Форд Полтава ЛТД” Товариству з обмеженою відповідальністю “Еколог”; з огляду на відсутність у орендаря коштів на ремонт, він не був проведений.

23.01.2003р. на п’ятій сесії районної ради двадцять четвертого скликання прийнято рішення “Про надання дозволу на продаж майна спільної власності територіальних громад Карлівського району”, внаслідок чого транспортний засіб 21.03.2003р. знято з обліку в реєструючому органі та здано номерні знаки з присвоєнням транзитних номерів.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.09.2005р. по справі № 22/330 було задоволено вимоги позивача про повернення транспортного засобу орендарем; ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.06.2006р. змінено спосіб виконання рішення та видано наказ про вилучення даного спірного засобу від відповідача та передачу його позивачу.

Відповідно до акту вилучення від 21.06.2005р. транспортний засіб було повернуто позивачу в неналежному стані, без вище перерахованих комплектуючих; вартість заподіяних збитків становить 28205грн., що вбачається з висновку товарознавчого дослідження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав доведеними вище перерахованими матеріалами справи обставини, що полягають у завданні майнової шкоди позивачу діями відповідача, що порушили вимоги статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України та наявності підстав для відшкодування заподіяних збитків в порядку статей 1166 та 1172 Цивільного кодексу України.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що факти, що визнані встановленими рішенням місцевого господарського суду, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах; позивачем не доведено відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України перебування транспортного засобу у відповідача на ремонті.

Також апеляційна інстанція вказала, що матеріали справи не містять жодного доказу та не зазначають обставин, відповідно до яких у відповідача виникало будь-яке зобов’язання перед позивачем, порушення якого є підставою для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційної інстанції з наступних підстав.

За статтею 11 Цивільного кодексу України  підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки, зокрема, законодавство розрізняє такі окремі підстави виникнення цивільних прав та обов’язків, як договори та інші правочини та завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обов’язку чи цивільного права, що підлягає захисту, є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю юридичної особи особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. При цьому з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов’язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду та такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (стаття 1192 Цивільного кодексу України).

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (збитків) суду необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру шкоди, причинного зв’язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, вину відповідача.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

При цьому саме на позивача покладено обов’язок доведення факту неправомірної поведінки, невиконання або неналежного виконання зобов’язання відповідачем, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та шкодою.

Висновок апеляційної інстанції ґрунтується на недоведеності позивачем наявності порушеного відповідачем цивільно-правового обов’язку, що спричинило негативні матеріальні наслідки для позивача.

Касаційна скарга не містить будь-яких доводів, що спростовували б цей висновок, чи вказували б на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, що регулюють підстави виникнення зобов’язань та наслідки їх порушення. Апеляційною інстанцією правильно розподілено обов’язок доведення обставин, на які посилаються сторони в підтвердження своїх вимог та заперечень.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України повторно  розглядаючи справу, всебічно, повно та об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізував зобов’язальні правовідносини, що виникли та існували між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника стосуються оцінки обставин справи судом апеляційної інстанції та  не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності обставинам справи.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, з огляду на що підстав для скасування зазначеної постанови колегія  суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Карлівської районної Ради залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.12.2006 року у справі № 10/319 господарського суду Полтавської області залишити без змін.

Головуючий                                                                                  Т. Дроботова

Судді:                                                                                             Н. Волковицька

Л. Рогач